Справа № 695/725/15-а
Суддя: Ключкович В.Ю.
Дата ухвалення: 2015-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 695/725/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Орел С.І.
Суддя-доповідач: Ключкович В.Ю.
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 травня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Петрика І.Й.,

Собківа Я.М.,

при секретарі Шевчук К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Софіївської сільської ради Золотоніського району Черкаської області на постанову Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 15 квітня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Софіївської сільської ради Золотоніського району Черкаської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до Софіївської сільської ради Золотоніського району в Черкаській області та просив:

визнати дії Софіївської сільської ради щодо відмови у погодженні Детального плану території з розміщення комплексу обслуговування транзитного автотранспорту та пасажирів по АДРЕСА_1 незаконними;

зобов'язати відповідача погодити (затвердити) на сесії Софіївської сільської ради. Золотоніського району Детальний план території з розміщення комплексу обслуговування транзитного автотранспорт) та пасажирів по АДРЕСА_1.

Постановою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 15 квітня 2015 року позов задоволено

- визнано дії Софіївської сільської ради Золотоніського району, що до відмови у розгляді заяви ОСОБА_3 про погодження Детального плану території з розміщення комплексу обслуговування транспортного автотранспорту та пасажирів по АДРЕСА_1 протиправними та незаконними.

- зобов'язано Софіївську сільську раду Золотоніського району Черкаської області розглянути на сесії заяву ОСОБА_3 про затвердження детального плану території з розміщення комплексу обслуговування транспортного автотранспорту та пасажирів по АДРЕСА_1.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову та постановити нову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, а справу закрити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд протиправно вийшов за межі позовних вимог і постановив зобов'язати Софіївську сільську раду розглянути на сесії неіснуючу заяву ОСОБА_3 про затвердження детального плану території з розміщення комплексу обслуговування транзитного автотранспорту та пасажирів по АДРЕСА_1, при цьому апелянт вказує, що жодна із заяв від позивача взагалі не була предметом спору в даному процесі, та жодних нерозглянутих заяв до сільської ради від позивача не існує.

Відповідно до ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41 КАС України, у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх в сукупності, колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції - скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст.198, п.п.1, 4 ч. 1 ст.202 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції неповно з'ясовано судом обставин, що мають значення для справи, допущено порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Так, з матеріалів справи судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 21.12.2012 року, ОСОБА_3 є власником земельної ділянки (цільове призначення для ведення особистого селянського господарства) площею 0,3370 га, яка розташована в с. Софіївка Золотоніського району Черкаської області.

20.01.2014 року ОСОБА_3 звернувся до Софіївської сільської ради з заявою (повторна) про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0795 га. цільове призначення якої змінюється з особистого селянського господарства на будівництво і обслуговування будівель торгівлі (під розміщення комплексу для обслуговування транзитного транспорту та пасажирів) та погодити детальний план території з розміщення комплексу обслуговування транзитного автотранспорту та пасажирів по АДРЕСА_1.(а.с.6-7).

05.02.2014 року Софіївська сільська рада листом повідомила ОСОБА_3 про наявність недоліків в проектній документації, які просила усунути з метою отримання можливості розгляду на сесії питання затвердження проекту землеустрою (а.с.8).

19.05.2014 року ОСОБА_3 повторно звернувся до Софіївської сільської ради з заявою про погодження детального плану території з розміщення комплексу обслуговування транзитного автотранспорту та пасажирів по АДРЕСА_1 (а.с.9).

20.05.2014 року Софіївська сільська рада листом повідомила ОСОБА_3 про наявність недоліків в проектній документації, за наявності яких, винесення питання про затвердження/погодження проекту землеустрою на сесії сільської ради на законних підставах не представляється можливим. (а.с.10).

21.05.2014 року Софіївська сільська рада листом повідомила ОСОБА_3 про необхідність надання копій документів. Так, зокрема, сільська рада зазначила, що у наданих ОСОБА_3 додатках до заяви від 19.05.2014 року про затвердження проекту землеустрою йдеться про наявність на його земельній ділянці по АДРЕСА_1 артезіанської свердловини. У зв'язку з чим, сільська рада просила ОСОБА_3 надати копії всіх відповідних документів щодо проектної документації, будівництва, виконавця робіт, ліцензії виконавця робіт, та відповідні дозволи на початок експлуатації артезіанської свердловини. Також просили позивача надати погодження відповідних служб на зпилювання дерев, які знаходились перед домоволодінням на землях загальних користування.(а.с.11).

