Справа № 823/3548/14
Суддя: Твердохліб В.А.
Дата ухвалення: 2015-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/3548/14 Головуючий у 1-й інстанції: Гарань С.М.
Суддя-доповідач: Твердохліб В.А.
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 травня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Твердохліб В.А.,

суддів Троян Н.М., Костюк Л.О.,

за участю секретаря Погребняк М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційні скарги Міністерства юстиції України, Головного управління юстиції у Черкаській області, Державної виконавчої служби України на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Міністерства юстиції України, треті особи: Державна виконавча служба України, Головне управління юстиції України у Черкаській області про визнання протиправним та скасування наказу про припинення державної служби, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (далі - Позивач) звернулась до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства юстиції України (далі - Відповідач), треті особи: Державна виконавча служба України (далі - Третя особа 1), Головне управління юстиції України у Черкаській області (далі - Третя особа 2) про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України від 29 жовтня 2014 року №2350/к «Про припинення державної служби ОСОБА_2»; поновлення її на посаді начальника управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Черкаській області; стягнення з Відповідача на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 29 жовтня 2014 року по день прийняття постанови суду; а постанову в частині поновлення на посаді та виплати середньомісячного заробітку за 1 місяць допустити до негайного виконання.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2014 року позовні вимоги задоволено; при цьому середній заробіток за час вимушеного прогулу стягнуто з Головного управління юстиції у Черкаській області.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Відповідач та Третя особа 1, Третя особа 2 подали апеляційні скарги, в яких просять його скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В апеляційних скаргах апелянти посилаються на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що наказом Міністра юстиції України від 11 квітня 2013 року №411/к Позивача призначено на посаду начальника управління ДВС ГУЮ Черкаської області; присяга державного службовця прийнята ОСОБА_2 26 лютого 1999 року.

На підставі доповідної записки начальника Управління організаційного та кадрового забезпечення Державної виконавчої служби України Драюка С.Є. від 01.09.2014 року з метою здійснення контролю за додержанням законодавства посадовими особами структурних підрозділів головних управлінь юстиції в областях, що забезпечують реалізацію повноважень Державної виконавчої служби України, Державною виконавчою службою України проведено безвиїзну перевірку додержання начальником управління ДВС ГУЮ у Черкаській області ОСОБА_2 законодавства України в частині здійснення контролю за роботою органів ДВС Черкаської області та належного розгляду звернень громадян.

В ході перевірки виявлено грубі порушення Позивачем ч.4 ст.15 Закону України «Про звернення громадян», які проявились у направленні скарг громадян для розгляду тим посадовим особам управління, дії чи рішення яких оскаржуються, та нероз'ясненні заявникам порядку оскарження прийнятих рішень; роботу управління ДВС ГУЮ у Черкаській області визнано такою, що не відповідає вимогам положень Законів України «Про виконавче провадження» та «Про звернення громадян».

Крім цього, виявлено порушення: підпунктів 3.1, 3.2, 3.8 п.3 Інструкції про порядок розгляду звернень громадян, що проявилось у відсутності об'єктивного вирішення поставлених у зверненнях громадян питань; п.1 ст.83 Закону України «Про виконавче провадження», що полягає у нездійсненні контролю за своєчасністю, правильністю і повнотою виконання рішень державними виконавцями Черкаської області (вищевказані порушення призвели до грубого порушення прав та законних інтересів громадян, закріплених Конституцією та чинним законодавством України).

За наслідками проведення безвиїзної перевірки складено довідку від 12.09.2014 року.

23.09.2014 року голова Державної виконавчої служби України звернувся до Міністра юстиції України з поданням №7-19/6.1/1120 про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_2 з посади начальника управління ДВС ГУЮ Черкаської області, в зв'язку з порушенням Присяги державного службовця.

