Справа № 826/15901/14
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2015-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

21 травня 2015 року м. Київ

колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Горбань Н.І., Межевича М.В.

за участю секретаря Скалецької І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м.Києві про визнання протиправними дій, зобо'язати вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач, ОСОБА_2, звернулася до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві, в якому просить (з урахуванням уточнених позовних вимог):

1. Визнати протиправним наказ (рішення) відповідача про проведення документальної планової перевірки № 283/26-59-14-01.

2. Визнати протиправними дії відповідача щодо проведення планової виїзної документальної перевірки, за результатами якої складено акт вих. № 1411/17-01/НОМЕР_1 від 06.10.2014 р.

3. Визнати нечинною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 130 642,65 грн. № Ф-1637/17-01.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 грудня 2014 року у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу про скасування незаконної, на її думку, постанови суду першої інстанції та постановлення нового рішення про задоволення позову у повному обсязі. У своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність оскаржуваного рішення, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, а також порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанова суду підлягає залишенню без змін, з наступних підстав.

Згідно зі п.1 ч.1 ст. 198, ст.200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 статі 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, на підставі плану-графіку проведення документальних перевірок фізичних осіб-підприємців Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві прийнято наказ від 03.09.2014 року №1080 "Про проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, з 16.09.2014 року тривалістю 10 робочих днів.

Наказ від 03.09.2014 року та повідомлення від 03.09.2014 року №283/26-59-27-01 про проведення перевірки направлений позивачу за адресою: АДРЕСА_1 та 09.09.2014 року отриманий за довіреністю, про що свідчить відмітка про отримання на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення.

Після чого, ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві було проведено документальну планову виїзну перевірку Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів за період з 01.01.2012 р. по 31.12.2013 р., дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування з 01.01.2012 р. по 31.12.2013 р., виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 р. по 31.12.2013 р.

За результатами вказаної перевірки було складено акт від 06.10.2014 р. № 1411/17-01/НОМЕР_1 (далі - акт перевірки), на підставі висновків якого було прийнято оскаржувану вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06.10.2014 р. № Ф-1637/17-01 зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування..

Позивач, вважаючи наказ про проведення перевірки позивача, дії відповідача щодо проведення перевірки та вимогу про сплату боргу (недоїмки) протиправними, звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову прийшов до висновку, що відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством України, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову.

Колегія суддів, ознайомившись з матеріалами справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, повністю погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо проведення перевірки та винесення наказу про проведення перевірки, то суд першої інстанції обґрунтовано зазначає, що відповідачем було дотримано вимоги податкового законодавства при вчиненні дій щодо проведення перевірки позивача.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Відповідно до п. 77.4 ст. 77 Податкового кодексу України про проведення документальної планової перевірки керівником контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, на підставі плану-графіку проведення документальних перевірок фізичних осіб-підприємців ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві винесено наказ від 03.09.2014 р. № 1080 про проведення документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_2. Вказаний наказ, разом із повідомленням від 03.09.2014 р. № 283/26-59-27-01, було надіслано ОСОБА_2 03.09.2014 р., що підтверджується копією квитанції КМД УДППЗ «Укрпошта» та копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Крім того, факт отримання позивачем копії наказу та повідомлення про проведення перевірки підтверджується текстом листа адвоката позивача Суньова Є.В. від 09.09.2014 р. № 045.

Згідно п. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу;

- копії наказу про проведення перевірки;

- службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Так, державними ревізорами інспекторами Стрельченком Я.В. та Калашником Ю.В. 16.09.2014 р. було здійснено вихід на адресу реєстрації позивача з метою вручення направлень на перевірку оформлених на вищевказаних посадових осіб відповідача та з метою розпочати перевірку позивача.

Проте, вищевказаними особами було встановлено відсутність платника за адресою його реєстрації, про що складено акт від 16.09.2014 року № 153/17-01.

Крім того, відсутність платника за адресою його реєстрації підтверджується листом адвоката позивача Суньова Є.В. від 09.09.2014 року № 045, де зазначено, що позивач тимчасово перебуває на території АР Крим та час можливого повернення позивача вказати не може.

