Справа № 2а-8740/10/1570
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2015-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.04.2015р. м. Київ К/9991/66099/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

секретар судового засідання Кохан О.С.,

за участю:

представника відповідача - Української Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Одесі Міжрегіонального головного управління Міндоходів

на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 30 березня 2011 року

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2011 року

у справі № 2а-8740/10/1570

за позовом Публічного акціонерного товариства «Чорномортехфлот»

до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті Одесі

за участі Чорноморської транспортної прокуратури Одеської області

про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

Публічне акціонерне товариство «Чорномортехфлот» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті Одесі (далі - відповідач) про скасування податкового повідомлення-рішення №/0 від 25 червня 2010 року.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 30 березня 2011 року позов був задоволений. Скасовано податкове повідомлення-рішення СДПІ по роботі з ВПП у м. Одесі №/0 від 25 червня 2010 року про визначення ПАТ «Чорномортехфлот» суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 1691981,06 грн.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2011 року постанову Одеського окружного адміністративного суду від 30 березня 2011 року було залишено без змін.

В касаційній скарзі рішення СДПІ по роботі з ВПП у м. Одесі, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Одеського окружного адміністративного суду від 30 березня 2011 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2011 року і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України у спарві здійснено заміну відповідача - СДПІ по роботі з ВПП у м. Одесі його правонаступником - СДПІ з ОВП у м. Одесі МГУ Міндоходів, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 08 липня 2013 року.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення присутнього у судовому засіданні представника відповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

СДПІ по роботі з ВПП у м. Одесі провела виїзну документальну позапланову перевірку ВАТ «Чорномортехфлот» з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства при формуванні податкового кредиту по деклараціях за лютий та березень 2010 року, за результатами якої був складений акт № 385/15-2/01385479/143 від 15 червня 2010 року.

За висновками акта перевірки, позивачем були порушені: вимоги підпункту «д» підпункту 7.2.1 пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», пункту 18 Порядку заповнення податкових накладних, затвердженого наказом ДПА України від 30 травня 1997 року № 165 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), в результаті чого завищено суму податкового кредиту в березні 2010 року на 1300000,00 грн.; вимоги підпункту 7.2.6 пункту 7.2 статті 7, підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7, підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого занижено податок на додану вартість, який підлягає нарахуванню до сплати в бюджет, на загальну суму 1467,67 грн., у тому числі: за лютий 2010 року - 730,95 грн., за березень 2010 року - 736,72 грн.

Зокрема, в акті перевірки було вказано, що: ВАТ «Чорномортехфлот» неправомірно включило до складу податкового кредиту березня 2010 року податок на додану вартість у сумі 1300000,00 грн. за податковими накладними, отриманими від ПП «Аксіома», оскільки згідно відповідей ДПІ у Приморському районі м. Одеси від 08 червня 2010 року №35355 та від 11 червня 2010 року № 36361/7/23509-23, наданих на запит податкового органу щодо проведення зустрічної перевірки, ПП «Аксіома» за фактичною (м. Одеса, вул. Жуковського, 38) та юридичною (м. Одеса, вул. Преображенська, 34) адресами не знаходиться; ВАТ «Чорномортехфлот» неправомірно включило до складу податкового кредиту лютого - березня 2010 року податок на додану вартість у сумі 1467,67 грн. за податковими накладними, отриманими від ДП Держзовнішінформ», ДП «Укртехфлот», ТОВ «Новий світ», Держекоінспекції з охорони довкілля, ТОВ «Редакція газети «Вечірня Одеса», МХКП «Сирена», період виписки яких припадає на попередні податкові періоди (грудень 2009 року - лютий 2010 року), з урахуванням того, що скарги на вказаних постачальників від позивача не надходили.

25 червня 2010 року СДПІ по роботі з ВПП у м. Одесі на підставі вказаного акту перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення №/0, яким згідно з підпунктом «б» підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» визначила ВАТ «Чорномортехфлот» суму податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) за платежем: податок на додану вартість у розмірі 1691981,06 грн., у тому числі: 1301467,67 грн. - за основним платежем, 390513,39 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що: позивач правомірно включив до податкового кредиту березня 2010 податок на додану вартість за податковими накладними, отриманими від ПП «Аксіома», оскільки належних та допустимих доказів відсутності вказаного підприємства за місцезнаходженням податковим органом надано не було, з урахуванням того, що матеріали справи містять податкову декларацію ПП «Аксіома» з податку на додану вартість за квітень 2010 року з додатком 5 до неї «Розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів», у розділі 1 «Податкові зобов'язання» якого вказано індивідуальний податковий номер платника податку - покупця ВАТ «Чорномортехфлот» із обсягом поставки 6500000,00 грн. та сумою податку на додану вартість 1300000,00 грн., при цьому, місцезнаходженням підприємства вказано адресу: м. Одеса, вул. Преображенська, 34; у випадку, коли право платника на податковий кредит підтверджується податковими накладними, отриманими після закінчення податкових періодів, в яких відбулися оплата та отримання товарів (робіт, послуг), суми податку, вказані в таких податкових накладних, можуть бути включені до складу податкового кредиту в податковому періоді, в якому такі податкові накладні отримані, але з урахуванням граничного строку давності визначення сум податкових зобов'язань, встановленого статтею 15 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, з огляду на наступне.