Наказом Міністра юстиції України №2350/к від 29.10.2014 року на підставі вищезазначеного подання та довідки від 12.09.2014 року, припинено державну службу начальника управління ДВС ГУЮ Черкаської області ОСОБА_2 та звільнено її із займаної посади за порушення Присяги державного службовця на підставі п.6 ч.1 ст.30 Закону України «Про державну службу».

Законом України «Про державну службу» (далі-Закон) врегульовано суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу. Цим Законом визначено загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті.

Згідно ст.14 Закону дисциплінарні стягнення застосовуються до державного службовця за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, порушення обмежень, пов'язаних з проходженням державної служби, а також за порушення правил професійної етики, інший вчинок, який порочить його як державного службовця або дискредитує державний орган, в якому він працює.

До службовців, крім дисциплінарних стягнень, передбачених чинним законодавством про працю України, можуть застосовуватися такі заходи дисциплінарного впливу як попередження про неповну службову відповідність та затримка до одного року у присвоєнні чергового рангу або у призначенні на вищу посаду.

Положеннями статті 30 Закону передбачено, що крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, державна служба припиняється у разі: 1) порушення умов реалізації права на державну службу (стаття 4 цього Закону); 2) недотримання пов'язаних із проходженням державної служби вимог, передбачених статтями 16 і 16 1 цього Закону; 3) досягнення державним службовцем граничного віку проходження державної служби (стаття 23 цього Закону); 4) відставки державних службовців, які займають посади першої або другої категорії (стаття 31 цього Закону); 5) виявлення або виникнення обставин, що перешкоджають перебуванню державного службовця на державній службі (стаття 12 цього Закону); 6) відмови державного службовця від прийняття або порушення Присяги, передбаченої статтею 17 цього Закону.

Припинення державної служби відповідно до пункту 7 частини першої цієї статті здійснюється у триденний строк з дня отримання органом, в якому працює державний службовець, копії відповідного судового рішення, яке набрало законної сили.

Зміна керівників або складу державних органів не може бути підставою для припинення державним службовцем державної служби на займаній посаді з ініціативи новопризначених керівників, крім державних службовців патронатної служби.

За державними службовцями, які займали посади першої категорії не менше трьох років і звільнені у зв'язку із зміною складу органу, де вони працювали, або закінченням терміну повноважень цього органу, зберігається середньомісячний заробіток на період працевлаштування, але не більше одного року.

За приписами ст.ст.147, 149 Кодексу законів про працю України (далі-Кодекс), за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

В статті 17 Закону щодо присяги державних службовців зазначено, що громадяни України, які вперше зараховуються на державну службу, приймають Присягу такого змісту: «Повністю усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю, що буду вірно служити народові України, суворо дотримувати Конституції та законів України, сприяти втіленню їх у життя, зміцнювати їх авторитет, охороняти права, свободи і законні інтереси громадян, з гідністю нести високе звання державного службовця, сумлінно виконувати свої обов'язки».

Державний службовець підписує текст Присяги, який зберігається за місцем роботи. Про прийняття Присяги робиться запис у трудовій книжці.

З тексту Присяги вбачається, що в основу поведінки державного службовця закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, державний службовець покладає на себе не тільки певні службові зобов'язання, але й моральну відповідальність за їх виконання. У зв'язку з цим як порушення Присяги, слід розуміти скоєння державним службовцем проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків.

Таким чином, припинення державної служби у зв'язку з порушенням Присяги та дисциплінарна відповідальність державних службовців можуть бути наслідком існування схожих фактичних підстав у разі вчинення державним службовцем достатньо близьких за характером одне до одного дисциплінарного або іншого правопорушень. Звільнення за порушення присяги може мати місце лише тоді, коли державний службовець скоїв проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків. Тобто, звільнення за порушення присяги має застосовуватися за конкретні надзвичайно тяжкі проступки, як за фактом їх вчинення, так і за наслідками, до яких вони призводять. Припинення державної служби за порушення Присяги є найсуворiшою санкцiєю вiдповiдальностi державного службовця, який вчинив дiяння, несумiсне з посадою. Тому рiвень юридичних гарантiй захисту прав зазначеної особи в процедурах вирiшення питань застосування такої вiдповiдальностi має бути не меншим, нiж пiд час звiльнення з державної служби за вчинення дисциплiнарного правопорушення, з дотриманням порядку та строкiв притягнення до дисциплiнарної вiдповiдальностi.