Лист подібного змісту від позивача вже раніше надходив на адресу податкової інспекції при спробі провести перевірку позивача раніше (копія листа від 12.03.2014 року № 12/03-01).

Адвокат позивача зазначає, що не мав можливості надати до контролюючого органу первинні бухгалтерські документи, оскільки вони знаходяться на тимчасово окуповані території Автономної Республіки Крим.

Однак, першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги вказані посилання адвоката позивача, оскільки в силу положень п. 16.1. ст. 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний:

- стати на облік у контролюючих органах в порядку, встановленому законодавством України;

- вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів;

- подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів;

- сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи;

- подавати на належним чином оформлену письмову вимогу контролюючих органів (у випадках, визначених законодавством) документи з обліку доходів, витрат та інших показників, пов'язаних із визначенням об'єктів оподаткування (податкових зобов'язань), первинні документи, регістри бухгалтерського обліку, фінансову звітність, інші документи, пов'язані з обчисленням та сплатою податків та зборів. У письмовій вимозі обов'язково зазначаються конкретний перелік документів, які повинен надати платник податків, та підстави для їх надання;

- подавати контролюючим органам інформацію, відомості про суми коштів, не сплачених до бюджету в зв'язку з отриманням податкових пільг (суми отриманих пільг) та напрями їх використання (щодо умовних податкових пільг - пільг, що надаються за умови використання коштів, вивільнених у суб'єкта господарювання внаслідок надання пільги, у визначеному державою порядку);

- подавати контролюючим органам інформацію в порядку, у строки та в обсягах, встановлених податковим законодавством;

- виконувати законні вимоги контролюючих органів щодо усунення виявлених порушень законів з питань оподаткування та митної справи і підписувати акти (довідки) про проведення перевірки;

- не перешкоджати законній діяльності посадової особи контролюючого органу під час виконання нею службових обов'язків та виконувати законні вимоги такої посадової особи;

- повідомляти контролюючим органам за місцем обліку такого платника про його ліквідацію або реорганізацію протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення (крім випадків, коли обов'язок здійснювати таке повідомлення покладено законом на орган державної реєстрації);

- повідомляти контролюючі органи про зміну місцезнаходження юридичної особи та зміну місця проживання фізичної особи - підприємця;

- забезпечувати збереження документів, пов'язаних з виконанням податкового обов'язку, протягом строків, установлених цим Кодексом;

- допускати посадових осіб контролюючого органу під час проведення ними перевірок до обстеження приміщень, територій (крім житла громадян), що використовуються для одержання доходів чи пов'язані з утриманням об'єктів оподаткування, а також для проведення перевірок з питань обчислення і сплати податків та зборів у випадках, встановлених цим Кодексом.

Тобто, суд першої інстанції вірно зазначає, що аналіз вказаної статті свідчить про те, що обов'язком платника податку, який здійснює підприємницьку діяльність та перебуває на обліку в контролюючому органі є, зокрема, подання контролюючим органам інформації в порядку, у строки та в обсягах, встановлених податковим законодавством; забезпечення збереження документів, пов'язаних з виконанням податкового обов'язку, протягом строків, установлених цим Кодексом; ведення в установленому порядку обліку доходів і витрат, складання звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; подання до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларацій, звітності та інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Отже, колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції, що враховуючи відсутність позивача на території України, остання зобов'язана була забезпечити подання звітності та надання податковим органам витребуваних документів щодо перевірки її господарської діяльності, зокрема, через свого законного представника.

