Справа № 813/3118/14
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2015-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2015 р. Справа № 876/6968/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Іщук Л.П.,

суддів Дяковича В.П., Онишкевича Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Мартинишина Р.С.,

представника апелянта Шиби А.І.,

представника позивача Тунського А.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 30 травня 2014 року у справі за позовом Українсько-німецького спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Інтернешнл Каттер Манюфекчерер ГМБХ (ІСМ)» до Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області про скасування податкового повідомлення-рішення,

встановив:

Українсько-німецьке спільне підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Інтернешнл Каттер Манюфекчерер ГМБХ (ІСМ)» (далі - Українсько-німецьке спільне підприємство у формі ТзОВ «Інтернешнл Каттер Манюфекчерер ГМБХ (ІСМ)») звернулось до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області (далі - Дрогобицької ОДПІ ГУ Міндоходів у Львівській області) про скасування податкового повідомлення-рішення № від 20 серпня 2013 року.

Вважає, що оскаржуване рішення податкового органу є необґрунтованими, прийнятим з порушенням вимог податкового законодавства, і таким, що підлягає скасуванню. Зазначає, що висновки Дрогобицької ОДПІ ГУ Міндоходів у Львівській області, викладені в акті перевірки, є безпідставними, оскільки всі суми, які були включені до складу податкового кредиту та бюджетного відшкодування, підтверджені належним чином оформленими первинними документами.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 30 травня 2014 року позов задоволений.

Дрогобицька ОДПІ ГУ Міндоходів у Львівській області оскаржила постанову суду першої інстанції. Вважає, що оскаржувана постанова винесена без належного з'ясування фактичних обставин справи і з порушенням норм матеріального права і просить її скасувати і прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі зазначає, що орган державної податкової служби за результатами камеральної перевірки прийшов до обгрунтованого висновку про завищення товариством заявленої суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за червень 2013 року, оскільки суми, які були включені до складу податкового кредиту та бюджетного відшкодування, не підтверджені. Зокрема, Українсько-німецьким спільним підприємством у формі ТзОВ «Інтернешнл Каттер Манюфекчерер ГМБХ (ІСМ)» не підтверджені господарські відносини з контрагентом ТзОВ «Лекекспорт-Україна». Зазначає, що в ході аналізу податкової звітності ТзОВ «Лекекспорт-Україна» встановлено відсутність у контрагента позивача будь-якої інформації про наявні складські приміщення, транспортні засоби, що необхідні для здійснення фінансово-господарської діяльності ТзОВ «Лекекспорт-Україна».

Заслухавши доповідь судді Львівського апеляційного адміністративного суду, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено, що Дрогобицькою ОДПІ ГУ Міндоходів у Львівській області проведена камеральна перевірка податкової звітності з податку на додану вартість за червень 2013 року Українсько-німецького спільного підприємства в формі ТзОВ «Інтернешнл Каттер Манюфекчерер ГМБХ, за результатами якої складений акт № 31/1520/14300674 від 14 серпня 2013 року, яким встановлені порушення пункту 200.4 статті 200 розділу V Податкового кодексу України, пункту 4 Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 25.11.2011 р. № 1492. На підставі акту перевірки Дрогобицькою ОДПІ ГУ Міндоходів у Львівській області 20 серпня 2013 року винесене податкове повідомлення-рішення №, яким зменшено Українсько-німецькому спільному підприємству в формі ТзОВ «Інтернешнл Каттер Манюфекчерер ГМБХ (ІСМ)» суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на 11029 гривень за червень 2013 року та застосовано фінансову санкцію у розмірі 5515 гривень.

Суд першої інстанції, задовольняючи адміністративний позов, виходив з того, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесене з порушенням вимог чинного податкового законодавства, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів належними та допустимими доказами висновку, викладеного в акті перевірки, про завищення позивачем заявленої суми до бюджетного відшкодування податку на додану вартість за червень 2013 року.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

Згідно із п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунку платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.1 ст. 198 ПК України).