Дана правова позиція висловлена Верховним судом України у постановах від 21 травня 2013 року №21-403а12 та від 04 червня 2013 року №21-167а13.

З матеріалів справи вбачається, що Позивач пропрацювала в системі органів Державної виконавчої служби з 1999 року і за цей час виконувала обов'язки на різних посадах в управліннях державної виконавчої служби та не вчиняла дисциплінарних або інших правопорушень, та наказом Міністра юстиції України від 12.10.2011 року №1270/7 нагороджена нагрудним знаком «За сумлінну роботу в органах державної виконавчої служби».

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наказ про припинення державної служби ОСОБА_2 від 29.10.2014 року №2350/к, подання ДВС України від 23.09.2014 року №7-19/6.1/1120 та довідка від 12.09.2014 року містять узагальнені терміни і посилання на законодавчі акти, які нібито були порушені Позивачем, без деталізації допущених порушень з боку державного службовця і вказівки на те, в чому саме полягають вказані порушення.

Крім того, при застосуванні до Позивача дисциплінарного стягнення Відповідачем не було дотримано певної процедури, а саме: у Позивача не відібрано письмових пояснень відносно порушення ним присяги державного службовця; також Відповідачем чітко не встановлено у чому саме полягає неналежне виконання службових обов'язків Позивачем (конкретизація порушень) та при визначені виду дисциплінарного стягнення відсутні посилання на тяжкість вчиненого проступку і заподіяної шкоди; не досліджені обставини, за яких вчинено проступок та не враховано попередню роботу Позивача.

Постановою Кабінету Міністрів України від 2 липня 2014 р. № 229 затверджено Положення про Державну виконавчу службу України (чинне на момент спірних правовідносин та втратило чинність згідно постанови КМУ від 31.03.2015р. №150), за приписами якого Державна виконавча служба України (ДВС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра юстиції і який реалізує державну політику у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) (далі - виконання рішень) відповідно до законів.

ДВС у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Пунктами 5, 6 пункту 4 цього Положення передбачено, що ДВС України здійснює державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про виконавче провадження, правильністю, своєчасністю та повнотою вчинення виконавчих дій державними виконавцями; аналізує результати діяльності структурних підрозділів територіальних органів Мін'юсту, що забезпечують здійснення повноважень ДВС, розробляє заходи щодо підвищення ефективності функціонування таких органів.

Наказом Міністра юстиції України від 25.07.2013 року №1494/5 затверджено «Порядок проведення Державною виконавчою службою України перевірок діяльності структурних підрозділів територіальних органів Міністерства юстиції України, що забезпечують реалізацію повноважень Державної виконавчої служби України» (далі - Порядок).

Порядком визначено механізм здійснення Державною виконавчою службою України (далі - ДВС України) перевірок діяльності структурних підрозділів територіальних органів Міністерства юстиції України, що забезпечують реалізацію повноважень ДВС України (далі - територіальні структурні підрозділи), у тому числі стану додержання Конституції України, вимог законів України, указів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України, наказів Міністерства юстиції України, доручень Міністра юстиції України, наказів ДВС України, доручень Голови ДВС України та організації роботи щодо їх виконання; а також види перевірок, зокрема:

- комплексна перевірка - планова або позапланова перевірка, під час якої перевіряються всі напрями діяльності територіального структурного підрозділу;

- контрольна перевірка - перевірка стану діяльності територіального структурного підрозділу з метою перевірки виконання рекомендацій, наданих під час попередніх перевірок;

- планова перевірка - комплексна, цільова, контрольна перевірка діяльності територіальних структурних підрозділів, що проводиться на підставі плану, який затверджується Головою ДВС України;

- позапланова перевірка - перевірка діяльності територіального структурного підрозділу, яка не входить до плану перевірок ДВС України;

- цільова перевірка - планова або позапланова перевірка, під час якої перевіряється один або декілька напрямів діяльності територіального структурного підрозділу.