19.08.2014 року ОСОБА_3 повторно звернувся до Софіївської сільської ради з заявою про погодження детального плану території з розміщення комплексу обслуговування транзитного автотранспорту та пасажирів по АДРЕСА_1(а.с.12-13).

Листом від 11.02.2015 року № 124/01-06 відділ містобудування та архітектури Золотоніської районної державної адміністрації відмовив Семененюті у видачі містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, оскільки детальний план території «Комплекс для обслуговування транзитного транспорту та пасажирів» не затверджений відповідно до порядку розроблення містобудівної документації.

Даючи правову оцінку обставинам справи та діям відповідача, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Правові, економічні, соціальні та організаційні засади містобудівної діяльності в Україні визначає Закон України «Про основи містобудування» (далі - Закон № 2780), який спрямований на формування повноцінного життєвого середовища, забезпечення при цьому охорони навколишнього природного оточення, раціонального природокористування та збереження культурної спадщини.

У відповідності до вимог ст. 5 Закону № 2780 при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені:

розробка містобудівної документації, проектів конкретних об'єктів згідно з вихідними даними на проектування, з дотриманням державних стандартів, норм і правил;

розміщення і будівництво об'єктів відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проектів цих об'єктів;

раціональне використання земель та територій для містобудівних потреб, підвищення ефективності забудови та іншою використання земельних ділянок;

охорона культурної спадщини, збереження традиційного характеру середовища населених пунктів;

урахування державних та громадських інтересів при плануванні та забудові територій;

урахування законних інтересів та вимог власників або користувачів земельних ділянок та будівель, що оточують місце будівництва;

інформування через засоби масової інформації громадян про плани перспективного розвитку територій і населених пунктів, розміщення важливих містобудівних об'єктів;

участь громадян, об'єднань громадян в обговоренні містобудівної документації, проектів окремих об'єктів і внесення відповідних пропозицій до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій;

захист прав громадян та громадських організацій згідно із законодавством.

Статтею 12 Закону № 2780 визначено, що до компетенції сільських, селищних, і міських рад у сфері містобудування на відповідній території належить затвердження відповідно до законодавства місцевих програм, генеральних планів відповідних населених пунктів, планів зонування територій, а за відсутності затверджених в установленому законом порядку планів зонування території - детальних планів територій. До компетенції виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері містобудування належать: затвердження детальних планів територій за наявності затверджених в установленому законом порядку планів зонування території: визначення територій для містобудівних потреб.

У відповідності до вимог ст. 14 Закону № 2780, до компетенції виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері містобудування належать:

визначення території для містобудівних потреб згідно з рішенням відповідної ради;

встановлення в межах своїх повноважень на відповідній території режиму використання та забудови земель, на яких передбачена перспективна містобудівна діяльність;

надання відповідно до закону містобудівних умов і обмежень забудови земельних ділянок;

забезпечення в установленому законодавством порядку розробки і подання на затвердження відповідних рад місцевих містобудівних програм, генеральних планів, детальних планів, планів червоних ліній;

проведення робіт з прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів у встановленому законодавством;

організація охорони культурної спадщини;

організація робіт, пов'язаних із створенням і веденням містобудівного кадастру населених пунктів;

забезпечення в установленому законом порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації під час планування та забудови відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації та проектів окремих об'єктів, а також може заподіяти шкоду навколишньому природному середовищу;

здійснення контролю за забезпеченням надійності та безпечності експлуатації будинків і споруд незалежно від форми власності в районах, що зазнають впливу небезпечних природних і техногенних явищ та процесів.

У відповідності до вимог ст. 19 Закону № 2780, при розробці та реалізації містобудівної документації суб'єкти містобудівної діяльності зобов'язані дотримуватись основних завдань та заходів щодо забезпечення сталого розвитку населених пунктів та екологічної безпеки територій. Сталий розвиток населених пунктів передбачає соціально, економічно і екологічно збалансований їх розвиток, спрямований на створення економічного потенціалу, повноцінного життєвого середовища для сучасного та наступних поколінь на основі раціонального використання ресурсів, технологічного переоснащення і реструктуризації підприємств, удосконалення соціальної, виробничої, транспортної, комунікаційно-інформаційної, інженерної інфраструктури. Екологічна безпека територій передбачає дотримання встановлених природоохоронним законодавством вимог щодо охорони навколишнього природного середовища, збереження та раціонального використання природних ресурсів, санітарно-гігієнічних вимог щодо охорони здоров'я людини, здійснення заходів для нейтралізації, утилізації, знищення або переробки всіх шкідливих речовин і відходів.

Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності" (далі Закон № 3038) встановлено правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Статтею 2 Закону № 3038 визначено, що планування і забудова територій - діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає:

1) прогнозування розвитку територій;

2) забезпечення раціонального розселення і визначення напрямів сталого розвитку територій;

3) обґрунтування розподілу земель за цільовим призначенням;

4) взаємоузгодження державних, громадських та приватних інтересів під час планування і забудови територій;

5) визначення і раціональне взаємне розташування зон житлової та громадської забудови, виробничих, рекреаційних, природоохоронних, оздоровчих, історико-культурних та інших зон і об'єктів;

6) встановлення режиму забудови територій, на яких передбачено провадження містобудівної діяльності;

7) розроблення містобудівної та проектної документації, будівництво об'єктів;

8) реконструкцію існуючої забудови та територій;

9) збереження, створення та відновлення рекреаційних, природоохоронних, оздоровчих територій та об'єктів, ландшафтів, лісів, парків, скверів, окремих зелених насаджень;

10) створення та розвиток інженерно-транспортної інфраструктури;

101) створення безперешкодного життєвого середовища для осіб з обмеженими фізичними можливостями та інших маломобільних груп населення;

11) проведення моніторингу забудови;

12) ведення містобудівного кадастру;

13) здійснення контролю у сфері містобудування.

Інструментом державного регулювання планування територій є містобудівна документація, яка поділяється на документацію державного, регіонального та місцевого рівнів.

Відповідно до вимог ст. 6 Закону №30,38 управління у сфері містобудівної діяльності на місцевому рівні здійснюється на органами місцевого самоврядування.

Статтею 7 Закону №3038 визначено, що управління у сфері містобудівної діяльності здійснюється шляхом:

1) планування територій на державному, регіональному та місцевому рівнях;

2) моніторингу стану розроблення та реалізації містобудівної документації на всіх рівнях;

3) визначення державних інтересів для їх врахування під час розроблення містобудівної документації;

4) проведення ліцензування і професійної атестації;

5) розроблення і затвердження будівельних норм, державних стандартів і правил, запровадження одночасної дії міжнародних кодів та стандартів;

6) контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності, вимог будівельних норм, державних стандартів і правил, положень містобудівної документації всіх рівнів, вихідних даних для проектування об'єктів містобудування (далі - вихідні дані), проектної документації.

Планування територій здійснюється на державному, регіональному та місцевому рівнях відповідними органами виконавчої влади, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування. Планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленому законодавством порядку. Рішення з питань планування та забудови територій приймаються сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами, районними, обласними радами, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями в межах визначених законом повноважень з урахуванням вимог містобудівної документації. (ст.. 8 Закону №3008).

Відповідно ст. 17 Закону № 3038, Генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

На підставі затвердженого генерального плану населеного пункту розробляється план земельно-господарського устрою, який після його затвердження стає невід'ємною частиною генерального плану.

Послідовність виконання робіт з розроблення генерального плану населеного пункту та документації із землеустрою визначається будівельними нормами, державними стандартами і правилами та завданням на розроблення (внесення змін, оновлення) містобудівної документації, яке складається і затверджується її замовником за погодженням з розробником.

У складі генерального плану населеного пункту може розроблятися план зонування території цього населеного пункту. План зонування території може розроблятися і як окрема містобудівна документація після затвердження генерального плану.

Генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Для населених пунктів з чисельністю населення до 50 тисяч осіб генеральні плани можуть поєднуватися з детальними планами всієї території таких населених пунктів.

Для населених пунктів, занесених до Списку історичних населених місць України, в межах визначених історичних ареалів у складі генерального плану населеного пункту визначаються режими регулювання забудови та розробляється історико-архітектурний опорний план, в якому зазначається інформація про об'єкти культурної спадщини.

Склад, зміст та порядок розроблення історико-архітектурного опорного плану населеного пункту визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Виконавчі органи сільських, селищних і міських рад, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації є замовниками, організовують розроблення, внесення змін та подання генерального плану населеного пункту на розгляд відповідної сільської, селищної, міської ради.

