Справа № 2а-4531/09/1770
Суддя: Жуковська Л.А.
Дата ухвалення: 2010-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2а-4531/09/1770

05 жовтня 2010 року 11год. 10хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Жуковська Л.А. за участю секретаря судового засідання Романчук В.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2

відповідача: представник ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Дочірнє підприємство "ПрикарпатЗахідтранс" Західного відкритого акціонерного товариства трубопровідного транспорту нафтопродуктів
до Державна податкова інспекція у м.Рівне

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень , -

ВСТАНОВИВ :

Дочірнє підприємство Прикарпат Західтранс Західного відкритого акціонерного товариства трубопровідного транспорту нафтопродуктів звернулося з адміністративним позовом про скасування податкових повідомлень-рішень ДПІ у м. Рівне № /1/23-121 від 21.05.2009 р. про донарахування податку на прибуток підприємств в сумі 89675 грн. в т.ч. 59783 грн. основного платежу та 29892 грн. застосованих штрафних санкцій; № /1/23-121 від 21.05.2009 р. про донарахування податку на додану вартість в сумі 31790 грн. в т.ч. 21192 грн. основного платежу та 10589 грн. застосованих штрафних санкцій; № /0/17-123 від 22.04.2009 р. про донарахування податку з власників транспортних засобів в сумі 281,67 грн. в т.ч. 111,67 грн. основного платежу та 170 грн. застосованих штрафних санкцій; № /0/17-123 від 22.04.2009 р. про донарахування податку з доходів фізичних осіб в сумі 17263,71 грн. в т.ч. 5754,57 грн. основного платежу та 11509,14 грн. застосованих штрафних санкцій.

03.07.2009 року позивачем було подано заяву про зміну позовних вимог згідно якої позивач просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № /1/17-123 від 21.0462009 р. та № /0/17-123 від 21.06.2009 р. винесенні за наслідками адміністративного оскарження первинних податкових повідомлень-рішень.

В обґрунтування заявленого позову зазначає, що підприємством не було допущено порушення п. 5.1, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України Про оподаткування прибутку підприємств від 28.12.1994 р. № 334/97-ВР так як факт вчинення господарських операцій на підставі яких було сформовано валові витрати підтверджується всіма необхідними первинними документами. Вказує, що під час проведення перевірки в порушення ст. 4 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16.07.1999 р. № 996-XIV було надано перевагу формі над сутністю. Зазначає, що товари придбані в ПОГ Інвабуд та ПП Граніт-М були у відповідності до п. 5.9 Закону України Про оподаткування прибутку підприємств від 28.12.1994 р. № 334/97-ВР до складу балансової вартості запасів відповідного звітного періоду і на момент проведення перевірки не були використані. За таких умов навіть за умови неправомірного формування валових витрат заниження податку на прибуток підприємств за звітний період не виникло.

Обґрунтовуючи неправомірність донарахування податку на додану вартість позивач вказує, що в акті перевірки посадовими особами ДПІ у м. Рівне не було обґрунтовано порушення вимог Закону України Про податок на додану вартість від 03.04.1997 р. № 168/97-ВР. Податкові накладні на підставі яких було сформовано позивачем податковий кредит є дійсними, на момент їх видання свідоцтва платників податку на додану вартість ПОГ Інвабуд та ПП Граніт-М були дійсні. Таким чином, представник позивача вказує, що ДП ПрикарпатЗахідтранс не було порушено пп. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону України Про податок на додану вартість від 03.04.1997 р. № 168/97-ВР.

Щодо донарахування податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин та механізмів то позивач зазначає, що висновки посадових осіб ДПІ у м. Рівне суперечать ст. 5 Закону України Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів від 11.12.1991 р. № 1963-ХІІ.