Положеннями розділів ІІ та ІІІ Порядку передбачено, що для проведення перевірок ДВС України утворюється робоча група, до складу якої, крім працівників структурних підрозділів ДВС України, можуть залучатися працівники територіальних структурних підрозділів.

Посадові особи територіальних структурних підрозділів, що перевіряються, на вимогу робочої групи зобов'язані: надавати необхідні документи, у разі потреби - їх копії до матеріалів перевірки; надавати необхідні довідки, статистичні дані, іншу інформацію (у разі потреби); забезпечувати доступ до баз даних та реєстрів, у тому числі електронних, що містять інформацію, необхідну для здійснення контролю за виконанням покладених на територіальні структурні підрозділи завдань; надавати усні та письмові пояснення з питань, що стосуються перевірки, та забезпечувати невідкладне усунення виявлених порушень.

Пунктами 1, 2, 3, 4 розділу IV Порядку передбачено, що за результатами перевірки складається довідка у трьох примірниках, яка має розкривати визначені планом перевірки питання, містити аналіз діяльності територіального структурного підрозділу, що перевірявся, повний перелік встановлених фактів порушень чинного законодавства (у разі виявлення порушень), висновки та рекомендації (у разі необхідності) щодо покращення діяльності територіального структурного підрозділу.

Довідка готується винятково на перевірених достовірних фактах. При підготовці довідки повинні бути дотримані об'єктивність і вичерпність опису напряму роботи, що перевірявся. Виявлені порушення чинного законодавства і недоліки у діяльності територіального структурного підрозділу обов'язково підкріплюються конкретними фактами.

За змістом довідка повинна бути вичерпною, конкретною; підписується керівником та членами робочої групи та надається/направляється для ознайомлення керівнику відповідного головного управління юстиції та територіального структурного підрозділу відповідного головного управління юстиції. Один примірник довідки надається структурному підрозділу ДВС України, відповідальному за організацію та проведення перевірок.

На останньому аркуші довідки зазначаються кількість складених примірників довідки за результатами перевірки, відмітка про вручення/направлення примірника керівнику головного управління юстиції та територіального структурного підрозділу відповідного головного управління юстиції.

У разі незгоди з викладеною у довідці інформацією керівник територіального структурного підрозділу відповідного головного управління юстиції зобов'язаний в письмовій формі протягом трьох робочих днів (з моменту ознайомлення з довідкою) за своїм особистим підписом викласти пропозиції та обґрунтовані пояснення і спростування стосовно наведених у довідці фактів і висновків, з якими він не погодився, та направити їх на розгляд Голові ДВС України.

Зі змісту довідки від 12.09.2014 року вбачається, що на підставі доповідної записки начальника Управління організаційного та кадрового забезпечення Державної виконавчої служби України Драюка С.Є. було проведено безвиїзну перевірку

Проте, такого виду перевірок Порядком не передбачено.

Посилання апелянтів на те, що безвиїзну перевірку проведено на реалізацію повноважень Державної виконавчої служби України, передбачених Положенням про Державну виконавчу службу України, як засіб контролю виконання структурними підрозділами головних управлінь юстиції в областях, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки наказом Міністра юстиції України від 25.07.2013 року №1494/5 затверджено Порядок проведення Державною виконавчою службою України перевірок діяльності структурних підрозділів територіальних органів Міністерства юстиції України саме на реалізацію повноважень Державної виконавчої служби України, про що зазначено в самому нормативному акті.

