Справа № 127/6809/15-а
Суддя: Гриневич В. С.
Дата ухвалення: 2015-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Cправа № 127/6809/15-а
Провадження № 2-а/127/281/15
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 травня 2015 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді Гриневича В.С.,

при секретарі Малику О.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Павич О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці адміністративну справу №127/6809/15-ц за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у місті Вінниці про визнання неправомірними дій щодо відмови у перерахунку пенсії та обмеження її розміру і зобов'язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В :

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинення певних дій.

Позов мотивований тим, що позивач з серпня 2002 року по липень 2012 року отримував пенсію за вислугу років, яка відповідно до вимог ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» була обчислена у розмірі 90% середньомісячного заробітку. Відповідно до довідки №11- 415вих-15 від 26.03.2015 року, виданої прокуратурою Вінницької області, стаж роботи позивача в органах прокуратури складає з 01.08.1985 року по 26.03.2015 року 29 років 7 місяців і 25 днів, а на момент призначення пенсії в серпні 2002 року - 20 років. У зв'язку з підвищенням посадових окладів прокурорсько-слідчих працівників відповідно до Постанов КМУ, відповідач неодноразово проводив перерахунок пенсії позивача, але жодного разу у розмірі 90% середньомісячного заробітку. 04.03.2015 року позивач звернувся до відповідача із проханням здійснити перерахунок його пенсії у зв'язку з підвищенням заробітної плати прокурорсько-слідчим працівникам відповідно до постанови КМУ від 31.05.2012 року №505 надавши до заяви довідку №18/212 від 17.02.2015 року про розмір його середньомісячного заробітку. Позивач просив відповідача встановити його пенсію в розмірі 90% середньомісячного заробітку, тому що вона була призначена і виплачувалась ще до внесення відповідних змін у ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», однак відповідачем відмовлено позивачу в перерахунку його пенсії.

Вищевикладене й стало підставою для звернення позивача до суду із вимогами про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії позивача за вислугою років та обмеження її розміру; зобов'язання відповідача перерахувати пенсію позивача за вислугою років із середньомісячного заробітку, зазначеного у довідці прокуратури Вінницької області № 18/212 від 17.02.2015 року та встановити її розмір з 01.04.2015 року в сумі 7714,45 грн., а також виплатити різницю у пенсії за минулі 12 місяців в сумі 10285,92 грн.

Відповідачем у десятиденний строк з дня одержання ухвали суду від 14.04.2015 року та копій документів суду були надані заперечення проти позову.

Ухвалою суду від 05.05.2015р. вказану справу призначено до судового розгляду в судовому засіданні, оскільки за результатами розгляду заперечення відповідача суд дійшов висновку про неможливість ухвалення законного судового рішення без проведення судового засідання.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити з підстав, зазначених у позові.

Відповідач у запереченнях проти позову та представник відповідача в судовому засіданні з позовними вимогами не погодилися, просили у їх задоволенні відмовити, з посиланням на відсутність підстав для перерахунку пенсії позивачу в розмірі 90% місячного заробітку, а також з підстав пропуску строку звернення до суду встановленого ст. 99 КАС України.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 72 КАС України, обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Так, в судовому засіданні встановлено, що позивач перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України у м. Вінниці з 02.08.2002 року. З серпня 2002 року по липень 2012 року позивач отримував пенсію за вислугою років обчислену відповідно до вимог ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» у розмірі 90% середньомісячного заробітку.

Згідно з довідкою №11- 415вих-15 від 26.03.2015 року, виданою прокуратурою Вінницької області, стаж роботи позивача в органах прокуратури складає з 01.08.1985 року по 26.03.2015 року 29 років 7 місяців і 25 днів, а на момент призначення пенсії в серпні 2002 року - 20 років.

Відповідно до довідки №18/212 від 17.02.2015 року, виданої прокуратурою Вінницької області, ОСОБА_1 працював в прокуратурі Вінницької області на посаді заступника прокурора м. Вінниці. Заробітна плата з 14.06.2012 року, згідно постанови КМУ №505 від 31.05.2012р. складається з наступних складових: основний оклад - 2278,00 грн., класний чин - 135,00 гр., вислуга років - 965,20 грн. (40%), щомісячна премія - 1753,29 грн. (30%), надбавка за особливо важливі завдання - 2466,09 грн. (73%), матеріальна допомога на оздоровлення - 487,02 грн. (1/12), матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових проблем (1/12), а всього 8571,62 грн. (а.с. 9).

