Справа № 803/2181/14
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2015-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2015 р. Справа № 876/11593/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Затолочного В.С., Каралюса В.М.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2014 року у адміністративній справі №803/2181/14 за позовом ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області про визнання протиправними дій державного виконавця та скасувати постанову,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області про визнання незаконною та скасування постанови від 26 вересня 2014 року ВП №44111548 про закінчення виконавчого провадження.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм матеріального права та невірним встановленням обставин у справі. Зокрема зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що у постанові про закінчення виконавчого провадження державним виконавцем зазначено норми п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», а не ст. 76 цього Закону, яку зазначає суд; висновки суду про те, що не допуск позивача до роботи є окремим публічно - правовим спором є невірними та постанова Волинського окружного адміністративного суду від 09.10.2014р. не набрала законної сили. Просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову в повному обсязі.

Сторони в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату судового засідання. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне. Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2013 року у справі №2а/0370/3910/12, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 квітня 2014 року, визнано незаконним та скасовано наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області №392 о/с від 29 вересня 2011 року в частині звільнення за пунктом 45 «а» (при скороченні штату) капітана міліції ОСОБА_1 з посади старшого оперуповноваженого відділу розкриття злочинів проти особи і злочинів, учинених іноземцями та відносно них, і боротьби з груповою злочинністю управління карного розшуку УМВС України у Волинській області.

Додатковою постановою Волинського окружного адміністративного суду від 16 липня 2014 року, ОСОБА_1 поновлено на посаді старшого оперуповноваженого відділу розкриття злочинів проти особи і злочинів, учинених іноземцями та відносно них, і боротьби з груповою злочинністю управління карного розшуку УМВС України у Волинській області, з 30 вересня 2011 року. Вказане судове рішення набрало законної сили 01 серпня 2014 року, в апеляційному порядку не оскаржувалося.

На виконання вищенаведеної додаткової постанови, Волинським окружним адміністративним судом був виданий виконавчий лист від 18 липня 2014 року №605/2014.

Для примусового виконання судового рішення, позивач звернувся до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області. Постановою державного виконавця від 23 липня 2014 року ВП №44111548, було відкрито виконавче провадження.

Під час здійснення виконавчого провадження, Управління МВС України у Волинській області винесло наказ від 01 серпня 2014 року №227 о/с, яким поновлено капітана міліції ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого відділу розкриття злочинів проти особи і злочинів, учинених іноземцями та відносно них, і боротьби з груповою злочинністю управління карного розшуку, з 30 вересня 2011 року та рахувати його на цій посаді по 30 січня 2012 року включно.

У зв'язку з невідповідністю вищенаведеного наказу судовому рішенню, а саме зазначення в наказі граничної дати поновлення позивача, державний виконавець постановою від 05 вересня 2014 року ВП №44111548 наклав на УМВС України у Волинській області штраф у розмірі 680,00 грн. Крім того, відповідач направив повторно вимогу від 28 серпня 2014 року №04-32/5115, в якій вимагав виконати судове рішення належним чином.

В подальшому, наказом Управління МВС України у Волинській області від 16 вересня 2014 року №286 о/с, поновлено капітана міліції ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого відділу розкриття злочинів проти особи і злочинів, учинених іноземцями та відносно них, і боротьби з груповою злочинністю управління карного розшуку, з 30 вересня 2011 року.

Державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області Новосад О.Ю., отримавши витяг з наказу Управління МВС України у Волинській області від 16 вересня 2014 року №286 о/с, постановою від 26 вересня 2014 року ВП №44111548 закінчив виконавче провадження у зв'язку з повним виконанням судового рішення.

Позивач 24 вересня 2014 року за вх. №16.02/04-17 звернувся із заявою до Управління ДВС Головного управління юстиції у Волинській області, в якій зазначив, що 23 вересня 2014 року прибув до приміщення УМВС України у Волинській області, а саме в управління карного розшуку, однак до роботи фактично допущений не був. Вважав, що додаткова постанова Волинського окружного адміністративного суду від 16 липня 2014 року фактично виконана не була. Аналогічні за змістом заяви були адресовані на ім'я начальника УМВС України у Волинській області Шпизі П.П.