Стосовно порушень Закону України Про податок з доходів фізичних осіб від 22.05.2003 р. № 889-IV, то позивач вказує, що посадовими особами ДПІ у м. Рівне було неправильно визначено обєкт оподаткування. Так з працівників, які користуються мобільним звязком вартість наданих послуг утримується із заробітної плати на підставі відповідних заяв. Щодо оплати навчання громадян, то представник позивача вказує, що ДП ПрикарпатЗахідтранс не є для вказаних осіб працедавцем, як наслідок до спірних правовідносин не можна застосовувати пп. 4.2.9 п. 4.2 ст. 4 Закону України Про податок з доходів фізичних осіб від 22.05.2003 р. № 889-IV.

В судовому засіданні представник позивача підтримав адміністративний позов повністю з підстав викладених у позовній заяві, просив суд визнати протиправними та скасувати оспорюванні податкові повідомлення-рішення.

Державна податкова інспекція у м. Рівне адміністративний позов не визнала, про що подала письмові заперечення.

В судовому засіданні представник відповідача пояснив, що під час проведення перевірки ДП Прикарпатзахідтранс було встановлено факт вчинення господарських операцій з ПОГ Інвабуд та ПП Граніт-М. Вказані контрагенти не мають адміністративних та господарських можливостей для виконання умов передбачених договорами.

Вироком Рівненського міського суду від 25.05.2010 р. по справі 1-608/09, який набрав законної сили встановлено, що підсудні ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 визнані винні у здійсненні фіктивної підприємницької діяльності створених ними підприємств в т.ч. ПОГ Інвабуд та ПП Граніт-М та засудженні за ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 205, ч. 2 ст. 200, ч. 2 ст. 358, ч. 2 ст. 366 КК України до кримінальної відповідальності. Враховуючи фіктивний характер діяльності ПОГ Інвабуд та ПП Граніт-М, правочини вчинені з ДП ПрикарпатЗахідтранс не спрямовані на реальне настання правових наслідків обумовлених в них, мають на меті порушення публічного порядку і в силу ст.ст. 203, 215, 228 Цивільного кодексу України є нікчемними. Враховуючи нікчемність правочинів, валові витрати та податковий кредит не підтверджуються документами, обовязковість ведення яких передбачається правилами податкового обліку. Таким чином, позивачем було порушено пп. 5.3.9 п.5.3 ст. 5 Закону України Про оподаткування прибутку підприємств від 28.12.1994 р. № 334/94-ВР та пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України Про податок на додану вартість від 03.04.1997 р. № 168/97-ВР.

В частині донарахування податку з власників транспортних засобів вказує, що під час проведення перевірки було встановлено заниження податкового зобовязання з власників транспортних засобів при перевірці самостійно поданих позивачем розрахунків.

Щодо заниження податку з доходів фізичних осіб, то представник відповідача вказує, що під час проведення перевірки було встановлено оплату ДП ПрикарпатЗахідтранс вартості послуг мобільного звязку для працівників, які використовували їх поза межами господарської діяльності підприємства. Крім того підприємством було оплачено навчання 3-х громадян в Івано-Франківському національному технічному університеті нафти і газу, які не були працівниками підприємства.Вказане свідчить, що фактично підприємством було надано фізичним особам додаткові блага без попереднього утримання та перерахування до бюджету податку з доходів фізичних осіб.

В судовому засіданні представник відповідача просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази суд прийшов до висновку, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14.04.2009 р. посадовими особами ДПІ у м. Рівне було складено акт № 460/23-100/13990932 планової перевірки дочірнього підприємства ПрикарпатЗахідтранс Південно-Західного відкритого акціонерного товариства трубопровідного транспорту нафтопродуктів, з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2007 р. по 30.09.2008 р. .

З висновків акту перевірки вбачається, що під час її проведення ревізорами було встановлено порушення зі сторони ДП ПрикарпатЗахідтранс

- п.5.1 п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України Про оподаткування прибутку підприємств від 28.12.1994 р. № 334/94-ВР, в результаті чого було занижено податок на прибуток на суму 59783,00 грн.