04.03.2015 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив перерахувати призначену йому пенсію за вислугою років із 01.03.2015 р. у розмірі 90% від середньомісячного заробітку, з врахуванням довідки прокуратури Вінницької області від 17.02.2015 року №18/212 про заробітну плату та у зв'язку із підвищенням заробітної плати прокурорсько-слідчим працівникам (а.с. 7-8).

Листом УПФ України в м. Вінниці від 13.03.2015 року №28/К-2 позивачу було відмовлено в проведенні перерахунку його пенсії, оскільки перерахунок пенсії позивачу вже проведено з 01.07.2012 р. в розмірі 80% середньомісячного заробітку, відповідно до раніше поданої позивачем заяви від 17.08.2012 року та на підставі довідки прокуратури Вінницької області № 18/44 від 14.06.2012 року про заробітну плату, яка становить 8571,62 грн. (а.с.12-13).

Однак, вказані висновки суд вважає такими, що не ґрунтуються на вимогах закону та не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пенсійне забезпечення прокурорів і слідчих прокуратури, до яких законодавцем віднесено і позивача, встановлено приписами ст. 50-1 Закону № 1789-12.

Згідно з частиною першою статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ (у редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу) прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Таким чином, саме з урахуванням цієї норми позивачу у 2002 році було призначено пенсію за вислугою років в розмірі 90% середньомісячного заробітку.

Законом № 3668-VІ, який набрав чинності з 1 жовтня 2011 року, внесено зміни до статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ, зокрема змінено у відсотках розмір пенсії за вислугу років, яка призначається прокурорам і слідчим у разі реалізації ними такого права.

Так, відповідно до статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ у редакції Закону № 3668-VІ прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року-страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Законом України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27 березня 2014 року № 1166-VII, внесено зміни до ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ і відповідно до цих змін пенсія прокурорам призначається в розмірі 70 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Отже, з 1 жовтня 2011 року положення частини першої статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ щодо призначення прокурорам і слідчим пенсії за вислугу років у розмірі не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку втратили чинність у зв'язку з внесенням змін до редакції цієї статті Законом № 3668-VІ, а з моменту вступу в законну силу Закону № 1166-VII втратили чинність положення ст.50-1 Закону № 1789-ХІІ, щодо призначення пенсії прокурорам в розмірі 80 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено страхові внески.

Разом з тим підстави та порядок перерахунку пенсії прокурорам регулюють частини тринадцята та вісімнадцята статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ, положення яких щодо перерахунку пенсії у зв'язку із прийняттям Законів № 3668-VІ та № 1166-VII не зазнали змін, змінилася лише нумерація частин цієї статті.

Так, відповідно до частини тринадцятої статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Згідно із частиною 18 статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ, призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, у якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, а тому внесені Законом № 3668-VІ та Законом № 1166-VII зміни до статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії прокурорам і слідчим у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 10.12.2013 року у справі № 21-420а13.

В свою чергу, Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Зазначені висновки також узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними в постановах від 10 грудня 2013 року (справа №21-348а1) та від 17 грудня 2013 року (справа №21-445а13).

Крім того, вирішуючи питання про застосування наведеного Закону в часі, суд виходить з того, що згідно зі ст. 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Суд не бере до уваги посилання відповідача на внесені зміни до положень ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» щодо призначення пенсії, оскільки відповідачем було застосовано нові положення до правовідносин, які виникли до набрання ними чинності, що суперечить вимогам ч. 1 ст. 58 Конституції України, якою передбачено, що закони та нормативні акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 26 вересня 2013 року у справі № К/800/12309/13.

Як встановлено судом останнє підвищення заробітної працівників прокуратури відбулося згідно з Постановою Кабінету Міністрів України №505 від 31.05.2012 року «Про впорядкування структури та умов праці працівників органів прокуратури», а відтак з прийняттям вказаної постанови КМУ у позивача виникло право на перерахунок його пенсії у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників.

