Справа № 815/1799/15
Суддя: Кравченко М.М.
Дата ухвалення: 2015-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1799/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2015 року м. Одеса

13:04

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Кравченка М.М.;

за участі:

секретаря судового засідання - Філімоненка А.О.;

представника позивача - Пойденка О.С. (довіреність від 12.01.2015 року);

представника відповідача - Бєлоусова С.А. (довіреність від 06.02.2015 року),

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Роско Трейд» до Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 10.11.2014 року № , -

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області в якому просив суд скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області від 10.11.2014 року № .

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив наступне.

Співробітник Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області провів камеральну перевірку податкової звітності з податку на додану вартість за серпень 2014 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Роско Трейд», .

За результатами цієї перевірки 13.10.2014 року відповідач склав акт № 3158/15-02/3, яким встановлене порушення позивачем:

- п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження суми позитивного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду, заниження суми податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню за підсумками поточного звітного (податкового) періоду з урахуванням залишку від'ємного значення попереднього звітного (податкового) періоду, у розмірі 10900,00 грн.

На підставі цього акту перевірки відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення:

- від 10.11.2014 року № , яким позивачеві, за порушення п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 13625,00 грн., у тому числі за основним платежем 10900,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 2725,00 грн.;

Позивач не погоджується з податковим повідомленням-рішенням Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області та вважає його протиправним, винесеним з порушенням норм чинного законодавства та таким, що належить до скасування.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити посилаючись на обґрунтування викладені в позовній заяві (а.с.4-5).

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та заперечував проти його задоволення з підстав, викладених у письмових запереченнях проти позову (а.с.107-108).

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить задовольнити. Свій висновок суд вмотивовує наступним чином. Так, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Роско Трейд» зареєстроване Виконавчим комітетом Одеської міської ради за № 0036792 від 10.09.2009 року.

Позивач зареєстрований та перебуває на обліку в Державній податковій інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області як платник податків з 11.09.2009 року за № 7258.

Співробітник Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області провів камеральну перевірку податкової звітності з податку на додану вартість за серпень 2014 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Роско Трейд», .

За результатами цієї перевірки 13.10.2014 року відповідач склав акт № 3158/15-02/3 «Про результати камеральної перевірки даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість щодо виявлених помилок (порушень)» (а.с.7-10).

В акті перевірки встановлене наступне порушення з боку позивача:

- п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження суми позитивного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду, заниження суми податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню за підсумками поточного звітного (податкового) періоду з урахуванням залишку від'ємного значення попереднього звітного (податкового) періоду, у розмірі 10900,00 грн.

Такі висновки відповідача обґрунтовані тим, що позивач відніс до складу податкового кредиту суму податку на додану вартість у розмірі 10900,00 грн. по не зареєстрованій в Єдиному реєстрі податкових накладних податковій накладній від 24.06.2014 року № 8, де загальна сума придбання склала 65400,00 грн., в тому числі податок на додану вартість 10900,00 грн. отриманій від Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроінфотрейд», при цьому додаток № 8 «Заява про відмову постачальника надати податкову накладну (порушення ним порядку заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних)» до декларації з податку на додану вартість за червень, липень 2014 року не надавався.

За наслідками перевірки позивача, податковий орган прийняв податкове повідомлення-рішення:

- від 10.11.2014 року № , яким позивачеві, за порушення п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 13625,00 грн., у тому числі за основним платежем 10900,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 2725,00 грн. (а.с.6).

07.11.2014 року позивач подав заперечення на акт перевірки від 13.10.2014 року № 3158/15-02/3 (а.с.14-15) та 21.11.2014 року позивач подав скаргу на податкове повідомлення-рішення від 10.11.2014 року № (а.с.16-17).

Головне управління Державної фіскальної служби в Одеській області 12.12.2014 року прийняло рішення про результати розгляду первинної скарги, в якому зазначило, що висновки акту перевірки від 13.10.2014 року № 3158/15-02/3 відповідають вимогам чинного законодавства, а податкове повідомлення-рішення від 10.11.2014 року № залишено без змін (а.с.18-19).