При цьому судом першої інстанції встановлено, що повідомлення та наказ про проведення перевірки були отримані безпосереднім представником позивача - адвокатом Суньовим Є.В.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідач намагався провести перевірку ФОП ОСОБА_2 ще у березні 2014 р., про що свідчить наказ на проведення документальної планової перевірки від 04.03.2014 р. № 467, повідомлення про запрошення платника податків до органів державної податкової служби від 04.03.2014 р., повідомлення про проведення перевірки від 04.03.2014 р. № 644/11/26-59-17-01, яке направлене позивачу поштовим відправленням з повідомленням про вручення 04.03.2014 р. та отримане 07.03.2014 р. за довіреністю Суньовим Є.В. Крім того відповідачем направлялися позивачу направлення на проведення перевірки від 14.03.2014 р. № 716/17-01, від 14.03.2014 р. № 715/17-01. Про отримання вказаних повідомлень свідчить також лист адвоката позивача (вих. № 12/03-01 від 12.03.2014 р.)

Доказів оскарження включення ФОП ОСОБА_2 до плану-графіку проведення документальних перевірок фізичних осіб-підприємців ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві суду не надано.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що у зв'язку із неможливістю розпочати проведення документальної планової виїзної перевірки у терміни, визначені у направленні, головними державними ревізорами-інспекторами складено акт № 14/17-01 від 17.03.2014 р. про неможливість розпочати планову виїзну перевірку, в зв'язку з чим, відповідачем правомірно проведено планову невиїзну перевірку в приміщенні ДПІ у Шевченківському районі ГУ Мінідоходів у м. Києві.

Тобто, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог в цій частині, адже матеріалами справи підтверджується, що відповідачем дотримано процедуру проведення перевірки.

Що стосується позовної вимоги в частині оскарження наказу про проведення документальної планової перевірки, то суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині зважаючи на таке.

Так, в абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 23.06.1997р. №2-зп по справі №3/35-313 вказано, що за своєю природою ненормативні акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернення до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.

Також, в п. 5 рішення Конституційного суду України від 22.04.2008 №9-рп/2008 в справі №1-10/2008 вказано, що при визначенні природи «правового акту індивідуальної дії» правова позиція Конституційного суду України ґрунтується на тому, що «правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)» стосуються окремих осіб, розраховані на персональне (індивідуальне) застосування і після реалізації вичерпують свою дію.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги той факт, що оскаржуваний наказ, який є актом індивідуальної дії на час вирішення справи реалізовано, тобто такий наказ вичерпав свою дію, таким чином суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи та зазначено вище, відповідачем було включено ФОП ОСОБА_2 до плану-графіку проведення документальних перевірок фізичних осіб-підприємців ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві, при цьому, відповідач намагався провести перевірку ФОП ОСОБА_2 ще у березні 2014 р., однак через відсутність позивача неможливо було розпочати проведення документальної планової виїзної перевірки у терміни, визначені у направленні, про що складено відповідний акт.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправними дій відповідача, що полягають у складенні акту за результатами перевірки, то суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що дії відповідача щодо складання акту, не впливають на коло прав, свобод, законних інтересів чи обов'язків позивача, а також встановлених законом умов їх реалізації.

Так, згідно з п. 86.1 ст. 86 ПК результати перевірок (крім камеральних) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами органу державної податкової служби та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка (абз.1). Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, у строки визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов'язаний його підписати (абз.2).

Пунктом 86.10 ст. 86 ПК передбачено, що в акті перевірки зазначаються як факти заниження, так і факти завищення податкових зобов'язань платника.

Відповідно до п. 83.1 ст. 83 ПК для посадових осіб органів державної податкової служби під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки; судові рішення; інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на органи державної податкової служби.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідачем проведена документальна планова невиїзна перевірка, за результатами якої зазначено про порушення податкового законодавства, у зв'язку з чим складено акт, що відповідає приписам п. 86.1 ст. 86 ПК.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що незгода позивача з висновками акта може бути реалізовано ним шляхом подання до органу державної податкової служби письмових заперечень; оскарження рішень контролюючих органів, прийнятих за наслідками перевірки, або оскарження інших дій чи рішень органу державної податкової служби під час реалізації результатів перевірки, з висновками якої платник не погоджується.

Водночас акт перевірки лише фіксує обставини, встановлені під час проведення перевірки, факти виявлених порушень законодавства і не є остаточним документом, зобов'язуючим до вчинення будь-яких дій. Права та обов'язки для суб'єкта господарювання, перевірку якого проведено, породжують саме рішення або інші конкретні дії податкового органу, вчинені на підставі складеного акту.

