Справа № 2а-9357/12/2670
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2015-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2015 року м. Київ К/800/21229/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головчук С.В. (суддя-доповідач),
Ліпського Д.В.,
Черпака Ю.К.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»

на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 липня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2013 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства (далі - ПАТ) «Державний ощадний банк України» до Пенсійного фонду України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а :

У липні 2012 року ПАТ «Державний ощадний банк України» звернулося до суду з позовом про визнання протиправним та скасування рішення Пенсійного фонду України від 08 червня 2012 року №13249/09-10 про результати розгляду скарги і зобов'язання вчинити дії із розгляду скарги позивача по суті.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 липня 2012 року, яку залишено без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2013 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Державний ощадний банк України» порушує питання про скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалення нового рішення про задоволенні позовних вимог. Вказує, що судами порушено норми матеріального та процесуального права України, зокрема, норми Законів України від 08 липня 201 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VI) та від 07 грудня 2000 року № 2121-III «Про банки і банківську діяльність», Порядок розгляду органами Пенсійного фонду України скарг на рішення про накладення штрафу, нарахування пені та заяв платників при узгодженні ними вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України від 08 жовтня 2010 року №22-7 (далі - 22-7). Зазначає, що суди не дали належної оцінки обставинам справи та дійшли безпідставного висновку, що оскаржуване рішення прийняте в межах дискреційних повноважень відповідача.

Перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судами встановлено, що за результатами позапланової перевірки Державного підприємства «Донбасантрацит», 17 січня 2012 року Управлінням Пенсійного фонду України в місті Красному Лучі Луганської області (далі - УПФУ в м. Красному Лучі Луганської області) прийнято рішення № 25 про застосування штрафних санкцій у сумі 50106,32 грн до філії позивача - Краснолуцького відділення №3115 ПАТ «Державний ощадний банк України» за порушення вимог частини 2 статті 24 Закону № 2464-VI.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, 27 січня 2012 року ПАТ «Державний ощадний банк України» оскаржив його до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі - ГУ ПФУ в Луганській області).

Рішенням ГУ ПФУ в Луганській області від 04 квітня 2012 року №2884/09-10 скаргу позивача залишено без задоволення, а рішення УПФУ в м. Красному Лучі Луганської області від 17 січня 2012 року № 25 - без змін.

У квітні 2012 року ПАТ «Державний ощадний банк України» звернулося до відповідача із скаргою №31/3-12-213-4578 на зазначенні рішення.

08 червня 2012 року Пенсійний фонд України прийняв рішення №13249/09-10 про задоволення скарги ПАТ «Державний ощадний банк України», скасував рішення УПФУ в м. Красному Лучі Луганської області від 17 січня 2012 року №25 і рішення ГУ ПФУ в Луганській області від 04 квітня 2012 року №2884/09-10 про результати розгляду скарги та зобов'язав УПФУ в м. Красному Лучі Луганської області винести нове рішення про застосування штрафних санкцій з урахуванням вимог чинного законодавства, з тих підстав, що територіальний орган Пенсійного фонду безпідставно застосував штрафні санкції до філії банку, яка за приписами законодавства, не відповідальності за несплату (не перерахування) сум єдиного внеску до Пенсійного фонду.

Не погоджуючись з мотивами прийнятого Пенсійним фондом України рішення, позивач звернувся до суду з позовом про його скасування та просив зобов'язати відповідача розглянути його скаргу по-суті.

Згідно із частиною 1, 2 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Враховуючи вказані положення законодавства, під актом державного чи іншого органу, яке може бути оскаржене до суду, слід розуміти юридичну форму рішень цих органів - офіційний письмовий документ, який безпосередньо породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Із змісту прийнятого Пенсійним фондом України рішення №13249/09-10 видно, що воно є обов'язковим для територіального органу Пенсійного фонду, оскільки зобов'язує його прийняти рішення у відповідності до вимог законодавства. Водночас це рішення не є остаточним для ПАТ «Державний ощадний банк України» документом, зобов'язуючим його до вчинення будь-яких дій, що мають примусовий характер.

Отже, такий документ не є рішенням суб'єкта владних повноважень у розумінні статті 17 КАС, оскільки оскаржуване рішення органу Пенсійного фонду є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог законодавства суб'єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу, а тому оцінка правомірності та розмір нарахованих службовими особами контролюючого органу сум, може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого документу.

Відсутність спірних відносин, в свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України викладену в постанові від 10 вересня 2013 року (справа № 21-237а13), яка відповідно до положень статті 244-2 КАС України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України.

За наведених обставин, суди дійшли обґрунтованого висновку, що підстав для задоволення позовних вимог не було.

Відповідно до частини 1 статті 224 КАС України, якщо суд не допустив порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення, то суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» відхилити.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 липня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Судді С.В. Головчук
Д.В. Ліпський
Ю.К. Черпак