Рішення про розроблення генерального плану приймає відповідна сільська, селищна, міська рада.

Виконавчі органи сільських, селищних і міських рад, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації в установлений строк:

1) подають пропозиції до проекту відповідного місцевого бюджету на наступний рік або про внесення змін до бюджету на поточний рік щодо потреби у розробленні містобудівної документації;

2) визначають в установленому законодавством порядку розробника генерального плану населеного пункту, встановлюють строки розроблення та джерела його фінансування;

3) звертаються до обласної державної адміністрації, Ради міністрів Автономної Республіки Крим (для міст обласного та республіканського Автономної Республіки Крим значення), центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування (для міст Києва та Севастополя), щодо визначення державних інтересів для їх урахування під час розроблення генерального плану населеного пункту;

4) повідомляють через місцеві засоби масової інформації про початок розроблення генерального плану населеного пункту та визначають порядок і строк внесення пропозицій до нього фізичними та юридичними особами;

5) забезпечують попередній розгляд матеріалів щодо розроблення генерального плану населеного пункту архітектурно-містобудівними радами відповідного рівня;

6) узгоджують проект генерального плану населеного пункту з органами місцевого самоврядування, що представляють інтереси суміжних територіальних громад, з метою врегулювання питань планування територій у приміських зонах.

Згідно із ст. 19 Закону № 3038, детальний план у межах населеного пункту уточнює положення генерального плану населеного пункту та визначає планувальну організацію і розвиток частини території.

Детальний план розробляється з метою визначення планувальної організації і функціонального призначення, просторової композиції і параметрів забудови та ландшафтної організації кварталу, мікрорайону, іншої частини території населеного пункту, призначених для комплексної забудови чи реконструкції.

Детальний план території за межами населених пунктів розробляється відповідно до схеми планування території (частини території) району та/або області з урахуванням державних і регіональних інтересів.

Розроблення детального плану території за межами населених пунктів та внесення змін до нього здійснюються на підставі розпорядження відповідної районної державної адміністрації.

На підставі та з урахуванням положень затвердженого детального плану території може розроблятися проект землеустрою щодо впорядкування цієї території для містобудівних потреб, який після його затвердження стає невід'ємною частиною детального плану території.

4. Детальний план території визначає:

1) принципи планувально-просторової організації забудови;

2) червоні лінії та лінії регулювання забудови;

3) функціональне призначення, режим та параметри забудови однієї чи декількох земельних ділянок, розподіл територій згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами;

4) містобудівні умови та обмеження (у разі відсутності плану зонування території) або уточнення містобудівних умов та обмежень згідно із планом зонування території;

5) потребу в підприємствах і закладах обслуговування населення, місце їх розташування;

6) доцільність, обсяги, послідовність реконструкції забудови;

7) черговість та обсяги інженерної підготовки території;

8) систему інженерних мереж;

9) порядок організації транспортного і пішохідного руху;

10) порядок комплексного благоустрою та озеленення, потребу у формуванні екомережі;

11) межі прибережних захисних смуг і пляжних зон водних об'єктів (у разі відсутності плану зонування території).

Детальний план території складається із графічних і текстових матеріалів.

Склад, зміст, порядок розроблення та затвердження детального плану території визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Для професійного обговорення проектних рішень у сфері містобудування центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, уповноважені органи містобудування та архітектури можуть утворювати архітектурно-містобудівні ради як дорадчі органи, що діють на громадських засадах.

Типове положення про архітектурно-містобудівні ради затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування. Результати розгляду проектів містобудівної документації архітектурно-містобудівною радою враховуються під час подальшого доопрацювання та затвердження таких проектів. Спеціально уповноважений орган містобудування та архітектури, при якому функціонує архітектурно-містобудівна рада, за 20 робочих днів до розгляду на засіданні ради містобудівної документації письмово інформує про дату та місце такого розгляду державні органи, які відповідно до закону мають повноваження щодо розгляду містобудівної документації, та забезпечує можливість ознайомлення з її розділами (за відповідним напрямом). За результатами розгляду зазначені органи подають спеціально уповноваженому органові містобудування та архітектури свої висновки.(ст. 20 Закону №3038).