Частиною 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

В адміністративному суді можуть бути оскаржені лише ті рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень (тобто правові акти), що призводять до виникнення юридичних наслідків у вигляді виникнення, зміни чи припинення прав та обов'язків у певних осіб.

При цьому позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Водночас, належний захист прав та інтересів особи можливий лише в разі існування спірних правовідносин, тобто, в разі встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин.

Дії суб'єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо відповідні дії не повинні вчинюватися таким суб'єктом стосовно цієї особи, виходячи з наданої йому компетенції.

Бездіяльність суб'єкта владних повноважень є такою, що порушує права і свободи особи в тому разі, якщо певні дії повинні, але не вчиняються суб'єктом владних повноважень на реалізацію наданої йому компетенції.

Водночас, оспорювані правові акти (рішення, дії або бездіяльність) повинні бути юридично значимими, тобто мати безпосередній вплив на суб'єктивні права та обов'язки шляхом або позбавлення можливості повністю чи в частині реалізувати належне цій особі право, або шляхом безпідставного покладення на цю особу будь - якого обов'язку.

Отже, в порядку адміністративного судочинства можуть розглядатися спори щодо будь - яких рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень без обмежень, але відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови, що такі рішення, дії (бездіяльність) є юридично значимими для позивача, тобто порушують права та інтереси останнього шляхом обмежень у реалізації його прав чи покладення на нього необґрунтованих обов'язків.

Відповідно до вимог ст. 17 КАС України предметом розгляду по суті в порядку адміністративного судочинства є не будь-які рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а лише ті, що породжують права та обов'язки учасників спірних відносин.

В свою чергу, висновки, викладені в акті податкової перевірки, не є предметом оскарження в адміністративному суді, оскільки не є обов'язковими ані для платника податків, ані для керівника контролюючого органу. Останній оцінює викладені в акті перевірки доводи і в разі наявності податкових порушень приймає податкове повідомлення-рішення, яке і визначає грошові зобов'язання платникові податків.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що зміст акта перевірки і вірність суджень посадових осіб ДПІ в акті перевірки, зроблених ними на основі наявних фактичних даних та в силу свого освітньо-кваліфікаційного рівня чи розумово-інтелектуальних здібностей, з якими позивач не погоджується, на думку суду не може бути достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідача щодо проведення перевірки та оформлення її результатів.

Щодо правомірності, винесеної відповідачем вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 06.10.2014 року №Ф-1637/17-01, суд першої інстанції правомірно погодився з висновками про заниження нарахованого єдиного внеску у 2012р. на загальну суму 55 796,13 грн. та у 2013р. на загальну суму 74 846,52 грн., оскільки позивачем не надано жодних доказів, які б спростовували вищенаведене.

Так, відповідно до п. 6.3 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства доходів і зборів України від 09.09.2013 № 455 (далі - Інструкція №455) органи доходів і зборів надсилають платникам вимогу про сплату недоїмки, зокрема, у випадку якщо дані документальних перевірок результатів діяльності платника про суми доходу (прибутку) фізичних осіб - підприємців чи осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів у повідомленнях-розрахунках, де визначено суми єдиного внеску, які підлягають доплаті.

У випадку, передбаченому абзацом другим цього пункту, вимога надсилається одночасно з актом документальної перевірки платника єдиного внеску або актом про суми розбіжностей щодо сум доходу (прибутку), заявлених у звітності до органу доходів і зборів та задекларованих у річній податковій декларації фізичними особами - підприємцями чи особами, які забезпечують себе роботою самостійно, або повідомленням-розрахунком на всю суму донарахованого єдиного внеску.

Оскільки актом перевірки було встановлено порушення п.п. 1 п. 2 ст. 6, п. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», що призвело до не нарахування та несплати до бюджету єдиного соціального внеску за 2012р. та 2013р. в сумі 130642,65 грн., разом з актом перевірки позивачу було правомірно надіслано оскаржувану вимогу.

