Справа № 820/2283/15
Суддя: Нуруллаєв І.С.
Дата ухвалення: 2015-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

18 травня 2015 р. Справа № 820/2283/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Нуруллаєва І.С.

за участі секретаря судового засідання - Малишевої І.М.,

позивача - не прибув,

представника відповідача - Рісухіна Д.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до територіальної державної інспекції з питань праці у Луганській області про стягнення суми, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до територіальної державної інспекції з питань праці у Луганській області, в якому з урахуванням уточнень просить суд:

- визнати протиправними та скасувати в частині щодо ОСОБА_2: наказ відповідача від 02.09.2014 року №85-к про надання відпустки без збереження заробітної плати; наказ відповідача від 02.09.2014 року №86-к про надання відпустки без збереження заробітної плати; наказ відповідача від 01.10.2014 року №93-к про надання відпустки без збереження заробітної плати.

- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2: заборгованість із заробітної плати за період з 01 серпня 2014 року по 31 жовтня 2014 року; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 листопада 2014 року по дату винесення судового рішення.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що з 02.09.2012 року ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з територіальною державною інспекцією з питань праці у Луганській області та займав посаду головного державного інспектора праці відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів у Луганській області. Позивача було звільнено 31.10.2014 року за переведенням до Департаменту соціального захисту населення Луганської обласної державної адміністрації за п. 5 ст. 36 КЗпП України. При звільненні відповідачем не було проведено остаточного розрахунку із позивачем та не виплачено заробітну плату за серпень, вересень та жовтень 2014 року. На момент звернення до суду відповідачем заборгованість не погашена у повному обсязі. Також накази відповідача, що у тому числі стосуються і ОСОБА_2, про відпустки без збереження заробітної плати від 02.09.2014 року №85-к і №86-к та від 01.10.2014 року №93 є такими, що винесені з порушенням діючого законодавства та підлягають скасуванню.

Відповідач, територіальна державна інспекція з питань праці у Луганській області, у наданих до суду письмових запереченнях проти задоволення позову заперечував з огляду на те, що обставини викладені у адміністративному позові є недостовірними та не відповідають дійсності.

Позивач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. При поданні до суду уточненої позовної заяви зазначив, що просить слухати справу за його відсутності.

Представник відповідача до судового засідання прибув, проти задоволення позову заперечував, посилаючись на письмові заперечення надані до суду.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, дійшов до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 02.09.2012 року перебував у трудових відносинах з територіальною державною інспекцією з питань праці у Луганській області та займав посаду головного державного інспектора праці відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів у Луганській області.

В ході судового розгляду встановлено, що територіальною державною інспекцією з питань праці у Луганській області з метою забезпечення скорочення видатків, недопущення виникнення заборгованості та відповідно до абзацу другого пункту 6-6 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» від 31 липня 2014 року та доручення Держпраці від 04.08.2014 року №1-д за підписом першого заступника начальника інспекції Добрицина Н.М. головному державному інспектору праці відділу ОСОБА_2 надано відпустку без збереження заробітної плати:

- наказом №85-к від 02.09.2014 року на період з 22 по 31 серпня 2014 року (а.с.65-66);

- наказом №86-к від 02.09.2014 року на період з 01 по 30 вересня 2014 року (а.с.67-68);

- наказом № 93-к від 01.10.2014 року на період з 01 по 31 жовтня 2014 року (а.с.69-70).

Позивача звільнено наказом територіальної державної інспекції з питань праці у Луганській області №108-к від 31.10.2014 року. Підставою для звільнення ОСОБА_2 слугувала заява позивача (а.с. 51) та лист Департаменту соціального захисту населення Луганської області державної адміністрації від 29.10.2014 року №214/6-СВ (а.с. 50) за п. 5 ст. 36 КЗпП України.

На момент видання оскаржуваних наказів у зоні проведення антитерористичної операції велись активні бойові дії, що унеможливлювало фізичну можливість позивача ознайомитися з наказами, отримати трудову книжку, тощо.

Судом за наявними в матеріалах справи доказами встановлено, що довіреною особою позивача, ОСОБА_4, відповідно до довіреності (а.с.52), було надано заяву щодо звільнення ОСОБА_2 та ознайомлено з наказом про звільнення позивача, про що свідчить підпис ОСОБА_4 (а.с.49).

Згідно зі ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до п.5 ст.36 КЗпП України однією з підстав припинення трудового договору є: переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду.

З посилань позивача судом встановлено, що територіальною державною інспекцією з питань праці у Луганській області при звільненні не проведено остаточних розрахунків та не виплачено заробітну плату позивачу за серпень, вересень та жовтень 2014 року на вимогу п.5 ст.36 КЗпП України. Окрім того позивач зазначив, що з оскаржуваними наказами про надання відпустки без збереження заробітної плати відповідач його не ознайомив, про їх існування позивачу стало відомо тільки 01.04.2015 року.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 595 "Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей" яка 11 листопада 2014 року набрала чинності встановлено наступне.

Пунктом 3 Тимчасового порядку встановлено, що заробітна плата працівникам установи за період, коли установа розміщувалась на тимчасово неконтрольованій території, а у подальшому територія була повернута під контроль органів державної влади, або установа переміщена в населений пункт на контрольовану територію, виплачується у повному обсязі за рахунок кошторису установи.

Заробітна плата виплачується працівникам установи, яка переміщена на контрольовану територію, якщо установа продовжує функціонувати (здійснювати господарську, статутну діяльність) і працівники виконують свої функціональні обов'язки (пункт 4 Тимчасового порядку).

Відповідно до приписів, діючого на момент виникнення правовідносин, Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» у редакції від 31.07.2014 року, а саме пункту 66 керівникам центральних органів виконавчої влади, які здійснюють контроль та нагляд у відповідних галузях і сферах, та центральних органів виконавчої влади, виконання функцій яких можуть здійснювати відповідні міністерства, з метою забезпечення скорочення видатків, передбаченого цим Законом, здійснити заходи щодо оптимізації штатної чисельності працівників, надання працівникам відпусток без збереження заробітної плати, встановлення для працівників режиму роботи на умовах неповного робочого часу, зменшення або скасування стимулюючих виплат, підвищень посадових окладів, зменшення надбавок і доплат, які встановлені у граничних розмірах, переглянути укладені договори на придбання товарів, робіт, послуг.

Надати право керівникам зазначених центральних органів виконавчої влади у межах бюджетних призначень без згоди та попередження працівників встановлювати для них режим роботи на умовах неповного робочого часу та надавати відпустки без збереження заробітної плати на визначений цими керівниками термін.

Установити, що під час здійснення центральними органами виконавчої влади цих заходів:

- положення статті 26 Закону України "Про відпустки" та статей 32, 56 та 84 Кодексу законів про працю України (в частині обмеження терміну відпустки без збереження заробітної плати, необхідності повідомлення не пізніше ніж за два місяці та погодження з працівником встановлення режиму роботи на умовах неповного робочого часу) не застосовуються;

- до працівників, які перебувають у відпустках без збереження заробітної плати відповідно до цього Закону, обмеження щодо сумісництва та суміщення з іншими видами діяльності, встановлені статтею 7 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції", не застосовуються.

На виконання абзацу другого пункту 66 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» у редакції від 31.07.2014 року Державною інспекцією України з питань праці винесено доручення №1-д від 04.08.2014 року за підписом директора Департаменту контрольно-наглядової діяльності з питань праці Сажієнко В., відповідно до пункту 1.1 якого керівникам Територіальних державних інспекцій з питань праці і областях та місті Києві без згоди та попередження працівників встановлювати для них режим роботи на умовах неповного робочого часу та надавати відпустки без збереження заробітної плати на визначений цими керівниками термін (а.с. 92).

З аналізу вищенаведеного, суд зазначає що територіальною державною інспекцією з питань праці у Луганській області було правомірно направлено працівників у відпустку без збереження заробітної плати, оскільки відповідач правомірно застосовував у своїй діяльності норми законодавства діючого на момент виникнення спірних правовідносин.

В частині інших позовних вимог слід також відмовити, так як ці вимоги є похідними від попередніх позовних вимог, у задоволенні яких судом відмовлено, з огляду на що, позов в цій частині вимог задоволенню не підлягає.

Суд зазначає, що частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

При зазначених обставинах, суд вважає позовні вимоги позивача неправомірними та такими, що не ґрунтуються на положеннях діючого законодавства, не підтверджені матеріалами справи, а тому є такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 5 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства, у разі відмови у задоволенні позовних вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, а також залишення адміністративного позову без розгляду судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 69-71, 94, 160 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Харківський окружний адміністративний суд, -

П ОС Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до територіальної державної інспекції з питань праці у Луганській області про стягнення суми - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлено 25 травня 2015 року.

Суддя Нуруллаєв І.С.