- пп. 7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону України Про податок на додану вартість №168/97-ВР від 03.04.97р. що призвело до заниження податку на додану вартість сумі 21192,00 грн.

- п.2.1 ст. 2, пп. 3.1.1 п. 3.1, пп. 3.1.3 п. 3.4, пп. 3.5 ст. 3, пп. 4.2.1 пп. 4.2.9 п. 4.2., пп. 4.2.10, пп. 4.3.20 п.4.3 ст. 4, пп. 6.3.2 п. 6.3 ст. 6, п. 7.1 ст. 7, пп. 8.1.1, пп. 8.1.2 п. 8.1 ст. 8, пп. «а»п.19.2 ст. 19, пп. а пп. 20.3.1, пп. 20.3.2 п. 20.3 ст. 20 Закону України Про податок з доходів фізичних осіб від 22.05.03 р. № 889-IV в результаті чого не утриманий та не перерахований до бюджету податок з доходів фізичних осіб на загальну суму 5754,57 грн.

- ст. 5 Закону України Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин та механізмів від 11.12.1991 р. № 1963-ХІІ в результаті чого занижено суму податкового зобовязання по податку з власників транспортних засобів на 111,67 грн.

На підставі акту перевірки № 460/23-100/13990932 заступником начальника ДПІ у м. Рівне було прийнято податкові повідомлення-рішення № /0/23-121 від 22.04.2009 р., яким визначено податкове зобовязання по податку на прибуток підприємств на суму 89675 грн. в т.ч. 59783 грн. основного платежу та 29892 грн. застосованих штрафних санкцій; № /0/23-121 від 22.04.2009 р., яким визначено податкове зобовязання по податку на додану вартість в сумі 31790 грн. в т.ч. 21192 грн. основного платежу та 10598 грн. застосованих штрафних санкцій; № /0/17-123 від 22.04.2009 р., яким позивачу визначено податкове зобовязання по податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин та механізмів на загальну суму 281,67 грн. в т.ч. 111,67 грн. основного платежу та 170 грн. застосованих штрафних санкцій; № /0/17-123 від 22.04.2009 р., яким позивачу визначено податкове зобовязання по податку з доходів фізичних осіб на загальну суму 17263,71 грн. в т.ч. 5754,57 грн. основного платежу та 11509,14 грн. застосованих штрафних санкцій.

Позивач скористався правом на адміністративне оскарження вказаних податкових повідомлень-рішень. За результатами розгляду первинна скарга залишена без задоволення та прийнято податкові повідомлення на аналогічні суми зі значком 1 від 21.05.2009 р.

Як вбачається з матеріалів справи 22.01.07 р. ДП ПрикарпатЗахідтранс було укладено договір №22-01/007 з ПОГ Інвабуд на поставку продукції.

Для оформлення факту поставки ПОГ Інвабуд було виписано для ДП ПрикарпатЗахідтранс було виписано видаткові та податкові накладні: № 58.1 від 20.02.07 р. на суму 30150,00 грн. в т.ч. ПДВ 5025,00 грн., № 314 від 16.14.07 на суму 73800,00 грн. в т.ч. ПДВ 12300,00 грн., № 514 від 24.07.2007 р. на суму 73800 грн. в т.ч. ПДВ 12300,00 грн., № 1380 від 21.12.07 на суму 40500,00 грн. в т.ч. ПДВ 6750 грн.

Крім того 28.12.2006 р. ДП Прикарпатзахідтранс було укладено договір №28/12-06 від 28.12.06 р. з ПП Граніт-М на поставку товарно-матеріальних цінностей. Для оформлення поставки ТМЦ (кільце опорно-направляюче) ПП Граніт-М було виписано видаткову та податкову накладні №1 від 04.01.07 р. на суму 40800,00 в т.ч. ПДВ 6800,00 грн.

