Справа № 817/3957/13
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2015-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" травня 2015 р. м. Київ К/800/20230/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі

суддів: Мороз Л.Л.,

Горбатюка С.А.,

Шведа Е.Ю.,

розглянула у порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної фінансової інспекції в Житомирській області на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 04.02.2014 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 26.03.2014 року у справі за позовом Виконавчого комітету Рівненської міської ради до Державної фінансової інспекції в Житомирській області, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнетелекомбуд", про визнання протиправним та скасування пункту вимоги,

ВСТАНОВИЛА:

Виконавчий комітет Рівненської міської ради звернувся до адміністративного суду з позовною заявою до Державної фінансової інспекції в Житомирській області, в якій просив визнати протиправним та скасувати п.4 вимоги від 15.10.2013 № 06-03-17/7603 «Про усунення виявлених ревізією фінансово-господарської діяльності Виконавчого комітету Рівненської міської ради порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів».

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 04.02.2014 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 26.03.2014 року, визнано протиправним та скасовано п. 4 вимоги Державної фінансової інспекції в Житомирській області від 15.10.2013 №06-03-17/7603 "Про усунення виявлених ревізією фінансово-господарської діяльності Виконавчого комітету Рівненської міської ради порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів".

Не погоджуючись з судовими рішеннями першої та апеляційної інстанції у справі, Державна фінансова інспекція в Житомирській області подала до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції та направити справу на новий розгляд.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у період з 29.07.2013 року по 09.09.2013 року посадовими особами відповідача проведено ревізію фінансово-господарської діяльності позивача за період з 01.01.2011 року по 01.08.2013 року.

За результатами вказаної ревізії складно акт від 09.09.2013 № 06-03-09/069, в якому зафіксовано порушення позивачем вимоги ст.193 Господарського кодексу України та вимоги п.п.1, 5 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що призвело до покриття за рахунок бюджетних коштів витрат сторонніх юридичних осіб на загальну суму 58273,96 грн. та до зайвого нарахування до оплати коштів внаслідок завищення обсягу наданих послуг на суму 6992,24 грн.

На підставі акта ревізії відповідачем надіслано позивачу вимогу від 15.10.2013 № 06-03-17/7603 «Про усунення виявлених ревізією фінансово-господарської діяльності Виконавчого комітету Рівненської міської ради порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів», згідно з пунктом 4 якої відповідач вимагає у позивача:

- зменшити за даними обліку кредиторську заборгованість перед контрагентом на суму зайво нарахованих до оплати коштів внаслідок завищення обсягу наданих послуг 6992,24грн., відобразити в обліку дебіторську заборгованість за не надані послуги (різницю у вартості виконаних робіт, послуг) в сумі 16690,86грн. Вжити заходи щодо відшкодування контрагентом шляхом повернення коштів або виконання відповідного обсягу робіт чи надання послуг;

- в іншому випадку стягнути з осіб, винних у проведенні зайвих виплат, шкоду у порядку та розмірі, встановленому ст.ст.130-136 Кодексу законів про працю України.

Згідно з Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 23.04.2011 №499/2011 (далі Положення) Державна фінансова інспекція України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція України відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальність винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (підпункт 4 пункту 4 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення Держфінінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Також, Положенням установлено, що у разі, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів Держфінінспекція України має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями пункту 7 статті 10 Закону України від 26.01.1993 року № 2939-XII «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», згідно з якими державній контрольно-ревізійній службі надано право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

На підставі наведеного колегія суддів дійшла висновку про наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

В порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

У справі, яка розглядається, Інспекція пред'явила вимогу про усунення порушень, у якій зазначено, зокрема, про необхідність вчинити дії щодо відшкодування збитків.

Зважаючи на те, що вказані збитки відшкодовуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, зокрема, у постанові від 10.02.2015 року 21-632а14.

Враховуючи наведене, з урахуванням змісту позовних вимог, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позову.

Відповідно до статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що при розгляді справи судами допущено неправильне застосування норм матеріального, що є підставою для ухвалення нового рішення у справі.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 229, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу Державної фінансової інспекції в Житомирській області задовольнити частково.

Постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 04.02.2014 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 26.03.2014 року у цій справі скасувати.

Прийняти нову постанову, якою відмовити у позові Виконавчого комітету Рівненської міської ради до Державної фінансової інспекції в Житомирській області про визнання протиправним та скасування пункту вимоги.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: