Справа № 804/3654/15
Суддя: Ляшко Олег Борисович
Дата ухвалення: 2015-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 квітня 2015 р. Справа № 804/3654/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючий суддя Ляшко О.Б.,
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Янко" до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що вважає висновки податкової перевірки хибними, такими, що не ґрунтуються на дійсних фактичних обставинах та зроблені у зв'язку з невірним застосуванням норм податкового та цивільного законодавства, а зазначені податкові повідомлення-рішення та рішення про застосування штрафних санкцій є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки прийняті податковим органом без достатніх на те правових підстав.
Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав до суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Розглянувши подані документи і матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
На підставі наказу про здійснення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Янко» від 14.01.2015 року №39 та повідомлення від 14.01.2015 року №9, посадовою особою Лівобережної ОДПІ м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фінансово-господарської діяльності ТОВ «Янко» з питань дотримання вимог податкового законодавства України з податку на додану вартість за період липень 2014 року.
- порушення п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року за № 2755-VI (із змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податок на додану вартість у липні 2014 року на суму 71 250 грн.
З матеріалів справи судом встановлено, що висновки Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про нереальність здійснення господарських відносин ТОВ «Янко» та порушення п.198.2, п.198.3 ст.198, п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України були сформовані на підставі наступного.
Так, у ході аналізу інформаційних баз даних Лівобережною об'єднаною державною податковою інспекцією м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області встановлено, що ТОВ «ФОРЕСТ АП» має незначну кількість трудових ресурсів та не має виробничого обладнання, складських і торгівельних приміщень, транспортних засобів та торгівельного обладнання. Також, встановлено, що ТОВ «ФОРЕСТ АП» за весь період діяльності, в тому числі у липні 2014 року не здійснював імпортних операцій та купівлю імпортного товару, внаслідок чого податковим органом наведено висновок щодо неможливості простеження ланцюгу придбання товару ТОВ «ФОРЕСТ АП», який згодом було реалізовано ТОВ «Янко». Щодо діяльності контрагента також зазначено, що свідоцтво платника ПДВ - ТОВ «ФОРЕСТ АП» анульоване 21 листопада 2014 року та в діяльності товариства наявні ознаки фіктивності.
В акті перевірки також зазначено результати аналізу баз даних щодо ТОВ «ПІРАМІДА СІРІУС»: з моменту реєстрації в податковому органі, включаючи липень 2014 року, не здійснював імпортних операцій та не здійснював купівлю імпортного товару, внаслідок чого податковим органом наведено висновок щодо неможливості простеження ланцюгу придбання товару ТОВ «ПІРАМІДА СІРІУС», який згодом було реалізовано ТОВ «Янко». Крім того, наведено інформацію щодо відсутності трудових ресурсів, складських приміщень та транспортних засобів, виробничого обладнання, свідоцтво платника податків анульоване 23 грудня 2014 року. Внаслідок такого аналізу баз даних відповідачем встановлено ознаки фіктивності у ТОВ «ПІРАМІДА СІРІУС».
Стосовно контрагента позивача ТОВ «ЕКО-ЛІДЕР» в акті перевірки наведено інформацію, що відповідно до аналізу інформаційних баз даних вказане підприємство не здійснювало імпортних операцій та не здійснювало закупівлю імпортного товару для подальшої реалізації ТОВ «Янко», тобто відповідач зазначив, що не мав змоги простежити ланцюг придбання товару контрагентом позивача. Також зазначено щодо ТОВ «ЕКО-ЛІДЕР» наступна інформація: у підприємства відсутні трудові ресурси, складські приміщення, транспортні засоби та виробниче обладнання, свідоцтво платника ПДВ анульоване 11 листопада 2014 року, наведено висновки щодо наявності ознак фіктивності у підприємства.
Крім того, ревізором Лівобережної ОДПІ м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області в ході проведення перевірки ТОВ «Янко» було наведено власні висновки, в тому числі, на підставі висновків:
Згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Водночас статтею 1 Закону України від 16.07.1999 № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена пп. 1.2 п. 1, пп. 2.1 п. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за № 168/704, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.
Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлені вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку.
Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Дія контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Згідно пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа. Відповідно до пунктів 2.15, п.2.16 вищевказаного Положення забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.
Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.
Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.
Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.
Так, згідно з п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
Водночас відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цьогоКодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:
- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;
- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Таким чином, господарські операції для цілей визначення податкового кредиту з податку на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають здійснення господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або лише за умови сплати грошових коштів.
Із матеріалів справи встановлено, що між ТОВ «Янко» (Покупець) та ТОВ «ФОРЕСТ АП» (Постачальник) 01 липня 2014 року було укладено договір поставки нафтопродуктів № 20140711, відповідно до умов якого Постачальник зобов'язується передати у власність, а Покупець зобов'язується прийняти та сплатити за нафтопродукти, іменовані далі за текстом - «Продукція», найменування, кількість, умови поставки, умови оплати і ціна кожної партії Продукції, що підлягає поставці, узгоджуються Сторонами та відображаються у видатковій накладній. Продукція що підлягає поставці по своїй якості повинна відповідати діючим ГОСТам і ТУ та підтверджуватись паспортом якості (сертифікатом). Ціна Продукції, що поставляється, обговорюється для кожної партії/періоду поставки Продукції окремо та відображається у видатковій накладній. На виконання умов договору ТОВ «Янко» було придбано у ТОВ «ФОРЕСТ АП» нафтопродукти (бензин А-92) на загальну суму (разом з ПДВ) 65 700,00 грн.
Позивачем у позові зазначено, що до перевірки відповідачу були надані всі первинні документи, що підтверджують факт здійснення господарської операції згідно вищезазначеного договору, а саме: податкова накладна №27 від 15.07.2014 року, товарно-транспортна накладна №936АВ від 15.07.2014 року, оборотно-сальдова відомість по рахунку 631 за 3 квартал 2014 року, платіжне доручення №401 від 03.09.2014 року про сплату 10 512, 00 грн.
Взаємовідносини між ТОВ «Янко» (Покупець) та ТОВ «ПІРАМІДА-СІРІУС» (Постачальник), виникли внаслідок укладання 01 липня 2014 року договору поставки нафтопродуктів №1072014, відповідно до умов якого Постачальник зобов'язується передати в погоджені строки, а Покупець оплатити та прийняти нафтопродукти, що узгоджені сторонами до постачання та відображається у видатковій накладній. На виконання умов договору ТОВ «Янко» було придбано у ТОВ «ПІРАМІДА-СІРІУС» нафтопродукти (бензин А-92) на загальну суму (разом з ПДВ) 71 100,00 грн. Здійснення господарської операції згідно зазначеного договору підтверджується наступними первинними документами: податковою накладною №303 від 31.07.2014 року, видатковою накладною №303 від 31.07.2014 року, товарно-транспортною накладною №303 А від 31.07.2014 року, оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 631 за липень 2014 року - грудень 2014 року, платіжними дорученнями №402 від 03.09.2014 року та №428 від 18.09.2014 року.
Також, 25.07.2014 року між ТОВ «Янко» (Покупець) та ТОВ «ЕКО-ЛІДЕР» (Постачальник) було укладено договір поставки нафтопродуктів №20142507, відповідно до умов якого Постачальник зобов'язується передати в погоджені строки, а Покупець оплатити та прийняти нафтопродукти, що узгоджені сторонами до постачання та відображається у видатковій накладній. На виконання умов договору ТОВ «Янко» було придбано у ТОВ «ЕКО-ЛІДЕР» нафтопродукти (бензин А-92, бензин А-95) на загальну суму (разом з ПДВ) 290 700,00 грн. та наступні первинні документи, що були надані до перевірки відповідачу та до матеріалів справи підтверджують виконання послуг за договором поставки нафтопродуктів №20142507 від 25.07.2014 року: податкові накладні №102 від 31.07.2014 року та №103 від 31.07.2014 року, видаткові накладні №102 від 31.07.2014 року та №103 від 31.07.2014 року, товарно-транспортні накладні №102А від 31.07.2014 року та №103А від 31.07.2014 року, оборотно-сальдові відомості по рахунку 631 за липень 2014 року - грудень 2014 року, платіжні доручення №403 від 03.09.2014 року.
Згідно акту перевірки, у наданих до перевірки видаткових накладних відсутня посада особи, яка проставила свій підпис, що не дає змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та відсутній такий обов'язковий реквізит як «місце складання» первинного документу, тобто, при їх складанні були порушені норми чинного законодавства України - Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» № 996-XIV від 16.07.1999 p., із змінами та доповненнями (далі - «Закон України «Про бухгалтерський облік»), «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 p., із змінами та доповненнями.
Внаслідок встановлення цієї обставини, відповідач зробив в акті висновок про те, що господарська операція, зафіксована у наданих до перевірки видаткових накладних є такою, що не відбулась, а отже, не може бути об'єктом оподаткування, однак суд не може погодитись із такою позицією відповідача, оскільки відповідно до роз'яснень, наведених у листі Вищого адміністративного суду України від 01.11.2011 року № 1936/11/13-11, сама по собі наявність чи відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформлені не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших документів вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язання платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.