На підставі вказаних документів ДП ПрикарпатЗахідтранс було сформовано валові витрати на загальну суму 215875 грн., у тому числі за І кв. 2007 р. в сумі 59125,00 грн., ІІ кв. 2007 р. в сумі 61500,00 грн., за ІІІ кв. 2007 р. в сумі 61500,00 грн., ІУ кв. 2007р. в сумі 33750,00 грн. та податковий кредит на суму 21192,00 грн. в т.ч. за січень 2007 р. в сумі 5617,00 грн., лютий 2007 р. в сумі 819,00 грн., квітень 2007 р. в сумі 6175,00 грн., серпень 2007 р. в сумі 5240,00 грн., грудень 2007 р. в сумі 3341,00 грн.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 09.12.2009 року провадження по даній справі було зупинено на підставі п. 3 ч.1 ст. 156 Кодексу адміністративного судочинства України у звязку з неможливістю подальшого розгляду адміністративної справи до набрання законної сили рішення по справі 1-608//09 (1-386/10), що розглядається в порядку кримінального судочинства по обвинуваченню групи осіб у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 205 Кримінального кодексу України по факту фіктивного підприємництва ПОГ Інвабуд.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 02.08.2010 року провадження по справі було поновлено так як відпали обставини, на підставі яких було зупинено провадження по вказаній справі. Відповідачем було долучено до матеріалів справи вирок Рівненського міського суду від 25.05.2010 р. по справі № 1-608//09 (1-386/10), що набрав законної сили, яким визнано винним ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 у здійсненні фіктивної підприємницької діяльності створених ними підприємств: ПП в т.ч. ПОГ Інвабуд та засудженні за ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 205, ч. 2 ст. 200, ч. 2 ст. 358, ч. 2 ст. 366 Кримінального кодексу України.

Відповідно до ч. 3 п. 1 ст. 156 Кодексу адміністративного судочинства України суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.

Приписи вказаної вище статті кореспондуються з вимогами ч. 4 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України згідно якого вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обовязковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Як вбачається з вироку Рівненського міського суду по справі № 1-608//09 (1-386/10) від 25.05.2010 р. судом було встановлено, що підприємницька діяльність ПОГ Інвабуд носила фіктивний характер.

Вказані підприємства не мало трудових та економічних ресурсів необхідних для реального виконання господарських операцій, що відображалися в податковій звітності.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Ч. 5 ст. 203 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 215 Цивільного кодексу України Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Матеріалами справи підтверджується, що правочини вчинені між ДП Прикарпатзахідтранс з ПОГ Інвабуд не спрямовані на реальна настання правових наслідків, які обумовлені ними, що є порушенням приписів ч. 5 ст. 203 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 228 Цивільного кодексу України Правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Відповідно до ч. 2 ст. 228 Цивільного кодексу України Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Згідно п.19 ст. 2 Бюджетного кодексу України доходи бюджету - усі податкові, неподаткові та інші надходження на безповоротній основі, справляння яких передбачено законодавством України (включаючи трансферти, дарунки, гранти);

Згідно ст. 9 Бюджетного кодексу України доходи бюджету класифікуються за такими розділами: податкові надходження, неподаткові надходження, доходи від операцій з капіталом, трансферти.

Згідно ч.2 ст. 9 вказаного Кодексу податковими надходженнями визнаються передбачені податковими законами України загальнодержавні і місцеві податки, збори та інші обовязкові платежі.

Підпунктом 3.2.1 п.3.2 ст. 3 Закону України Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами від 21.12.2000 р. № 2181-ІІІ визначено, що у випадках коли платник податків згідно із законами з питань оподаткування уповноважений утримувати податок, збір (обов'язковий платіж), якими оподатковуються інші особи, у тому числі податок на додану вартість, а також будь-які інші податки, що утримуються з джерела виплати, сума таких податків, зборів (обов'язкових платежів) вважається бюджетним фондом, який належить державі або територіальній громаді та створюється від їх імені.

