Справа № 308/8255/14-а
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2015-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2015 р. Справа № 876/269/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.

суддів: Довгополова О.М., Пліша М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради про визнання протиправною бездіяльність щодо невиплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та зобов»язання здійснити виплати,-

В С Т А Н О В И В:

26 червня 2014 року позивач - ОСОБА_1 звернулася в суд з адміністративним позовом до управління праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради (далі - УПСЗН Ужгородської міської ради) про визнання протиправною бездіяльність управління праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради щодо невиплати їй допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до ст. 43 Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування у зв»язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», за період з 01.01.2014 року по 30.06.2014 року включно; зобов»язати УПСЗН Ужгородської міської ради провести нарахування та виплату їй за період з 01.01.2014 року по 30.06.2014 року, включно, державної соціальної допомоги по догляду за дитиною - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення ним трирічного віку на підставі ст. 43 Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування у зв»язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», з урахуванням проведених виплат.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що з червня 2012 року вона перебуває на обліку в УПСЗН Ужгородської міської ради, де, як застрахована особа, отримує допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в розмірі 130 грн., на підставі ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім»ям з дітьми». Однак, розміри, в яких відповідачем виплачується їй вказана допомога, є значно меншими, ніж ті, що їй як застрахованій особі гарантовані загальнообов»язковим державним соціальним страхуванням в разі настання страхового випадку - догляду за малолітньою дитиною. Оскільки, при нарахуванні та визначені розміру допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідач має керуватися ст. 43 Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування у зв»язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням і похованням», якою визначено, що місячний розмір такої допомоги повинен становити не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 грудня 2014 року позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність управління праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради щодо невиплати ОСОБА_1 допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до ст. 43 Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування у зв»язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», за період з 01 січня 2014 року по 30 червня 2014 року включно.

Зобов»язано управління праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради провести нарахування та виплату ОСОБА_1 допомоги по догляду за дитиною - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення ним трирічного віку за період з 01 січня 2014 року по 30 червня 2014 року, включно, на підставі ст. 43 Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування у зв»язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», з урахуванням проведених виплат.

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, управління праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради оскаржило його в апеляційному порядку, покликаючись на неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду та прийняти нове рішення, яким у задоволенні заявленого позову відмовити.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог посилається на те, що законом, який встановлює порядок та розміри виплати органами праці та соціального захисту населення допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку є Закон України «Про державну допомогу сім»ям з дітьми». Відповідно до ст. 15 вказаного закону допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним скупним доходом сім»ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 гривень. Згідно підпункту 8 пункту 23 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», пункт 8 Розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про державну допомогу сім»ям з дітьми» вказано, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між: з 01 січня 2008 року - 50 %, з 01 січня 2009 року - 75 %, а з 01 січня 2010 року - 100 % прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб та середньомісячним сукупним доходом сім»ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців.

Виплата допомоги в розмірі, що перевищує мінімальний, здійснюється протягом шести календарних місяців. Якщо особа, якій призначена допомога, після закінчення зазначеного строку не підтвердила право на призначення допомоги у розмірі, що перевищує мінімальний, допомога виплачується у мінімальному розмірі (абз. 2 п. 19 Постанови Кабінету Міністрів України №1751).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 являється матір»ю малолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується матеріалами справи, а саме свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 17.04.2012 року. Народження сина визнається нормами законодавства про соціальне страхування, як страховий випадок - підстава виникнення права на отримання матеріального забезпечення у вигляді допомоги по догляду за дитиною до досягненням нею трирічного віку. З червня 2012 року ОСОБА_1 перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та знаходиться на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради, як застрахована у системі загальнообов»язкового державного соціального страхування, де отримує допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в розмірі 130 грн.

Відповідно до ст. 43 Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування у зв»язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» допомога надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом.

З червня 2012 року відповідачем було прийнято рішення про нарахування щомісячної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі 130 грн., на підставі ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім»ям з дітьми» - допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім»ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 грн., що підтверджується довідкою про розмір соціальної допомоги №147 від 16.06.2014 року.

Однак, розміри, в яких відповідачем виплачується ОСОБА_1 вказана допомога в розмірі 130 грн. щомісячно, є значно меншими, ніж ті, що їй, як застрахованій особі, гарантовані загальнообов»язковим державним соціальним страхуванням (і які є складовою частиною конституційного права на соціальний захист) в разі настання страхового випадку - «догляд за малолітньою дитиною».

Даючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України громадянам гарантовано право на соціальний захист, що включає, зокрема, право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створення мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

До 1 січня 2008 року (дати набрання чинності Законом України від 28 грудня 2007 року №107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України») правовідносини щодо виплати допомоги регулювалися Законом України «Про державну допомогу сім»ям з дітьми» (далі - Закон №2811-ХІІ), дія якого поширювалася на осіб, не застрахованих у системі загальнообов»язкового державного соціального страхування (стаття 13), та Законом України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування у зв»язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» ( №2240-III), який поширював свою дію на застрахованих у зазначеній системі осіб. Розмір допомоги також визначався цими законами.