21.11.2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Роско Трейд» подало скаргу до Головного управління Міндоходів в Одеській області на податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області від 10.11.2014 року № (а.с.16-17).

12.12.2014 року Головне Управління Державної фіскальної служби в Одеській області прийняло рішення про результати розгляду первинної скарги № /10/15-32-10-02-07, яким податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області від 10.11.2014 року № залишило без змін (а.с.18-19).

19.12.2014 року позивач звернувся до Державної фіскальної служби України зі скаргою на податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області від 10.11.2014 року № (а.с.20-22).

18.02.2015 року Державна фіскальна служба України прийняла рішення № 3233/6/99-99-10-01-01-25 за результатами розгляду скарги позивача, яким податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області від 10.11.2014 року № залишила без змін.

Суд вважає, що вказані висновки про наявність зазначених порушень податкового законодавства позивачем є необґрунтованими.

Так, впродовж судового розгляду справи суд встановив, що в періоді, який перевірявся, одним із контрагентів Товариства з обмеженою відповідальністю «Роско Трейд» було Товариство з обмеженою відповідальністю «Агроінфотрейд».

Товариство з обмеженою відповідальністю «Роско Трейд» (покупець) та Товариство з обмеженою відповідальністю «Агроінфотрейд». (продавець) уклали договір поставки № 8 від 07.03.2014 року за яким продавець зобов'язаний передати, а покупець зобов'язується прийняти та сплатити вартість засобів захисту рослин, відповідно до умов договору (а.с.26-27).

Згідно розділу 4 зазначеного договору оплата товару здійснюється шляхом сплати покупцем 100 % вартості товару протягом трьох банківських днів згідно отриманого рахунку-фактури, а продавець зобов'язаний надати покупцю в момент отримання товару рахунок фактуру; податкову накладну; накладну на передачу товару.

На виконання умов зазначеного договору позивач здійснював оплату за товар, що підтверджується наявними в матеріалах справи специфікаціями, видатковими накладними, платіжними дорученнями, звітами про операції по рахунку, що свідчить про реальність здійснення господарських операцій (а.с.28-47, 61-106).

З огляду на те, що за договором, укладеним позивачем з контрагентом, позивач придбав продукцію, суд робить висновок, що вказані господарські операції реально пов'язані з його господарською діяльністю.

Іншими словами, на думку суду, придбання продукції позивачем за вищезазначеним договором, повністю узгоджується, є логічним та відповідає тому виду діяльності, яким займається підприємство позивача.

Відповідно до пп.14.1.27 п.14.1 ст.14 ПК України: «Витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником)».

Відповідно до п.138.1 ст.138 ПК витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із:

витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті;

інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;

крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з п.138.2. ст.138 ПК витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п.138.4 цієї статті витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

З сукупного аналізу вказаних норм законів суд робить висновок, що до складу валових можуть бути віднесені будь-які витрати, здійснені (нараховані) як компенсація за отримані платником товари (послуги), пов'язані з його господарською діяльністю.

Крім того, з огляду на матеріали справи суд встановив, за наслідками цих господарських операцій вказаний контрагент видавав податкові накладні, які були включені ним у податкову звітність з ПДВ.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, відповідно до зазначених правових норм, з моменту отримання позивачем податкових накладних від контрагента у позивача виникло право на віднесення ПДВ по операціях з цим контрагентом до складу свого податкового кредиту з ПДВ.

При цьому, факт виконання вказаним контрагентом позивача договору підтверджується наданими до суду первинними документами, що знаходяться в матеріалах справи.

Суд критично ставиться до доводів відповідача, що позивач відніс до складу податкового кредиту суму податку на додану вартість по податковій накладній, яка не відповідає даним з єдиного реєстру податкових накладних, в зв'язку з чим неможливо встановити право позивача на віднесення до складу валових витрат вартість придбаних товарів та послуг у зазначеного вище контрагента. При цьому додаток № 8 «Заява про відмову постачальника надати податкову накладну (порушення ним порядку заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних)» до декларації з податку на додану вартість за червень, липень 2014 року не надавався. Тим самим платник втратив право на податковий кредит.