Враховуючи відсутність у правочинів вчиненого між ДП Прикарпатзахідтранс з ПОГ Інвабуд спрямованості на реальне настання правових наслідків, що передбачених в них, суд погоджується з твердженнями посадових осіб Кузнецовської ОДПІ щодо їх вчинення з метою отримання податкової вигоди у вигляді сформованого ДП Прикарпатзахідтранс податкового кредиту та валових витрат. За таких обставин вказаний правочин суперечить моральним засадам суспільства, порушує існуючий в державі публічний порядок та спрямований на заволодіння майна держави шляхом недоплати податку на додану вартість та податку на додану вартість.

За таких обставин суд погоджується з твердженнями посадових осіб податкового органу, що правочини між ДП Прикарпатзахідтранс з ПОГ Інвабуд в силу ст. ст. 215, 228 Цивільного кодексу України є нікчемним.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16.07.1999 р. № 996-XIV Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Положення вказаної статті 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16.07.1999 р. № 996-XIV кореспондуються з приписами пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України Про оподаткування прибутку підприємств № 334/94-ВР від 28.12.1994 р. відповідно до якого не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку та пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України Про податок на додану вартість № 168/97-ВР від 03.04.1997 р. згідно якого не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у звязку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Враховуючи нікчемність правочинів вчинених ДП Прикарпатзахідтранс з ПОГ Інвабуд суд прийшов до висновку, що акти виконаних робіт, видаткові та податкові накладні складені на підтвердження їх виконання не відповідають вимогам ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16.07.1999 р. № 996-XIV та не фіксують фактів здійснення господарських операцій, що в них описані.

Аналогічний характер носить господарська операція з ПП Граніт-М. Згідно інформації наданої ДПІ у м. Рівне на вказаному підприємстві працює одна особа, встановити місцезнаходження вказаного підприємства неможливо. Основні засоби на підприємстві відсутні.

Враховуючи вищевикладене, суд погоджується з твердженнями щодо відсутності спрямованості на реальне настання наслідків по господарській операції ДП Прикарпатзахідтранс з ПП Граніт-М.

Таким чином, посадовими особами ДПІ у м. Рівне було правомірно зменшено валові витрати та податковий кредит ДП Прикарпатзахідтранс на суму 215875 грн. та податковий кредит на суму 21192 грн.

Відповідно до пп. 5.3.3 п. 5.3 ст. 5 Закону України Про оподаткування прибутку підприємств від 28.12.1994 р. № 334/97-ВР не включають до складу валових витрат витрати на сплату податку на додану вартість, включеного до ціни товарів (робіт, послуг), що придбаваються платником податку для виробничого або невиробничого використання.

У разі якщо платник податку на прибуток, зареєстрований як платник податку на додану вартість, одночасно здійснює операції з продажу товарів (робіт, послуг), що оподатковуються податком на додану вартість та звільнені від оподаткування, або не є об'єктом оподаткування таким податком, податок на додану вартість, сплачений у складі витрат на придбання товарів (робіт, послуг), які відносяться до складу валових витрат, та основних фондів і нематеріальних активів, що підлягають амортизації, включається відповідно до валових витрат або балансова вартість відповідної групи основних фондів збільшується на суму, що не включена до складу податкового кредиту такого платника податку згідно із Законом України Про податок на додану вартість ( 168/97-ВР ).

Враховуючи нікчемність правочинів ДП Прикарпатзахідтранс з ПОГ Інвабуд та ПП Граніт-М суд погоджується з твердженнями податкового органу про порушення позивачем пп. 5.3.3 п. 5.3 ст. 5 Закону України Про оподаткування прибутку підприємств від 28.12.1994 р. № 334/94-ВР в результаті чого було завищено валові витрати на суму 23258 грн. в т.ч. за І кв. 2007 р. в сумі 65789,00 грн., ІІ кв. 2007 р. в сумі 67625,00 грн., за ІІІ кв. 2007 р. в сумі 68560,00 грн., ІV кв. 2007 р. в сумі 37159,00 грн.