Що стосується доводів позивача про неправомірність нарахування єдиного соціального внеску за актом перевірки, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не надано жодних доказів на спростування висновків відповідача.

Так, проведеною перевіркою було встановлено заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу, заявленого у податковій декларації за 2012р. на загальну суму 1 977 397,09 грн. та за 2013р. на загальну суму 660 796,69 грн.

Вищевказане завищення було встановлено відповідачем у зв'язку з ненаданням позивачем до перевірки первинних документів, які могли б документально підтвердити суми задекларованих позивачем витрат в межах його підприємницької діяльності за 2012 та 2013 роки.

При цьому, позивач був зобов'язаний надати документи, що підтверджують його витрати до проведення перевірки, відповідно до п. 85.2. ПК України, а також вказівка на необхідність подання таких документів знаходилась у тексті повідомлення про проведення перевірки від 03.09.2014 № 283/26-59-17-01, що було отримано позивачем.

Відповідно п.4 ст.1 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи, що дорівнює сімнадцяти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, на яку нараховується єдиний внесок.

Таким чином, максимальна величина доходів, на яку нараховується єдиний внесок у відповідні періоди становила: у 2012р. - 224 009,00 грн. та у 2013р. - 235 195,00 грн.

Враховуючи викладене, перевіркою було встановлено заниження нарахованого єдиного внеску у 2012р. на загальну суму 55 796,13 грн. та у 2013р. на загальну суму 74 846,52 грн.

Так, ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2015 року було зупинено провадження по даній справі до прийняття Окружним адміністративним судом м. Києва рішення по справі №826/17087/14 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м.Києві про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень та набрання ним законної сили.

При цьому, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 лютого 2015 року, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2015 року, в задоволенні адміністративного позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 по справі №826/17087/14 відмовлено повністю.

Так, по даній справі позивачем оскаржувались, зокрема, рішення від 22.10.2014 року №1800/26-59-17-01 про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким за донарахування 130642,65 грн. єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування накладено штрафні санкції у розмірі 9321,94 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 лютого 2015 року, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2015 року, встановлено, що рішення від 22.10.2014 року №1800/26-59-17-01 про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким за донарахування 130642,65 грн. єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування накладено штрафні санкції у розмірі 9321,94 грн. прийнято відповідачем правомірно.

Частиною другою ст.72 КАС України встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, в даному випадку в порядку ст.72 КАС України, правомірність донарахування позивачу 130642,65 грн. єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та накладення штрафних санкцій у розмірі 9321,94 грн., встановлена іншим судовим рішенням, яке набрало законної сили, а тому не потребує доказуванню.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову в частині визнання нечинною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 130 642,65 грн. № Ф-1637/17-01.

Отже, суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам справи та вірно застосував законодавство, що регулює ці правовідносини.

Надані докази були оцінені судом першої інстанції, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Крім того, було оцінено належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, що відповідає вимогам ст. 86 КАС України.

З огляду на зазначене та беручи до уваги достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності колегія суддів дійшла висновку, що викладені у позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими та, відповідно, його вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

При цьому апеляційна скарга не містить посилання на обставини, передбачені статтями 202 - 204 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Доводи викладені в апеляційній скарзі відповідача є безпідставними та необґрунтованими, носять формальний характер і не ґрунтуються ні на фактичних обставинах, ні на вимогах закону. Натомість оскаржувана Постанова суду ухвалена у відповідності до вимог чинного законодавства України, враховуючи всі фактичні обставини справи, в межах наданих суду повноважень, та вірно застосовано судом як норми процесуального так і матеріального права, в повному обсязі з'ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення адміністративного спору, доведено та всебічно обґрунтовано їх в своєму рішенні, надано належну оцінку всім доказам, ґрунтуючись на повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 8-11, 160, 196, 198, 200, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів із дня складання у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України у порядку ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В.Земляна

Судді: Н.І. Горбань

М.В. Межевич

Повний текст виготовлено 25 травня 2015 року

Головуючий суддя Земляна Г.В.

Судді: Горбань Н.І.

Межевич М.В.