У зв'язку з фактичним недопуском до займаної посади, ОСОБА_1 звернувся до Волинського окружного адміністративного суду в порядку частини дев'ятої статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України з заявою про визнання протиправними дій УМВС України у Волинській області.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2014 року, яка прийнята за наслідком розгляду заяви позивача, визнано протиправними дії Управлінням Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області щодо невиконання додаткової постанови в адміністративній справі №2а/0370/3910/12 за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області про поновлення на посаді старшого оперуповноваженого відділу розкриття злочинів проти особи і злочинів, учинених іноземцями та відносно них, і боротьби з груповою злочинністю управління карного розшуку УМВС України у Волинській області, з 30.09.2011 року, які виразились у недопущенні позивача до виконання обов'язків після поновлення на посаді.

Зобов'язано Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області фактично допустити ОСОБА_1 до виконання обов'язків передбачених посадою старшого оперуповноваженого відділу розкриття злочинів проти особи і злочинів, учинених іноземцями та відносно них, і боротьби з груповою злочинністю управління карного розшуку УМВС України у Волинській області, на якій його поновлено наказом від 01.08.2014 року №227 о/с з врахуванням змін внесених наказом від 16.09.2014 року №286 о/с.

Суд першої інстанції в задоволенні позову відмовив з тих підстав, що оскільки позивач наказом Управління МВС України у Волинській області від 16 вересня 2014 року №286 о/с був поновлений на займаній посаді, то державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області Новосад О.Ю. постановою від 26 вересня 2014 року ВП №44111548 правомірно та обґрунтовано закінчив виконавче провадження у зв'язку з повним виконанням додаткової постанови Волинського окружного адміністративного суду від 16 липня 2014 року.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 76 Закону України «Про виконавче провадження», рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується негайно. Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника, після чого державний виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Тобто, вищенаведена норма Закону чітко регулює процедуру виконання судового рішення про поновлення працівника на роботі і момент з якого таке рішення вважається виконаним.

З урахуванням того, що Управлінням Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області, винесений наказ від 16 вересня 2014 року №286 о/с, яким поновлено позивача на займаній посаді, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що, судове рішення у даному випадку повністю виконане і у державного виконавця були всі підстави для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження.

Що стосується доводів апелянта про те, що у постанові про закінчення виконавчого провадження державним виконавцем зазначено норми п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», а не ст. 76 цього Закону, то судом апеляційної інстанції такі до уваги не беруться, оскільки не спростовують факту наявності підстав для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження.

Крім того, аналіз норм пункту 8 частини першої статті 49 та статті 76 Закону України «Про виконавче провадження» дає підстави для висновку про те, що спеціальною нормою, яка визначає порядок закінчення виконавчого провадження при виконанні судового рішення про поновлення працівника на роботі є саме стаття 76 Закону, тоді як пункт 8 частини першої статті 49 названого Закону поширюється на випадки примусового виконання всіх інших судових рішень.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що подальший фактичний недопуск позивача до займаної посади є окремим публічно-правовим спором, оскільки з 16 вересня 2014 року він офіційно поновлений в штаті УМВС України у Волинській області, а спір між ним та роботодавцем вже стосується не звільнення з публічної служби, а її проходження.

Крім того, постановою Волинського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2014 року, зобов'язано Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області фактично допустити ОСОБА_1 до виконання обов'язків передбачених посадою старшого оперуповноваженого відділу розкриття злочинів проти особи і злочинів, учинених іноземцями та відносно них, і боротьби з груповою злочинністю управління карного розшуку УМВС України у Волинській області, на якій його поновлено наказом від 01.08.2014 року №227 о/с з врахуванням змін внесених наказом від 16.09.2014 року №286 о/с.

Фактично позивач скористався своїм правом на судовий контроль за виконанням додаткової постанови від 16 липня 2014 року, за наслідком чого постановою Волинського окружного адміністративного суду 09 жовтня 2014 року зобов'язано роботодавця фактично допустити працівника до роботи. Після набрання судовим рішенням законної сили, позивач буде вправі виконати його примусово, в тому числі через органи Державної виконавчої служби.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів приходиться до висновку, що відповідач діяв з урахуванням наведених вище принципів, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законом України «Про виконавче провадження», що свідчить про правомірність постанови про закінчення виконавчого провадження.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування постанови суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись статтями 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2014 року у адміністративній справі №803/2181/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після надіслання її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя З.М. Матковська

Судді В.С. Затолочний

В.М. Каралюс