Також судом із матеріалів справи встановлено, що поставка нафтопродуктів за договорами №20140711 від 01.07.2014 року, №1072014 від 01.07.2014 року, №20142507 від 25.07.2014 року та їх зберігання здійснювалась ТОВ «Янко» за допомогою власних засобів, про що свідчать надані до суду копії договорів №01А2014 від 02.01.2014 року та №02А2014 року від 02.01.2014 року про оренду автоцистерн марки ГАЗ -3307 (державні номери НОМЕР_2 та НОМЕР_3); копії свідоцтв про допущення транспортних засобів (ГАЗ 3307) до перевезення визначених небезпечних вантажів серії В №035716 та №036844; копія водійських прав ОСОБА_2 від 14.07.2006 року НОМЕР_1; копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки ГАЗ 3307 за реєстраційним НОМЕР_4; копія договору №01062014 від 01.06.2014 року про оренду приміщення та ємностей за адресою - м. Дніпропетровськ, вул. Автопаркова, 1-К.
Виходячи з наведеного, суд вважає необугрунтованими висновки відповідача в акті перевірки щодо неможливості здійснення господарської діяльності ТОВ «Янко» із контрагентами внаслідок відсутності у таких підприємств трудових та виробничих ресурсів.
Надані позивачем і досліджені судом докази не викликають сумнівів щодо реального вчинення правочинів між ТОВ «Янко» та контрагентами ТОВ «ФОРЕСТ-АП», ТОВ «ПІРАМІДА СІРІУС», ПП «ЕКО-ЛІДЕР», і повністю спростовують висновки відповідача щодо нереальності спірних правочинів. Натомість відповідач під час розгляду справи не навів суду обставин та доказів, які б свідчили про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності сторін цих операцій, незвичності цих операцій для цих осіб, про незвичність цін за спірними операціями або про їх збитковість, або інших обставин, які б в сукупності могли свідчити про фіктивність вчинених операцій, відсутність факту поставки товару, а також того, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру), а дії позивача та його контрагентів були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди.
Разом з тим, суд зазначає, що для цілей податкового обліку беруться до уваги насамперед економічні наслідки, створені господарськими операціями, а не особливості оформлення відповідних операцій. При цьому немає значення, яким цивільно-правовим договором опосередковано господарську операцію, а також те, чи визнаний відповідний договір недійсним у судовому порядку.
Податкові обов'язки визначаються виходячи з реального економічного змісту господарської операції та спрямування її на досягнення певного економічного ефекту. Для з'ясування дійсного економічного змісту господарської операції варто аналізувати кінцевий економічний ефект у вигляді фактичного приросту (зміни вартості) активів, який настав або повинен був настати в результаті здійснення відповідної операції, незалежно від зафіксованих у документах намірів її учасників. З цією метою варто використовувати документальні та інші дані, що свідчать про фактичне отримання тих чи інших активів учасниками операції. Такі дані мають перевагу перед задекларованим документально змістом спірної господарської операції.
Доказами наявності таких обставин можуть бути документи або показання свідків, що свідчать про наявність прямих стосунків між набувачем і виробником або імпортером активу; інформація (у тому числі з відкритих джерел) щодо звичайних умов ділової поведінки на певному ринку; дані, отримані від виробника або перевізника, які засвідчують прямий шлях руху активів від виробника до набувача, без фактичної участі посередників у цьому процесі тощо. Докази, що можуть використовуватися при аналізі реальності операції - дані про існування активу (чи вироблявся, ким і коли), про його рух на шляху до платника податків-набувача (як транспортувався, де зберігався, ким приймався, у тому числі встановлення посадових осіб постачальника і покупця, задіяних у такому процесі), як використовувався далі (чи реалізовувався, чи споживався тощо).
Крім того, варто встановлювати технічну можливість виконання господарської операції із урахуванням фактичних господарських ресурсів постачальника (наявність виробничих потужностей, персоналу тощо) та фактичного змісту операції (чи необхідні спеціальні навички персоналу для її вчинення, чи потрібні для цього власні або залучені засоби, час та спеціальна обстановка тощо).
Такий висновок відповідає позиції Верховного Суду України, викладеній у його постановах від 09.09.2008 у справі № 21-500во08, від 01.06.2010 у справі № 21-573во10, постанові від 31.01.2011 у справі 21-47а10, а також узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява № 3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішення від 22.01.2009 зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати податок на додану вартість вдруге, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватись між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту прав власності.
В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
На підставі ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає за необхідне присудити на користь позивача понесені судові витрати у сумі 213, 75 грн.
Керуючись ст.ст.158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Янко» - задовольнити.
Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Янко» (код ЄДОРПОУ 23646934) судовий збір у розмірі 213,75 грн. (двісті тринадцять гривень сімдесят п'ять копійок).
Апеляційна скарга на постанову суду подається до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя О.Б. Ляшко