Абзацом 3 підпункту 7.2.3 пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом.

Відповідно до абзацу 1 підпункту 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Згідно з положеннями підпункту 7.2.1 пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) платник податку зобов'язаний надати покупцю податкову накладну, що має містити зазначені окремими рядками реквізити, визначені у цьому підпункті, зокрема, місце розташування юридичної особи або місце податкової адреси фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість (підпункт «д» цього підпункту).

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, податковий кредит позивача у сумі 1300000,00 грн. за господарськими операціями з ПП «Аксіома» підтверджений належним чином оформленими податковими накладними, у яких місцезнаходженням продавця вказано адресу: м. Одеса, вул. Преображенська, 34 (арк. справи 83-93).

Також, матеріали справи містять податкову декларацію ПП «Аксіома» з податку на додану вартість за квітень 2010 року з додатком 5 до неї «Розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів», у розділі 1 «Податкові зобов'язання» якого вказано індивідуальний податковий номер платника податку - покупця ВАТ «Чорномортехфлот» із обсягом поставки 6500000,00 грн. та сумою податку на додану вартість 1300000,00 грн., при цьому, місцезнаходженням підприємства вказано адресу: м. Одеса, вул. Преображенська, 34 (арк. справи 145-150).

Крім іншого, в акті перевірки вказано, що станом на 29 травня 2010 року згідно бази даних «АІС РПП» ДПІ у Приморському районі м. Одеси стан платника ПП «Аксіома» було змінено на «основний платник» (арк. справи 14).

З огляду на те, що належних та допустимих доказів відсутності вказаного підприємства за місцезнаходженням (як-то: витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, до якого був би внесений відсутній запис про відсутність ПП «Аксіома» за місцезнаходженням станом на дату виконання господарських операцій тощо) податковим органом надано не було, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про безпідставність висновків податкового органу про порушення позивачем вимог підпункту «д» підпункту 7.2.1 пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», пункту 18 Порядку заповнення податкових накладних, затвердженого наказом ДПА України від 30 травня 1997 року № 165 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), та, як наслідок, правомірність включення позивачем до складу податкового кредиту березня 2010 року податку на додану вартість у сумі 1300000,00 грн.

За приписами підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8 1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

При цьому, абзацом 1 підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Отже, у випадку коли право платника на податковий кредит підтверджується податковими накладними, отриманими після закінчення податкових періодів, в яких відбулися оплата та отримання товарів (робіт, послуг), суми податку, вказані в таких податкових накладних, можуть бути включені до складу податкового кредиту в податковому періоді, в якому такі податкові накладні отримані.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вказує, що у разі, коли платник податку отримує належним чином оформлену податкову накладну із запізненням, то він відповідно до зазначених законодавчих норм, але з урахуванням граничного строку давності визначення сум податкових зобов'язань, встановленого статтею 15 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), а саме: не пізніше закінчення 1095 дня, наступного за останнім днем граничного строку подання податкової декларації звітного періоду, не позбавляється права на включення вказаної в ній суми податку на додану вартість до складу податкового кредиту у тому звітному періоді, в якому вона була отримана.

Згідно з підпунктом 7.7.1. пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для відповідного податкового періоду. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Підпунктом 7.7.2 пункту 7.7. статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів (послуг); б) залишок від'ємного значення після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Отже, виходячи зі змісту вказаного підпункту статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) попереднім податковим періодом може бути будь-який податковий період, який передує звітному, тому визначення суми податку на додану вартість, яка підлягає бюджетному відшкодуванню, може здійснюватися за будь-який попередній податковий період, а не лише за період, який передував звітному.

З огляду на викладене, колегія суддів вказує, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, з яким погоджується суд касаційної інстанції, про те, що позивач правомірно включив до податкового кредиту лютого - березня 2010 року податок на додану вартість у сумі 1467,67 грн. за податковими накладними, виписаними у попередніх періодах.

При цьому, суди першої та апеляційної інстанцій правомірно виходили з того, що звернення до податкового органу зі скаргою на постачальника у розумінні абзацу 2 підпункту 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) є правом, а не обов'язком суб'єкта господарювання.

Таким чином, суди попередніх інстанцій, дійшли обґрунтованого висновку, з яким погоджується суд касаційної інстанції, про неправомірність оспорюваного податкового повідомлення-рішення та наявність підстав для його скасування.

Доводи касаційної скарги викладеного не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна скарга СДПІ з ОВП у м. Одесі МГУ Міндоходів підлягає залишенню без задоволення, а постанова Одеського окружного адміністративного суду від 30 березня 2011 року та ухвала Одеського апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2011 року підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 55, 160, 167, 210, 220, 221, 223, 224, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Одесі Міжрегіонального головного управління Міндоходів залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 30 березня 2011 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

Судді: _____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна