Справа № 804/4684/15
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2015-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 травня 2015 р. Справа № 804/4684/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіБоженко Наталії Василівни
при секретаріТалаш Д.В.
представника позивача ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,-
ОСОБА_4 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом, з урахуванням зміни адміністративного позову, до Реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції, у якому просила:
визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 10 жовтня 2013 року № 6641917, прийняте Державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області Бутенко О.В.;
зобов'язати Реєстраційну службу Дніпродзержинського міського управління юстиції здійснити державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення загальною площею 26,5 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) без додаткової сплати адміністративного збору і плати за надання витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначив, що державну реєстратору були надані усі необхідні документи для реєстрації права власності на нежитлове приміщення, в тому числі документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення права власності на нерухоме майно, однак відповідачем не правомірно прийнято рішення про відмову у державній реєстрації.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 03.03.2015 року було скасовано постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2013 року та хвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 липня 2014 року, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Представник позивача в судовому засіданні адміністративний позов підтримав повністю та просив позов задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві.
Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, згідно вимог Кодексу адміністративного судочинства України, що підтверджується матеріалами справи. Суд вважає, що вжив усі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача належним чином про розгляд даної адміністративної справи із його участю та реалізації ним права судового захисту своїх прав та інтересів.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд встановив наступне.
20 грудня 1995 року, між позивачем та фермерським господарством "Арта" укладено угоду про виділення частки із спільної сумісної власності в натурі та передачі її в приватну власність (надалі - Угода), відповідно до якої позивачеві виділено у приватну власність прибудоване до павільйону змішаної торгівлі нежитлове приміщення загальною площею 26,5 кв. м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1.
23 вересня 2013 року до Реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_4 звернулась із заявою про державну реєстрацію права власності на вказане майно, яка була зареєстрована за № НОМЕР_2. До заяви було додано копія та оригінал технічного паспорту, виданого 14.09.2013 року, копія та оригінал угоди про виділення частки, виданого 20.12.1995 року, про що свідчать відмітки в картці прийому заяви номер №6115389 та засвідчені підписом державного реєстратора Бутенко О.В..
11 жовтня 2013 року Реєстратор видала позивачеві рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 10 жовтня 2013 року № 6641917, зазначивши невідповідність поданих документів вимогам законодавства, які не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Вказала, що відповідно до пункту 27 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703, Угода про виділення частки не є документом, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.
При прийнятті рішення, суд виходить з наступного.
Відповідно до пункту 1 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 703 від 22 червня 2011 року (що діяв на час виникнення спірних правовідносин) (надалі - Порядок) цей Порядок визначає процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.
Відповідно до пункту 7 Порядку для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові заяву про державну реєстрацію, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мін'юст.
Згідно із пунктом 10 Порядку заявник разом із заявою про державну реєстрацію подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові необхідні для такої реєстрації документи, визначені цим Порядком, їх копії, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, та документ про сплату державного мита.
Відповідно до частини першої статті 16 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" першим етапом державної реєстрації прав та їх обтяжень є прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень.
Отже, для реєстрації права на нерухоме майно необхідно подати державному реєстратору заяву та визначені законом документи для здійснення певної реєстраційної дії.
Відповідно до рішення № 6641917 від 10 жовтня 2013 року підставою для відмови у проведенні державної реєстрації позивачу Реєстратор зазначив невідповідність поданих документів вимогам законодавства, які не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують із посиланням на пункт 27 Порядку.
Так, Пунктом 27 Порядку встановлено, що документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є:
1) укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно, чи його дублікат;
2) свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат;
3) свідоцтво про право на спадщину, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат;
4) свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, видані нотаріусом, чи їх дублікати;
5) свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане державним реєстратором відповідно до цього Порядку;
6) свідоцтво про право власності, видане органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді;
7) свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане органом місцевого самоврядування або місцевою держадміністрацією до набрання чинності цим Порядком;
8) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняте власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном;
9) державний акт на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою;
10) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно;
11) ухвала суду про затвердження (визнання) мирової угоди;
12) заповіт, яким встановлено сервітут на нерухоме майно;
13) закон, яким встановлено сервітут на нерухоме майно;
14) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об'єкта нерухомого майна релігійній організації;
15) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об'єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність;
16) інші документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно відповідно до закону.
