Справа № 826/2495/15
Суддя: Бистрик Г.М.
Дата ухвалення: 2015-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/2495/15 Головуючий у 1-й інстанції: Клочкова Н.В. Суддя-доповідач: Бистрик Г.М.
У Х В А Л А

Іменем України

21 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Бистрик Г.М.,

суддів: Желтобрюх І.Л., Шостака О.О.,

при секретарі: Гуменюк Т.В.,

розглянувши у судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою позивача Державної фінансової інспекції України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 квітня 2015 року у справі за адміністративним позовом Державної фінансової інспекції України до Державного підприємства «Український державний інститут з проектування об'єктів дорожнього господарства «Укрдіпродор» про зобов`язання виконати вимогу, -

В С Т А Н О В И Л А:

Державної фінансової інспекції України звернулися в суд з позовом до Державного підприємства «Український державний інститут з проектування об'єктів дорожнього господарства «Укрдіпродор» про зобов'язання виконати вимогу.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 квітня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, учасників судового засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанову суду - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні вимог позивача.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачем проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності державного підприємства «Український інститут з проектування об'єктів дорожнього господарства «Укрдіпродор» за період з 01.01.2010 року по 31.01.2014 року, за результатами якої складено акт від 14.05.2014 року № 06-21/49.

На підставі висновків акта Держфінінспекцією України направлено відповідачу вимогу від 23.06.2014 року № 06-14/763 щодо усунення порушень, виявлених ревізією.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» від 26.01.1993 року № 2939-ХІІ, інспектування здійснюється органом державного фінансового контролю у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті.

Згідно з пунктами 45 та 46 Порядку проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 року № 550, у міру виявлення ревізією порушень законодавства посадові особи контролюючого органу, не чекаючи закінчення ревізії, мають право усно рекомендувати керівникам об'єкта контролю невідкладно вжити заходів для їх усунення та запобігання у подальшому. Якщо вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, контролюючим органом у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього - не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об'єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування.

Як вбачається з пункту 2 вимоги Держфінінспекцією України вимагається від відповідача у встановленому законодавством порядку відшкодувати збитки в сумі 30000,00 грн. за рахунок осіб, внаслідок дій та/або бездіяльності яких допущено порушення. Проте, як правильно встановлено судом першої інстанції, відповідно до додаткової угоди № 2 від 31.12.2009 року до договору № 204 від 22.10.2008 року зазначений договір діяв до 31.12.2014 року, а в частині зобов'язань, набутих сторонами під час дії договору, до повного виконання. Тобто, позивачем не доведено факту понесення відповідачем збитків.

Крім того, пунктами 6, 9, 11, 28, 33, 39, 40, 45, 48 зазначеної Вимоги, відповідача зобов'язано відшкодувати збитки у сумах 6 652,80 грн., 21 3202,32 грн., 44 576,35 грн., 1 847,28 грн., 9 000,00 грн., 137 987,87 грн., 9 879,04 грн., 5 090,00 грн., 4 059,20 грн., відповідно, за рахунок осіб, внаслідок дій та/або бездіяльності яких допущено порушення.

Відповідно до частини першої статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Водночас в постановах Верховного суду України від 18.09.2014 справа №21-332а14, від 15.04.2014 справа №21-40а14, від 13.05.2014 справа №21-89а14, зазначено, зокрема, що при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів. вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивач повинен самостійно забезпечувати відшкодування збитків, завданих державі чи об'єкту контролю шляхом подання позову до суду.

Відповідно до пунктів 5, 7, 12, 13, 21, 30 вимоги від відповідача вимагається внести зміни до актів виконаних робіт та здійснити відповідні коригування у бухгалтерському обліку на суму заниження вартості робіт. Повернути до державного бюджету матеріальну шкоду (збиток) в сумах 12 431,76 грн., 13 997,14 грн., 167 659,31 грн., 45 860,57 грн., 66 402,00 грн. В іншому випадку відшкодувати збиток за рахунок осіб, внаслідок дій та/або бездіяльності яких допущено порушення, у встановленому законодавством порядку.

Водночас, згідно з ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тобто, вимоги позивача щодо внесення відповідних змін є безпідставними, оскільки такі зміни можуть бути внесені виключно у двосторонньому порядку за домовленістю сторін.

Крім того, судом першої інстанції належним чином досліджено накази по особовому складу щодо звільнення працівників відповідача, а тому відшкодування збитків за рахунок осіб, внаслідок дій та/або бездіяльності яких допущено порушення, є неможливим, оскільки відповідні особи не перебувають у трудових відносинах з відповідачем.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про безпідставність вимог позивача.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права, правову позицію з приводу яких аргументовано виклав в мотивувальній частині оскаржуваного позивачем рішенні.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

Оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 158, 160, 167, 195, 196, 198, 199, 200, 205, 206, 212, 254, КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача Державної фінансової інспекції України - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки передбаченні ст. 212 КАС України.

Повний текст ухвали суду виготовлено 27.05.2015 року.

Головуючий суддя: Бистрик Г.М.

Судді: Желтобрюх І.Л.

Шостак О.О.

Головуючий суддя Бистрик Г.М.

Судді: Желтобрюх І.Л.

Шостак О.О.