Статтею 21 Закону № 3038 визначено, що громадським слуханням підлягають розроблені в установленому порядку проекти містобудівної документації на місцевому рівні: генеральні плани населених пунктів, плани зонування територій, детальні плани територій. Затвердження на місцевому рівні містобудівної документації, зазначеної у частині першій цієї статті, без проведення громадських слухань щодо проектів такої документації забороняється.

У відповідності до вимог розділу 4 Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 16.11.2011 № 290 "Про затвердження Порядку розроблення містобудівної документації", рішення про розроблення генерального плану, плану зонування території, детального плану території, яка розташована в межах населеного пункту, а також внесення змін до цієї містобудівної документації приймає відповідна сільська, селищна, міська рада. Рішення про розроблення детального плану території, яка розташована за межами населеного пункту, або внесення змін до нього приймає відповідна районна державна адміністрація, а в разі відсутності адміністративного району - відповідно Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласна, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації. Замовником розроблення містобудівної документації з планування території на місцевому рівні або внесення змін до неї є: при розробленні генерального плану населеного пункту, плану зонування території, а також детального плану території, яка розташована в межах населеного пункту, - виконавчий орган сільської, селищної, міської ради, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації; при розробленні детального плану території, яка розташована за межами населеного пункту, - районна державна адміністрація, а в разі відсутності адміністративного району - відповідно Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласна, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації.

Проаналізувавши зазначені норми законодавства, що регулюють спірні відносини, суд апеляційної інстанції зазначає, що чинним законодавством чітко визначено процедуру та умови для проведення зміни цільового призначення земельної ділянки, зокрема без внесення змін до генерального плану території села, детального плану території, а також без проведення громадських слухань така зміна цільового призначення законодавством заборонена.

Позивачем до матеріалів справи не надано суду доказів дотримання ним встановленого порядку зміни цільового призначення житлового будинку та земельної ділянки, а також наявність у нього документів, необхідних для узгодження містобудівних умов з органом місцевого самоврядування, який контролює, координує, надає дозволи на будівництво та виготовлення проектної документації, а також визначає потребу в підприємствах і закладах обслуговування населення, місце їх розташування, а також проводить громадські слухання з цього приводу.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, який відповідачем в даній справі виконано.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність вимог ОСОБА_5, а тому в задоволенні вимог необхідно відмовити в повному обсязі

Судом апеляційної інстанції звернуто увагу на те, що судом першої інстанції задоволено вимоги, які позивачем не було заявлено в даному адміністративному позові, не зазначивши про вихід за межі позовних вимог згідно із вимогами ст.. 11 КАС України.

Крім того, судом першої інстанції, зобов'язуючи Софіївську сільську раду розглянути на сесії заяву ОСОБА_3 про затвердження детального плану території з розміщення комплексу обслуговування транзитного автотранспорту та пасажирів по АДРЕСА_1, не зазначено ані в мотивувальній, ані в резолютивній частині оскаржуваної постанови, яку саме заяву позивача зобов'язано розглянути відповідачу та на яких підставах.

Відповідно до статей 159, 165 КАС України, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення» від 29.12.1976, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим, гранично повним, ясним, чітким, обов'язково мати вступну, описову, мотивувальну і резолютивну частини і викладеним у послідовності, визначеній процесуальним законодавством, мотивувальна частина постанови (ухвали) повинна містити мотиви, з яких суд дійшов до висновків, з посиланням на норми закону, яким керувався суд, постановляючи постанову (ухвалу).

Вказаним вимогам постанова суду першої інстанції не відповідає.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для закриття провадження у справі, а тому вимоги апелянта в частині закриття провадження, які викладені ним в прохальній частині апеляційної скарги, не підлягають задоволенню. Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в постанові суду першої інстанції та є підставами для її скасування.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було порушено норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Софіївської сільської ради Золотоніського району Черкаської області задовольнити частково, постанову Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 15 квітня 2015 року - скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову повністю.

Керуючись ст. ст.41, 160,198, 202, 207, 212, 254 КАС України, суд ,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Софіївської сільської ради Золотоніського району Черкаської області - задовольнити частково.

Постанову Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 15 квітня 2015 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволення адміністративного позову ОСОБА_3 до Софіївської сільської ради Золотоніського району Черкаської області про зобов'язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст постанови складено та підписано 27.05.2015

Головуючий суддя: В.Ю. Ключкович

Судді: І.Й. Петрик

Я.М. Собків

Головуючий суддя Ключкович В.Ю.

Судді: Петрик І.Й.

Собків Я.М.