В судовому засіданні досліджено довідку прокуратури Вінницької області від 17.02.2015 року №18/212 про заробітну плату позивача, та встановлено що вона за своїм змістом повністю відповідає довідці прокуратури Вінницької області №18/212 від 17.02.2015 року, оскільки після 31.05.2012 року підвищення заробітної працівникам прокуратури не відбувалося.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача, однак суд не може погодитись із вимогами позивача про перерахунок пенсії за 12 місяців з наступною щомісячною виплатою пенсії у розмірі 90% заробітної плати та інших виплат, що складає 10285,92 грн. та встановлення розміру пенсії позивачу з 01.04.2015 року у розмірі 7714,45 грн. з огляду на таке.

Положеннями ст. 99 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи строки звернення до суду, визначені ч.ч. 1, 2 ст. 99 КАС України, право позивача на перерахунок пенсії підлягає захисту з 31.09.2014 року, оскільки позов подано 31.03.2015 року, в іншій частині позов залишено без розгляду.

Окрім того, позовні вимоги позивача про стягнення конкретних сум пенсійного забезпечення задоволенню не підлягають, оскільки нарахування сум пенсії, які повинні бути виплачені позивачу, не відноситься до компетенції суду, а тому суд покладає на відповідача обов'язок здійснити перерахунок та виплату таких сум.

Згідно статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у разі виникнення права на підвищення пенсії - її розмір перераховується з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заява з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

Крім того, відповідно до ч. 13 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Оскільки, заява про перерахунок пенсії була подана позивачем до органів Пенсійного фонду України 04.03.2015 року, то з урахуванням положень ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», перерахунок пенсії повинен бути проведений позивачу з 01.03.2015 року.

Разом з тим, відповідно до частини 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

З урахуванням вищевикладеного, беручи до уваги те, що позивач просить перерахувати пенсію з 1 квітня 2015 року, суд вважає за необхідне визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії позивачу за вислугою років та обмеження її розміру, та зобов'язати відповідача перерахувати пенсію позивачу з 1 квітня 2015 року у зв'язку з підвищенням заробітної плати працівникам прокуратури відповідно до вимог ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в розмірі 90% місячного заробітку зазначеного у довідці прокуратури Вінницької області від 17.02.2015р. №18/2012, а також виплатити йому різницю між фактично отриманою ним та належною до сплати сумою пенсії з 31.09.2014 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Отже, враховуючи положення ст. 94 КАС України, суд присуджує на користь позивача судовий збір в сумі 36,54 гривень з Державного бюджету України, відповідно до задоволених вимог.

Що стосується допущення постанови суду до негайного виконання слід зазначити наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць. Поряд з цим, згідно з п. 1 ч. 2 ст. 256 КАС України суд, який прийняв постанову, за заявою осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в постанові звернути до негайного виконання постанову у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1 і 2 частини першої цієї статті.

Таким чином, з аналізу вказаної норми слідує висновок, що негайне виконання постанов в адміністративних справах може застосовуватись лише у разі стягнення суми боргу, а відтак у вимога позивача про допущення до негайного виконання постанови суду зобов'язального характеру не може бути задоволена. Крім того, така вимога не є позовною вимогою в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, а є встановленням порядку виконання судового рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 6-12, 70-72, 86, 94, 159-163, 167, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України у місті Вінниці щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_1 за вислугою років та обмеження її розміру.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України у місті Вінниці перерахувати пенсію ОСОБА_1 з 1 квітня 2015 року у зв'язку з підвищенням заробітної плати працівникам прокуратури відповідно до вимог ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в розмірі 90% місячного заробітку зазначеного у довідці прокуратури Вінницької області від 17.02.2015р. №18/2012 та виплатити йому різницю між фактично отриманою ним та належною до сплати сумою пенсії з 31.09.2014 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 36,54 грн. судових витрат пов'язаних зі сплатою судового збору.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Вінницький міський суд Вінницької області. У разі, якщо судом було проголошено лише вступну та резолютивну частини, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текс постанови виготовлено 25.05.2015р.

Суддя: