Справа № 814/2876/14
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2015-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2015 р.м.ОдесаСправа № 814/2876/14

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Малих О.В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого - судді Скрипченка В.О.,

суддів Золотнікова О.С., Осіпова Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Сівєлькіної С.Є.,

представника позивача Ільницької О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Очаківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2014 року у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства «Крепеж Люкс Юг» до Головного управління Міндоходів у Миколаївській області, Миколаївського відділення Очаківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 10.07.2014 р. №,-

В С Т А Н О В И В:

06 жовтня 2014 року Приватне підприємство «Крепеж Люкс Юг» (далі - ПП «Крепеж Люкс Юг») звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління Міндоходів у Миколаївській області, Миколаївського відділення Очаківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про визнання протиправними дій Миколаївського відділення Очаківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів (далі - відповідач 2, МВ Очаківської ОДПІ) по проведенню документальної перевірки протиправними; визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Міндоходів у Миколаївській області (далі - відповідач 1, ГУ Міндоходів МО) від 12.08.2014 року № 2728/10/14-29-10-05-10 про результати розгляду скарги на податкове повідомлення-рішення від 10.07.2014 року № про збільшення грошового зобов'язання з ПДВ на суму 11 275,50 грн.; скасування податкового повідомлення-рішення від 10.07.2014 року № про збільшення грошового зобов'язання з ПДВ на суму 11 275,50 грн.

13.11.2014 року Приватне підприємство «Крепеж Люкс Юг» подало заяву про зменшення позовних вимог (а.с. 118), а саме: скасування податкового повідомлення - рішення Миколаївського відділення Очаківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївській області від 10.07.2014 року № про збільшення грошового зобов'язання з ПДВ на суму 11 275,50 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що реальність всіх господарських операцій між позивачем та його контрагентом підтверджується первинними документами, що оформлені відповідно до діючого законодавства. Отже, оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2014 року адміністративний позов ПП «Крепеж Люкс Юг» задоволений повністю. Скасовано податкове повідомлення-рішення Миколаївського відділення Очаківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївській області №000116220 від 10.07.2014 року про збільшення грошового зобов'язання з ПДВ на суму 11 275,50 грн.

Не погоджуючись із постановленим у справі судовим рішенням Очаківська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Миколаївській області подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з'ясування обставин справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою у задоволенні позову підприємства відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення на неї представника позивача Ільницької О.М., вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, у період з 12.06.2014 року по 18.06.2014 року спеціалістами МВ Очаківської ОДПІ було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ПП «Крепеж Люкс Юг» з питань правомірності формування податкового кредиту та встановлення факту існування фінансово-господарських відносин з ТОВ «РЕКАР ТРАНС» () за період з 01.12.2013 року по 31.12.2013 року.

Результати перевірки були оформлені Актом від 20.06.2014 року №96/22-37279127 (а.с. 24 - 35, далі - Акт перевірки).

Висновками Акту перевірки встановлено порушення позивачем п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2 ст. 200 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №755-VI, зі змінами та доповненнями (далі - ПК України), в результаті чого було занижено податок на додану вартість (далі - ПДВ) за грудень 2013 року на загальну суму 7 517,00 грн.

На підставі Акту перевірки МВ Очаківської ОДПІ було оформлено та надіслано позивачу податкове повідомлення-рішення від 10.07.2014 року № про збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 7 517,00 грн. та нарахування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 3 758,50 грн.; разом - 11 275,50 грн. (а.с. 17).

Задовольняючи адміністративний позов ПП «Крепеж Люкс Юг» суд першої інстанції виходив з наступного, з чим погоджується апеляційний суд.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Також, статтею 1 Закону України від 16.07.1999 р. №996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки, акти тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції та за наявності всіх реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Відповідно до статті 1 Закону України від 16.07.1999 р. №996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, суд першої інстанції правильно виходив з того, що визначальною і обов'язковою ознакою господарської операції є реальна зміна майнового стану платника податків, що також відповідає і кореспондує з нормами ПК України.

Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138 ПК України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому, відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Об'єктом оподаткування є прибуток, який визначається шляхом зменшення суми скоригованого валового доходу звітного періоду, визначеного згідно з пунктом 4.3 цього Закону на: суму валових витрат платника податку, визначених статтею 5 цього Закону; суму амортизаційних відрахувань, нарахованих згідно із статтями 8 і 9 цього Закону (п.3.1. ст. 3 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»).

У відповідності до п. 5.1. ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

До складу валових витрат включаються, зокрема, суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті (пп. 5.2.1 п. 5.2. ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»).

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 200.1 статті 200 Податкового кодексу України встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом (п. 200.2 ст. 200 ПК України).

Судом першої інстанції встановлено, що 01.12.2013 року між позивачем та ТОВ «РЕКАР ТРАНС» було укладено договір про надання транспортно-експедиційних послуг №03/13 (а.с. 46 - 47).

Експедитор впродовж грудня 2013 року зробив перевезення товарів з головного підприємства, яке знаходиться у місті Миколаєві, до його філіалів.