За таких обставин податкові повідомлення-рішення ДПІ у м. Рівне № /1/23-121 від 21.05.2009 р. про донарахування податку на прибуток підприємств в сумі 89675 грн. в т.ч. 59783 грн. основного платежу та 29892 грн. застосованих штрафних санкцій; № /1/23-121 від 21.05.2009 р. про донарахування податку на додану вартість в сумі 31790 грн. в т.ч. 21192 грн. основного платежу та 10589 грн. застосованих штрафних санкцій є правомірними і підстави для їх скасування відсутні.

Як вбачається з акту перевірки під час її проведення було встановлено заниження зі сторони ДП ПрикарпатЗахідтранс податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на загальну суму 111,67 грн. в т.ч. за 2007 р.- 38,50 грн., за 2008р.-73,17 грн.

Порушення ст. 5 Закону України Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів № 1963-ХІІ від 11.12.1991 р. виникло в результаті того, що ДП ПрикарпатЗахідтранс було невірно розраховано суми податку згідно самостійно поданих розрахунків сум податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів за 2007-2008 рр.

В позовній заяві та під час розгляду справи по суті позивачем не наведено жодних обґрунтувань на спростування висновків акту перевірки № 460/23-100/13990932 щодо порушення ст. 5 Закону України Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів № 1963-ХІІ від 11.12.1991 р. під час самостійного визначення сум податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів не встановлено таких обставин і під час розгляду справи по суті судом.

За таких обставин, суд дійшов висновку про правомірність прийняття ДПІ у м. Рівне податкового повідомлення-рішення № /0/17-123 від 22.04.2009 р. про донарахування податку з власників транспортних засобів в сумі 281,67 грн. в т.ч. 111,67 грн. основного платежу та 170 грн. застосованих штрафних санкцій

Як вбачається з матеріалів справи, під час проведення перевірки ДП ПрикарпатЗахідтранс було встановлено ряд порушень Закону України Про податок з доходів фізичних осіб № 889- IV від 22.05.2003 р.

Так зокрема вибірковою перевіркою було встановлено, що в порушення пп. 3.1.1 п. 3.1, п. 3.4 ст. 3, пп. 4.2.9 п. 4.2. ст. 4, п. 7.1 ст. 7, пп. 8.1.1, пп. 8.1.2 п. 8.1 ст. 8, пп. а п.19.2 ст. 19, пп. а пп. 20.3.1, пп. 20.3.2 п. 20.3 ст. 20 Закону України № 889-IV від 22.05.2003 р., а саме: не утриманий і не перерахований до бюджету податок з доходів фізичних осіб в сумі 1857,58 грн., в тому числі за 2007 р.- 1140,89 грн., за 2008 р. - 716,69 грн., у випадку, коли працівникам за рахунок коштів підприємства надавалися додаткові блага у вигляді оплати наступних послуг мобільного звязку: МТС спец SМS, платні голосові довідки та сервіси, SMS Розваги, SMS за межі України, послуги GOODта інші, надані оператором мобільного звязку МТС і не повязані з виробничою діяльністю підприємства (далі по тексту спеціальні послуги).

Мобільні телефони закріплено за працівниками підприємства, згідно наказів: № 142 від 30.05.2005р, № 276 від 08.09.2007р., № 250 від 01.07.2008р., в яких персоніфіковано працівників за якими закріплено мобільні телефони. Правилами користування мобільним звязком обумовлено порядок використання даних послуг для виконання посадових обовязків, а саме: користування послугами мобільного звязку, що перевищує граничний ліміт, оплачується абонентами самостійно; забороняється користуватися мобільними телефонами не в виробничих цілях; забороняється користуватися додатковими платними послугами, як то спеціальні SMS, лого, мелодії, інші платні довідки та сервіси, які не входять в вартість тарифного пакета; всі додаткові платні послуги оплачуються працівниками самостійно.

Згідно документів, представлених до перевірки, замовлення таких спеціальних послуг не можна повязати з виробничою діяльністю (необхідністю) підприємства.