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до етапі 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (п. 198.3 ст. 198 ПК України). Якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника (п. 198.4. ст. 198 ПК України). Якщо у подальшому такі товари/послуги фактично використовуються в операціях, які не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування відповідно до цього розділу (за винятком випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу), чи основні фонди переводяться до складу невиробничих фондів або встановлено факти недостачі (крадіжки), то з метою оподаткування такі товари/послуги, основні фонди вважаються проданими за їх звичайною ціною у податковому періоді, на який припадає таке використання або переведення, але не нижче ціни їх придбання (виготовлення, будівництва, спорудження), у тому випадку, якщо платник податку скористався правом на податковий кредит за цими товарами/послугами, (п. 198.5 ст. 198 ПК України). Датою використання товарів/послуг вважається дата визнання витрат відповідно до розділу III цього Кодексу.

Беручи до уваги наведені вище норми закону, необхідною умовою для віднесення платником ПДВ до податкового кредиту звітного періоду сум ПДВ, включених в ціну придбаних товарів (послуг), є факт придбання таких товарів (послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи - платника. Закон не ставить у залежність необхідність попередньої сплати - ПДВ до бюджету кінцевим споживачем чи первісним постачальником як умову для формування податкового кредиту платника податку. Аналіз господарської діяльності платника податку повинен здійснюватися на підставі даних його податкового, бухгалтерського обліку та відповідності їх дійсному економічному змісту операцій.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом (п. 200.2 ст. 200 ПК України).

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (п. 200.3 ст. 200 ПК України).

Відповідно до п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем товарів/послуг; б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлені вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку.

Відповідно до вимог п.1.2 ст. 1, п.2.1 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 р. за № 168/704, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Отже, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесено виключно у зв'язку з виявленими порушеннями по відображенню господарських операцій позивача з контрагентом - ТзОВ «Лекекспорт-Україна», встановленими на підставі аналізу податкової звітності ТзОВ «Лекекспорт-Україна» згідно деталізованої інформації по платнику ПДВ.

З матеріалів справи вбачається, що господарські взаємовідносини Українсько-німецького спільного підприємства в формі ТзОВ «Інтернешнл Каттер Манюфекчерер ГМБХ (ІСМ)» з контрагентом - ТзОВ «Лекекспорт-Україна» підтверджені первинними документами: договором №015/25 від 15.05.2013 року, видатковими накладними: №23/05-01 від 23.05.2013 року, №31/05-05 від 31.05.2013 року, №5/06-03 від 05.06.2013 року, податковими накладними: №231 від 23.05.2013 року, №384 від 31.05.2013 року, №63 від 05.06.2013 року, платіжними дорученнями: №746 від 23.05.2013 року, №761 від 31.05.2013 року, №767 від 05.06.2013 року, №768 від 05.06.2013 року, №772 від 05.06.2013 року, довіреностями: №34 від 23.05.2013 року, №40 від 31.05.2013 року, №44 від 05.06.2013 року. Вказані первинні документи містять необхідні відомості про господарські операції. Документи, що були підставою для формування податкового кредиту є належним чином оформлені і містять всі необхідні реквізити, що, відповідно, спростовує доводи апелянта про непідтвердження господарських відносин позивача з контрагентом - ТзОВ «Лекекспорт-Україна».

Судом першої інстанції цілком підставно зроблений висновок про необгрунтованість та недоведеність твердження відповідача про завищення позивачем заявленої суми до бюджетного відшкодування податку на додану вартість. Акт перевірки базується лише на припущеннях, оскільки в ньому не вказано по яких постачальниках виявлені розбіжності, не надано розрахунку проведеного нарахування, а податкове повідомлення-рішення винесене виключно у зв'язку з виявленими порушеннями по відображенню господарських операцій позивача із ТзОВ «Лекекспорт-Україна».

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність оскаржуваного повідомлення-рішення і його скасування, оскільки відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Частиною 2 цієї статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач не довів правомірності свого рішення.

Суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому постанову суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

ухвалив :

Апеляційну Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 30 травня 2014 року у справі № 813/3118/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення її в повному обсязі.

Головуючий Л.П. Іщук

Судді: В.П. Дякович

Т.В. Онишкевич