Перевезення товарів підтверджується товарно-транспортними накладними №РТ 17/12 від 17.12.2013 року (а.с. 71), №РТ 02/12 від 02.12.2013 року (а.с. 72), №РТ 03/12 від 03.12.2014 року (а.с. 73), №РТ 04/12 від 04.12.2013 року (а.с. 74), №РТ 10/12 від 10.12.2013 року (а.с. 75), №РТ 18/121 від 18.12.2013 року (а.с. 76), №РТ 18/12 від 18.12.2013 року (а.с. 77) та №РТ 10/121 від 10.12.2013 року; актами надання послуг №3 від 02.12.2013 року (а.с. 62), № 4 від 03.12.2013 року (а.с. 63) №5 від 04.12.2013 року (а.с. 64), №6 від 10.12.2013 року (а.с. 65), №7 від 10.12.2013 року (а.с. 66), №9 від 17.12.2013 року (а.с. 67), №11 від 18.12.2013 року (а.с. 68) та №10 від 18.12.2013 року (а.с. 69); накладними на внутрішнє переміщення матеріалів №УКР00002093 від 02.12.2013 року (а.с. 79), №УКР00002100 від 03.12.2013 року (а.с. 80), №УКР00002109 від 04.12.2013 року (а.с. 81 - 82), №УКР00002198 від 10.12.2013 року (а.с. 83 - 84), №УКР00002112 від 10.12.2013 року (а.с. 85 - 86), №УКР0002201 від 17.12.2013 року (а.с. 87-88), №УКР00002272 від 18.12.2013 року (а.с. 89) та №УКР0002262 від 18.12.2013 року (а.с. 90), випискою банку, якою підтверджується здійснений безготівковий розрахунок за отриманні послуги (а.с. 49).

Одночасно з цим ТОВ «РЕКАР ТРАНС» на вказані операції позивачу оформлені та видані податкові накладні №18 від 18.12.2013 року на суму 6 000,00 грн., в т.ч. ПДВ у розмірі 1 000,00 грн. (а.с. 54), № 1 від 02.12.2013 року на суму 5 700,00 грн.. в т.ч. ПДВ у розмірі 950,00 грн. (а.с. 55), №17 від 18.12.2013 року на суму 6 000,00 грн., в т.ч. ПДВ у розмірі 1 000,00 грн. (а.с. 56), № 16 від 17.12.2013 року на суму 5 700,00 грн., в т.ч. ПДВ у розмірі 950,00 грн. (а.с. 57), №11 від 10.12.2013 року на суму 5 000,00 грн., в т.ч. ПДВ у розмірі 833,33 грн. (а.с. 58), №10 від 10.12.2013 року на суму 5 700,00 грн., в т.ч. ПДВ у розмірі 950,00 грн. (а.с. 59), №3 від 04.12.2013 року на суму 6 000,00 грн., в т.ч. ПДВ у розмірі 1 000,00 грн. (а.с. 60) та №2 від 03.12.2013 року на суму 5 000,00 грн., в т.ч. ПДВ у розмірі 833,33 грн. (а.с. 61).

Таким чином, встановлені судом обставини свідчать про те, що позивачем правомірно сформовано податковий кредит та обґрунтовано заявлено відшкодування з бюджету та від'ємне значення суми податку на додану вартість.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, вимоги щодо оформлення податкових накладних встановлені п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України. В акті перевірки відсутні відомості щодо того, що на момент проведення перевірки позивачем не надано до перевірки податкові накладні, або податкові накладні оформлені із порушеннями норм, встановлених податковим законодавством.

На момент здійснення господарських операцій ТОВ «РЕКАР ТРАНС» було належним чином зареєстровано у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, як платник податку на додану вартість та відповідно мало свідоцтво платника податку на додану вартість.

Згідно із положеннями ст. 19 Конституції України, органи державної влади та їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

Згідно із пп. 21.1.1 п. 21.1 ст.21 Податкового кодексу України, посадові особи органів державної податкової служби зобов'язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Вищенаведені висновки узгоджуються із правовими позиціями Верховного Суду України при вирішенні спорів цієї категорії. Так, у постановах від 09.09.2008 р. у справі № 21-500во08, від 01.06.10 р. у справі № 21-573во10 та від 31.01.11 р. у справі № 21-47а10 Верховний Суд України дійшов висновку, що якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування ПДВ у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Крім того, зазначена позиція узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява № 3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22.01.09 р. в пункті 71 зазначив, що платник податку не повинен нести відповідальності за наслідки невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також пеню. На думку суду, такі вимоги стали б надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.06 р. №3477-IV українські суди мають застосовувати при розгляді справ практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позов ПП «Крепеж Люкс Юг».

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач не довів суду законність та обґрунтованість прийнятого рішення.

Колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції правильним і таким, що відповідає вимогам ст. ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та не допустив порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність рішення суду не спростовують.

Відтак, апеляційна скарга Очаківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївській області задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Очаківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївській області залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2014 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення ухвали апеляційного суду в повному обсязі.

Головуючий В.О.Скрипченко

Суддя О.С.Золотніков

Суддя Ю.В.Осіпов