На момент перевірки донарахована сума податку з доходів фізичних осіб із заробітної плати працівників не утримувалася та в касу підприємства не вносилася.

Під час розгляду справи по суті представником позивачем та його представником не було долучено до матеріалів справи докази на підтвердження факту оплати додаткових послуг за рахунок працівників ДП ПрикарпатЗахідтранс.

За таких обставин суд погоджується з твердженнями посадових осіб податкового органу щодо необхідності оподаткування позивачем вартості додаткового блага у вигляді оплати за рахунок коштів підприємства спеціальних послуг мобільного звязку, застосувавши ставку податку, передбачену пунктом 7.1 статті 7 Закону України № 889- IV від 22.05.2003 р. Вказане порушення призвело до заниження податку з доходів фізичних осіб на суму 1857,58 грн.

Під час проведення перевірки було встановлено, ДП ПрикарпатЗахідтранс було оплачено навчання громадян ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 на денній формі, в Івано-Франківському національному технічному університеті нафти і газу, які на момент оплати вищезазначеного навчання не були працівниками підприємства, а саме: за ОСОБА_11 - платіжне доручення №1 від 19.07.2007р. на суму 2975,00 грн., платіжне доручення №7 від 20.08.2008р. на суму 5600,00 грн.; за ОСОБА_12 - платіжне доручення №2 від 19.07.2007р. на суму 2975,00 грн.; за ОСОБА_13 - платіжне доручення №3 на суму 3040,00 грн., платіжне доручення №6 від 20.08.2008р. на суму 3040,00 грн.

Вказані дії призвели до надання додаткового блага для вказаних осіб без попереднього утримання та перерахування до бюджету податку з доходів фізичних осіб.

Такі дії позивача призвели до порушення пп. 3.1.3 п.3.1, п.3.4 ст. 3, пп. 4.2.9 п.4.2, пп. 4.3.20 п.4.3 ст. 4, п.7.1 ст. 7, пп. 8.1.1 п.8.1 ст. 8, пп. а п.19.2 ст. 19, пп. а п.20.2 ст. 20 Закону України № 889-ІV від 22.05.2003 р. в результаті чого не утримано та не перераховано до бюджету податок з доходів фізичних осіб в сумі 3111,18 грн., в тому числі за 2007р.- 1586,47 грн., за 2008р- 1524,71 грн.

Норми пп. 4.3.20 п. 4.3 ст. 4 Закону України № 889-ІV від 22.05.2003 р. визначають доходи, які не включаються до складу загального місячного або річного оподатковуваного доходу. Це зокрема, сума сплачена працедавцем на користь закладів освіти у рахунок компенсації вартості підготовки чи перепідготовки платника податку - найманої особи за профілем діяльності чи загальними виробничими потребами такого працедавця, але не вище розміру суми, визначеної у підпункті 6.5.1 п.6.5 ст. 6 цього Закону, у розрахунку на кожний місяць підготовки чи перепідготовки такої найманої особи.

При цьому згідно вказаної норми за умови якщо наймана особа припиняє трудові відносини з працедавцем, який проводив оплату її навчання, впродовж такого навчання або до закінчення другого календарного року від року, в якому закінчується навчання, то сума, сплачена у компенсацію вартості такого навчання, прирівнюється до додаткового блага, наданого такій найманій особі протягом року, на який припадає таке припинення трудових відносин, та підлягає оподаткуванню в загальному порядку.

Враховуючи той факт, що позивачем не було підтверджено під час проведення перевірки та розгляду справи по суті наявність трудових відносин з громадянами ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 суд погоджується з висновками посадових осіб ДПІ у м. Рівне про надання ДП ПрикарпатЗахідтранс вказаним особам додаткових благ у вигляді оплати навчання, які необхідно оподаткувати в загальному порядку. Вказане порушення призвело до не утримання та не перерахування до бюджету податку з доходів фізичних осіб на суму 3111,18 грн.

