Справа № 820/1813/15
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2015-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2015 р. Справа № 820/1813/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Ральченка І.М.

Суддів: Бершова Г.Є. , Катунова В.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Зміївському районі Головного управління Міндоходів у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 09.04.2015р. по справі № 820/1813/15

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у Зміївському районі Головного управління Міндоходів у Харківській області

про скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИЛА:

25.02.2015 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Зміївському районі Головного управління Міндоходів у Харківській області № від 13.01.2015 року.

Харківський окружний адміністративний суд постановою від 09.04.2015 року позов задовольнив. Скасував податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Зміївському районі Головного управління Міндоходів у Харківській області № від 13.01.2015 року.

Державна податкова інспекція у Зміївському районі Головного управління Міндоходів у Харківській області подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті постанови норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, апелянт зазначає, що в ході дослідження обставин реальності здійснення господарських операцій позивача, на підставі яких ним були сформовані дані податквого обліку, з урахуванням акту перевірки по контрагенту, не підтверджено фактичне придбання товарів та послуг.

У відповідності до положень ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України зазначена адміністративна справа розглянута в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судовим розглядом встановлено, що фахівцями Державної податкової інспекції у Зміївському районі Головного управління Міндоходів у Харківській області проведена документальна позапланова невиїзна перевірка фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (код НОМЕР_1) з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ "Українська компанія "Модус" (код 38161150) за період з 01.08.2012 року по 31.12.2013 року.

За результатами перевірки складено Акт "Про результати документальної невиїзної позапланової перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (код НОМЕР_1) з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ "Українська компанія "Модус" (код 38161150) за період з 01.08.2012 р. по 31.12.2013 р." № 2755/17/НОМЕР_1 від 22.12.2013 року (далі по тесту - акт перевірки, Акт - а.с.18-38).

У висновках Акту перевірки відповідачем зазначено, що господарська діяльність фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 по взаємовідносинам з ТОВ "Українська компанія "Модус" за перевіряємий період має ознаки нереальності здійснення; ФОП ОСОБА_1 занижено податок на додану вартість в результаті взаємовідносин з ТОВ "Українська компанія "Модус".

На підставі висновків Акту перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення № від 13.01.2015 року про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 43719,00 грн., у тому числі за основним платежем - 29146,00 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями - 14573,00 грн. (а.с.16).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що усі суми податкового кредиту у спірних правовідносинах підтверджені відповідними податковими накладними, а також належним чином складеними первинними документами.

Колегія не може погодитися з таким висновком з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового Кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Водночас відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового Кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг з метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

З положень ч. 1, 3 ст. 9 вказаного Закону вбачається, що бухгалтерський облік полягає, зокрема, у складанні та прийнятті до обліку первинних документів, які фіксують факти здійснення господарських операцій, складенні на їх підставі зведених облікових документів, систематизації інформації первинних документів на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку.

Первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форму); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, для підтвердження даних податкового обліку можуть братись до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Тобто, витрати та податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. При цьому, оцінюватись при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Судовим розглядом встановлено, що між ФОП ОСОБА_1 (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Українська компанія "Модус" (Виконавець) укладено договір на технічне обслуговування та ремонт автомобілів №07/12-12 від 07.12.2012 року, за яким Виконавець зобов'язується надати Замовнику послуги з ремонту та технічного обслуговування автомобілів, які належать Замовнику, а Замовник зобов'язується сплачувати надані послуги згідно рахунку наданого Виконавцем та за умов цього договору (а.с. 43-45).

Згідно з пунктами 2.4, 2.5 Договору вартість послуг по ремонту автомобіля встановлюються виходячи з нормативної трудоємності видів робіт та вартості одиниці трудоємності, що встановлена Виконавцем на термін виконання робіт. Вартість запасних частин встановлюється згідно прайс-листів, що діють на час надання послуг.

Згідно з пунктом 4.1 Договору приймання - передача наданих послуг оформлюється відповідним актом, який підписується Замовником та Виконавцем. Дата підписання акту є датою приймання - передачі послуг.

На підтвердження факту виконання робіт позивачем до суду були надані акти виконаних робіт №27/12-7 від 27.12.2012 року на суму 53946,00 грн., у т.ч. ПДВ 8991,00 грн., №28/12-9 від 28.12.2012 року на суму 29543,00 грн., у т.ч. ПДВ 4923,83 грн., №29/12-10 від 29.12.2012 року на суму 36515,00 грн., у т.ч. ПДВ 6085,83 грн., №30/01-13 від 30.01.2013 року на суму 54870,00 грн., у т.ч. ПДВ 9145,00 грн. (а.с.47,50,53,56) та рахунки на оплату №27/12-7 від 27.12.2012 р., №2370 від 28.12.2012 р., №2464 від 29.12.2012 р., №1236 від 31.01.2013 р. (а.с.48,51,54,57).

По зазначеному договору ТОВ "Українська компанія "Модус" видало ФОП ОСОБА_1 податкові накладні: №2318 від 27.12.2012 року на суму 53946,00 грн., у т.ч. ПДВ 8991,00 грн., №2370 від 28.12.2012 року на суму 29543,00 грн., у т.ч. ПДВ 4923,83 грн., №2464 від 29.12.2012 року на суму 36515,00 грн., у т.ч. ПДВ 6085,83 грн., №1236 від 30.01.2013 року на суму 54870,00 грн., у т.ч. ПДВ 9145,00 грн. (а.с.46,49,52,55).

Зобов'язання по оплаті наданих послуг були виконані ФОП ОСОБА_1 шляхом перерахування грошових безготівкових коштів на рахунок ТОВ "Українська компанія "Модус", що підтверджується копіями платіжних доручень №11 від 13.02.2013 р., №12 від 13.02.2013 р., №13 від 13.02.2013 р., №14 від 13.02.2013 р. та квитанцій №1415 від 16.01.2013 р., №695 від 15.01.2013 р., наявними в матеріалах справи (а.с.58-60).

Колегія суддів зазначає, що надані акти виконаних робіт містять лише загальну назву наданих послуг, як то "Ремонт заднього мосту", "Ремонт середнього мосту", "Ремонт КПП з дільником". Зі змісту Актів виконаних робіт неможливо встановити конкретний зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції та їх вартість виходячи з нормативної трудоємності видів робіт та вартості одиниці трудоємності, а також вартості запасних частин, як то передбачено умовами Договору.

Таким чином, надані первинні документи були складені з порушенням ст. 9 Закону "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", які не дають підстав для висновку щодо наявності необхідної умови для формування податкового кредиту з ПДВ, а саме факту придбання послуг з метою їх використання в господарській діяльності позивача.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновки Акту перевірки щодо заниження ФОП ОСОБА_1 податку на додану вартість в результаті взаємовідносин з ТОВ "Українська компанія "Модус" відповідають фактичним обставинам справи, а позов є необгрунтованим та задоволенню не підлягає.

Оскільки суд першої інстанції не повно дослідив обставини справи, колегія суддів на підставі статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України приходить до висновку про наявність підстав для скасування судового рішення та ухвалення нового - про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, п. 3 ст. 198, ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Зміївському районі Головного управління Міндоходів у Харківській області задовольнити.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 09.04.2015р. по справі № 820/1813/15 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Зміївському районі Головного управління Міндоходів у Харківській області - відмовити.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя Ральченко І.М.
Судді Бершов Г.Є. Катунов В.В.