Також колегія суддів звертає увагу, що довідка про результати проведення безвиїзної перевірки від 12.09.2014 року не доводилась до відома Позивача та не містить відмітки про вручення/направлення примірника.

Доказів ознайомлення Позивача з довідкою про проведення перевірки від 12.09.2014 року представниками Відповідача та Третіх осіб не надано ні суду першої ні суду апеляційної інстанцій.

Отже, Позивача позбавлено права надати пояснення щодо виявлених в результаті проведеної перевірки порушень, а також надати спростування стосовно наведених в довідці фактів і висновків, що є грубим порушенням вимог зазначеного Порядку.

Що стосується звільнення Позивача в період тимчасової непрацездатності та не проведення службового розслідування, то колегія суддів зазначає наступне.

В матеріалах справи наявний листок непрацездатності серії АГО № 412259 від 13.11.2014 року, відповідно до якого, в період з 29.10.2014 року по 12.11.2014 року ОСОБА_2 перебувала на стаціонарному лікуванні (дата виходу на роботу - 13.11.2014 року).

Згідно ч.3 ст.40 Кодексу не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Статтею 30 Закону України «Про державну службу», зокрема пунктом 6, визначено, що крім загальних підстав, передбачених КзпП України, державна служба припиняється у разі порушення Присяги, передбаченої ст.17 цього Закону.

Вказаний Закон не містить обмежень щодо неможливості звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності.

Постановою КМУ від 13.06.2000 року №950 затверджено «Порядок проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», положеннями якого передбачено, що стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може бути проведено службове розслідування за ініціативою керівника органу державної влади або на вимогу самого державного службовця.

Апелянти посилаються на те, що Позивачем проведення службового розслідування не вимагалось, а керівник органу державної влади не вбачав у цьому необхідності.

Однак, матеріали справи не містять доказів того, що Позивач повідомлена суб»єктом владних повноважень про проведення перевірки, а тому колегія суддів вважає, що немає підстав однозначно стверджувати про відсутність намірів Позивача вимагати проведення службового розслідування.

З огляду на вказане, колегія судів дійшла висновку, що суд першої інстанції помилково посилається на неможливість звільнення державного службовця за порушення Присяги в період тимчасової непрацездатності, проте вказана обставина не тягне скасування рішення суду першої інстанції.

Всі інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наказ від 29.10.2014 року №2350/к про припинення державної служби начальника управління ДВС ГУЮ у Черкаській області ОСОБА_2 є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки прийнятий з порушенням норм чинного законодавства.

Згідно ст.235 Кодексу, у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При прийнятті рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Отже позовні вимоги, щодо стягнення з Відповідача на користь Позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, також підлягають задоволенню.

Проте, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з Третьої особи 2 на користь Позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Таке вирішення спору в цій частині є порушенням норм процесуального права, оскільки позовні вимоги заявлені до Відповідача, а Головне управління юстиції України у Черкаській області є третьою особою, а не відповідачем у справі.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду, суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати її та прийняти нову постанову суду.

За п.4 ч.1 ст.202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржувану постанову в частині стягнення коштів з Головного управління юстиції України у Черкаській області слід скасувати та в цій частині необхідно прийняти нову постанову щодо стягнення на користь Позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з Відповідача, а в решті оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Міністерства юстиції України, Головного управління юстиції у Черкаській області, Державної виконавчої служби України задовольнити частково.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2014 року в частині стягнення з Головного управління юстиції у Черкаській області на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 3862 грн. 87 коп. скасувати, та в цій частині прийняти нову постанову наступного змісту.

Стягнути з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 3862 грн.87 коп.

В решті постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя Твердохліб В.А.

Судді Троян Н.М.

Костюк Л.О.

Ухвала складена в повному обсязі 25 травня 2015 року.

Головуючий суддя Твердохліб В.А.

Судді: Троян Н.М.

Костюк Л.О.