Як вбачається з матеріалів справи ДП ПрикарпатЗахідтранс на підставі ухвали Житомирського апеляційного суду від 01.11.2007 р., якою було залишено без змін рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 04.07.2007 р. було виплачено громадянину ОСОБА_14 моральну шкоду в сумі 5000 грн.

При цьому в порушення п.2.1 ст. 2, пп. 3.1.3 п. 3.1 ст. 3, пп. 4.2.10 п. 4.2 ст. 4, п. 7.1 ст. 7, пп. 8.1.1, пп. 8.1.2 п. 8.1 ст. 8, пп. «а»п. 19.2 ст. 19 пп. а пп.. 20.3.1, п. 20.3.2 п. 20.3 ст. 20 Закону України 889-ІV від 22.05.2003 р., підприємством не утриманий і не перерахований до бюджету податок з доходів фізичних осіб у 2008 році в сумі 750,00 грн.

Крім того, під час проведення перевірки ДП ПрикарпатЗахідтранс було встановлено порушення пп. 3.5 ст.3, пп. 4.2.1 п. 4.2 ст.4, п.7.1 ст.7, пп. 8.1.1, пп. 8.1.2 п.8.1 ст.8, пп. а п.19.2 ст.19, пп.20.3.2 п.20.3 ст.20 Закону України 889-ІV від 22.05.2003 р., що призвело до неутримання і не перерахований до бюджету податок з доходів фізичних осіб в сумі 5,81 грн., в тому числі за 2007р.- 2,48 грн., за 2008р- 3,33 грн., у випадку, коли для визначення обєкта оподаткування доходи, виплачені на виконання умов цивільно-правових договорів (договорів підряду), безпідставно зменшені на суми збору до пенсійного фонду України та пп. 6.3.2 п. 6.3 ст. 6, п. 7.1 ст. 7, пп. 8.1.1, пп. 8.1.2 п. 8.1 ст. 8, пп. «а»п.19.2 ст. 19, пп. а пп. 20.3.1, пп. 20.3.2 п. 20.3 ст. 20 Закону України 889-ІV від 22.05.2003 р., пунктів 4 Порядку надання документів та їх склад при застосуванні податкової соціальної пільги затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2003р. №2035, а саме: не утриманий і не перерахований до бюджету податок з доходів фізичних в сумі 30,00 грн. за 2007 р.( див. п. 10 Реєстру правильності обчислення суми податку з доходів фізичних осіб) у випадку, коли сума місячного оподатковуваного доходу працівника зменшувалась на суму податкової соціальної пільги без подання ним заяви працедавцю про самостійне обрання місця застосування податкової соціальної пільги. До перевірки надано заява, яка є підставою для застосування податкової соціальної пільги до доходів у вигляді заробітної плати працівника ОСОБА_15 від 04.09. 2007р., а соціальна пільга була надана в лютому 2007 р.

Під час розгляду справи по суті позивачем не надано будь-яких обґрунтувань на спростування вказаних порушень, не виявлено таких і судом під час розгляду справи по суті.

Враховуючи вищеивкладене, суд погоджується з твердженнями посадових осіб ДПІ у м. Рівне про не утриманий і не перерахований ДП ПрикарпатЗахідтранс до бюджету податку з доходів фізичних осіб на загальну суму 5754,57 грн., в тому числі за 2007р.- 2759,84 грн., за 2008р- 2994,73 грн.

За таких обставин, податкове повідомлення-рішення ДПУ м. Рівне № /0/17-123 від 22.04.2009 р. про донарахування податку з доходів фізичних осіб в сумі 17263,71 грн. в т.ч. 5754,57 грн. основного платежу та 11509,14 грн. застосованих штрафних санкцій.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Дочірньому підприємству "ПрикарпатЗахідтранс" Західного відкритого акціонерного товариства трубопровідного транспорту нафтопродуктів - відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Жуковська Л.А.