З огляду на матеріали справи суд встановив, що позивач в податковій декларації по податку на додану вартість за серпень 2014 року від 19.09.2014 року № в додатку 6 (Д6) реєстр виданих та отриманих накладних помилково зазначив дату податкової накладної № 8 від 24.06.2014 року, тоді як дата її складення зазначена на паперовому носії 25.07.2014 року (а.с.11). Відповідно до витягу з єдиного реєстру податкових накладних від 05.11.2014 року № 5124858 зазначена накладна зареєстрована в єдиному реєстрі податкових накладних 04.08.2014 року (а.с.12).

Відповідно до п.50.1 ст.50 Податкового кодексу України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Суд встановив, що 18.11.2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Роско Трейд» подало до Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області уточнюючий розрахунок з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок (а.с.126-128).

Згідно з п.54.1 ст.54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Крім того, відповідно п.201.6 ст.201 Податкового кодексу України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Контролюючі органи за даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють платника податку про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів. При цьому платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов'язання без застосування штрафних санкцій, передбачених розділом II цього Кодексу.

Суд встановив, що відповідач повідомлення про наявність у реєстрі розбіжностей з даними контрагентів на адресу позивача не надсилав, у зв'язку з чим позивач був позбавлений можливості вчасно уточнити податкові зобов'язання.

Крім того, суд не приймає до уваги доводи відповідача, що уточнюючий розрахунок та зміни до реєстру були внесені позивачем після завершення перевірки та винесення податкового повідомлення-рішення, оскільки Податковий кодекс України не забороняє проводити такі дії після проведення камеральної перевірки даних. Таким чином, суд вважає, що позивач не порушував податкове законодавство.

Під час судового розгляду представник відповідача не надав доказів, які б вказували про безпосереднє відношення позивача до зловживань у системі відшкодування ПДВ.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч.2 ст.72 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, враховуючи викладене вище, суд встановив, що відповідач всупереч нормам Податкового кодексу України безпідставно прийняв спірне податкове повідомлення-рішення.

Згідно з ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України: «Якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідно місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його службова або посадова особа».

Відповідно до пп.3 п.9 розділу VI Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України у разі безспірного списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) Державна казначейська служба України відображає в обліку відповідні бюджетні зобов'язання розпорядника бюджетних коштів, з вини якого виникли такі зобов'язання. Погашення таких бюджетних зобов'язань здійснюється виключно за рахунок бюджетних асигнувань цього розпорядника бюджетних коштів. Одночасно розпорядник бюджетних коштів зобов'язаний привести у відповідність з бюджетними асигнуваннями інші взяті бюджетні зобов'язання.

Водночас п.19 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845 встановлено, що безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів і їх перерахування на рахунок, зазначений у виконавчому документі про стягнення надходжень бюджету та/або заяві про виконання рішення про стягнення надходжень бюджету, здійснюються органами Казначейства з відповідного рахунка, на який такі кошти зараховані, шляхом оформлення розрахункових документів.

З огляду на викладене та з урахуванням принципу пріоритетності законів над підзаконними актами, орган Державної казначейської служби України зобов'язаний стягнути судові витрати із Державного бюджету України шляхом їх безспірного списання із рахунка суб'єкта владних повноважень - відповідача.

В даному випадку стягнення судових витрат необхідно провести шляхом їх безспірного списання із рахунка Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Податковим кодексом України, ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 27, 69-71, 86, 94, 159-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області від 10.11.2014 року № .

3. Стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Роско Трейд» (6) суму сплаченого судового збору в розмірі 182 (сто вісімдесят два),70 грн.

Порядок і строки оскарження постанови визначаються ст.ст.185, 186 КАС України.

Постанова набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.254 КАС України.

Повний текст постанови складений 25 травня 2015 року.

Суддя М.М. Кравченко