Зокрема, статтею 43 Закону №2240-ІІІ було передбачено, що допомога надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пунктами 23, 25 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» були внесені відповідні зміни до Закону № 2811-ХІІ та Закону № 2240-III. Так, згідно із змінами, внесеними до статті 13 Закону України «Про державну допомогу сім»ям з дітьми», його дію поширено на застрахованих осіб. Водночас із Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування у зв»язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» було виключено статті 40-44.

Пункт 2 розділу ІІІ Законом України від 28 грудня 2007 року №107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» передбачав, що розділ II цього Закону діє до 31 грудня 2008 року.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 визнано неконституційними низку положень Закону № 107-VI, у тому числі й пункт 25 розділу II цього Закону щодо виключення статей 40-44 Закону № 2240-III.

Тобто, з 22 травня 2008 року відновили свою дію вищезазначені положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» , а з 1 січня 2009 року - статті 13, 15 Закону № 2811-ХІІ.

Статтею 46 Закону України «Про державний бюджет України на 2009 рік» передбачено, що у 2009 році допомога відповідно до Закону №2811-ХІІ та Закону №2240-ІІІ призначається і здійснюється в розмірах і порядку, визначених Кабінетом Міністрів України.

Порядок призначення і виплати державної допомоги сім»ям з дітьми затверджений постановою Кабінету Міністрів України 27 грудня 2001 року №1751 саме на виконання Закону № 2811-ХІІ (пункт 1). Новий акт уряду на виконання статті 46 Закону «Про державний бюджет України на 2009 рік» не приймався.

Розміри і порядок виплати допомоги відповідно до Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування у зв»язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» на виконання статті 46 Закону «Про державний бюджет України на 2009 рік» Кабінетом Міністрів України не визначалися, а постанова КМ України від 27 грудня 2001 року №1751 прийнята саме на виконання Закону України «Про державну допомогу сім»ям з дітьми», а тому до спірних відносин не застосовується.

Аналогічні положення містились у ст. 45 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік», однак знову ж таки, на виконання цієї норми, розміри і порядок виплати допомоги відповідно до Закону №2240-III Кабінетом Міністрів України не визначалися.

В 2011-2014 роках законодавцем не приймалося жодного закону, який би обмежував дію положень ст. 43 Закону №2240-III.

Приймаючи до уваги те, що ОСОБА_1, застрахована у системі загальнообов»язкового державного соціального страхування, на відносини щодо виплати допомоги їй допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку поширюються норми спеціального закону, яким є Закон України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування у зв»язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», відповідно до статті 43 якого, допомога надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Така правова позиція щодо застосування норм матеріального права висловлена у постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2012 року (справа №21-410а12) від 22.04.2014 року (справа №21-73а14).

Таким чином, з системного аналізу наведених норм права випливає, що дані спірні правовідносини повинні регулюватись Законом України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування у зв»язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням».

Як видно з матеріалів справи, відповідно до довідки про розмір соціальних допомог, виданої управлінням праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради народних депутатів Закарпатської області від червня 2014 року №147, ОСОБА_1 отримувала соціальну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в період з 01.01.2014 року по 30.06.2014 року, де виплати нараховувались у значно меншому розмірі, ніж це передбачено ст. 43 Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування у зв»язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням».

Таким чином, дії управління праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради щодо виплати ОСОБА_1 допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 01.01.2014 року по 30.06.2014 року у відповідності з нормою ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім»ям з дітьми» є неправомірними.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог, оскільки ОСОБА_1 застрахована у системі загальнообов»язкового державного соціального страхування, на відносини щодо виплати допомоги їй допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку поширюються норми спеціального закону, яким є Закон України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування у зв»язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», відповідно до статті 43 якого, допомога надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Покликання апелянта на те, що виплата допомоги в розмірі, що перевищує мінімальний, здійснюється протягом шести календарних місяців. Якщо особа, якій призначена допомога, після зазначеного строку не підтвердила право на призначення допомоги у розмірі, що перевищує мінімальний, допомога виплачується у мінімальному розмірі. Оскільки, позивачка до управління праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради не зверталась з заявою та відповідними документами, які б вказували на те, що ОСОБА_1 має право на отримання допомоги, що перевищує мінімальний розмір, а тому УПСЗН Ужгородської міської ради виплачувало допомогу у мінімальному розмірі, є необґрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Виходячи із системного аналізу вищенаведених законодавчих приписів та фактичних обставин справи, колегія суддів прийшла до переконання, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції ухвалено законне та обґрунтоване судове рішення з додержанням норм права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради залишити без задоволення, а постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 грудня 2014 року у справі №308/8255/14-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п»ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги.

Головуючий суддя : Л.Я. Гудим

Судді: О.М. Довгополов

М.А. Пліш