Отже, з вищезазначеного вбачається, що даний перелік не є вичерпним, тим паче, що підпунктом 1 пункту 27 Порядку передбачено, що документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є, зокрема, укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно, чи його дублікат.
Також необхідно зазначити, що пунктом 13 Порядку передбачено, що у разі подання не в повному обсязі документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію, яке містить рекомендації щодо усунення обставин, що були підставою для його прийняття.
Якщо заявник не усунув протягом п'яти робочих днів після отримання рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію обставини, що були підставою для його прийняття, державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень.
Отже, законодавством передбачена можливість зупинити розгляд заяви про державну реєстрацію, якщо документи були подані заявником не в повному обсязі, а у випадку не усунення причин, що стали підставою для зупинення - державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень.
В судовому засіданні представник позивача пояснив, що рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію, яке містить рекомендації щодо усунення обставин, що були підставою для його прийняття, в тому числі надання копії рішення арбітражного суду Дніпропетровської області від 15.11.1995 року №5/135, державним реєстратором не приймалось, доказів прийняття такого рішення до суду не надано.
Під час судового розгляду справи судом було оглянуто оригінал технічного паспорту, виданого 14.09.2013 року та оригінал угоди про виділення частки, виданого 20.12.1995 року.
Слід зазначити, що відповідно до ч.2 ст.12 Закону України «Про власність» (в редакції станом на 20.12.1995 року) однією з підстав виникнення і набуття права приватної власності на майно є одержання такого майна внаслідок укладення угод, не заборонених законом.
Відповідно до статті 4 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 № 1540-VI (в редакції станом на 20.12.1995 року) (надалі - ЦК УРСР) цивільні права і обов'язки виникають з підстав, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов'язки. Відповідно до цього цивільні права і обов'язки виникають, зокрема, з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Згідно ст.41 ЦК УРСР угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на
встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов'язків. Угоди можуть бути односторонніми і дво- або багатосторонніми (договори).
Відповідно до ст.44 ЦК УРСР повинні укладатись у письмовій формі: 1) угоди державних, кооперативних та інших громадських організацій між собою і з громадянами, за винятком угод, зазначених у статті 43 цього Кодексу, та окремих видів угод, для яких інше передбачено законодавством Союзу РСР і Української РСР; 2) угоди громадян між собою на суму понад сто карбованців, за винятком угод, зазначених у статті 43 цього Кодексу, та інших угод, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР; 3) інші угоди громадян між собою, відносно яких закон вимагає додержання письмової форми. Письмові угоди повинні бути підписані особами, які їх укладають.
Статтею 47 ЦК УРСР передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» (в редакції станом на 20.12.1995 року) володіння, користування і розпорядження майном здійснюється членами селянського (фермерського) господарства за взаємною домовленістю. Селянське (фермерське) господарство має право продавати і передавати підприємствам, установам, організаціям і громадянам, обмінювати, здавати в оренду, надавати у тимчасове користування належне йому на праві власності майно. Селянське (фермерське) господарство має право придбавати, брати у тимчасове користування, в тому числі і на умовах оренди, майно у підприємств, установ та організацій, інших селянських (фермерських) господарств і громадян. Майнові відносини селянського (фермерського) господарства регулюються цивільним законодавством.
Таким чином, державну реєстратору була надана угода предметом якої є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації.
При цьому, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Таким чином, з урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку про протиправність прийняття рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 10 жовтня 2013 року № 6641917, прийняте Державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області Бутенко О.В., яке не узгоджується з приписами частини 2 статті 19 Конституції України та частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, порушує права позивача, підлягає визнанню протиправним та скасуванню.
Щодо зобов'язання Реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції здійснити державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення загальною площею 26,5 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) без додаткової сплати адміністративного збору і плати за надання витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, слід зазначити, що відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено процедуру державної реєстрації прав та їх обтяжень, яку здійснює державний реєстратор, таким чином суд не може перебирати на себе повноваження суб'єкта владних повноважень та зобов'язати відповідача в даному випадку вчинити певні дії, оскільки таке зобов'язання є неприпустимим.
Таким чином, адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.
Розподіл судових витрат слід здійснити відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись ст.ст. 71, 86, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_4 до Реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчини певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 10.10.2013 року №6641917, прийняте Державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області Бутенко О.В..
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Присудити з Державного бюджету України на користь ОСОБА_4 судові витрати у розмірі 17 (сімнадцять) гривень 21 копійка.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено згідно з ч.3 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко