Справа № 2018/2а-7577/11 (2а/640/48/14)
Суддя: Заяць В.С.
Дата ухвалення: 2015-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

21 травня 2015 року м. Київ К/800/63359/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддівЗайця В.С. (суддя-доповідач), Голяшкіна О.В., Черпіцької Л.Т.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Київського районного суду м. Харкова від 30 травня 2014 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Харківської міської ради Харківської області, Адміністрації Київського району Харківської міської ради, виконавчого комітету Харківської міської ради, Головного управління Держземагентства у Харківській області, третя особа ОСОБА_5 про визнання протиправними та скасування рішень, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 пред'явив позов до Харківської міської ради Харківської області, Адміністрації Київського району Харківської міської ради, виконавчого комітету Харківської міської ради, Головного управління Держкомзему у Харківській області, третя особа ОСОБА_5 про визнання протиправними та скасування рішень виконавчого комітету Харківської міської ради від 14 серпня 1996 року № 844 «Про надання громадянам у приватну власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків і господарських будівель» в частині надання ОСОБА_5 земельної ділянки по АДРЕСА_1; від 28 липня 1999 року № 988 «Про передачу громадянам у приватну власність земельних ділянок, які надані їм для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд» в частині надання ОСОБА_5 у приватну власність земельної ділянки по АДРЕСА_1.

Постановою Київського районного суду м. Харкова 30 травня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2014 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями судів скаржник оскаржив їх.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами норм матеріального права, просить рішення судів першої та апеляційної інстанції скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог повністю.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Судами встановлено, що 07 квітня 1992 року рішенням виконкому Київської районної ради народних депутатів м. Харкова «Про затвердження списків на індивідуальне житлове будівництво» ОСОБА_4 виділено земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1, 29 грудня 1992 року здійснений відвід земельної ділянки в натурі.

Пунктом 4 цього рішення зобов'язано ОСОБА_4 та житлово - експлуатаційне об'єднання укласти договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку в строк до 30 квітня 1992 року.

04 квітня 1995 року між виконкомом Київської ради народних депутатів в особі начальника Виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Київського району м. Харкова та ОСОБА_4 укладено нотаріально посвідчений договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку площею 930 кв.м. по АДРЕСА_1.

Відповідно до умов договору ОСОБА_4 зобов'язаний протягом року приступити до будівництва будинку, яке повинно бути закінчене до 04 квітня 1998 року.

03 січня 1996 року ОСОБА_5 звернулася з письмовою заявою до Головного управління земельних ресурсів Харківського міськвиконкому про виділення земельної ділянки для індивідуального будівництва житлового будинку.

Рішенням виконкому Харківської міської ради від 14 серпня 1996 року № 844 «Про надання громадянам у приватну власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків і господарських будівель» (додаток до рішення № 4) ОСОБА_5 надано земельну ділянку орієнтовною площею 800 кв.м по АДРЕСА_1 за рахунок вільних від забудови міських територій, що підтверджується актом вибору земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

07 липня 1999 року ОСОБА_5 звернулася з заявою до виконкому Харківської міської ради про передачу їй безкоштовно у приватну власність земельної ділянки по АДРЕСА_1.

Рішенням виконкому Харківської міської ради від 28 липня 1999 року № 988 «Про передачу громадянам у приватну власність земельних ділянок, які надані їм для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд» земельна ділянка площею 812,35 кв.м. по АДРЕСА_1 передана ОСОБА_5 у приватну власність.

28 липня 1999 року ОСОБА_5 отримала державний акт про право приватної власності на вказану ділянку.

23 червня 2004 року ОСОБА_4 звернувся до виконавчого комітету Київської районної у місті Харкові ради із заявою про продовження строку будівництва до кінця 2004 року і заявою від 13 липня 2004 року про надання дозволу на розробку робочого проекту та продовження строку будівництва до 31 травня 2005 року.

03 серпня 2004 року рішенням виконавчого комітету Київської районної ради № 200-4 ОСОБА_4 надано дозвіл на розробку робочого проекту будівництва житлового будинку та продовження строків будівництва.

Розглядаючи позовні вимоги ОСОБА_4 по суті, суди виходили з того, що дану справу належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України із правовою позицією судів першої та апеляційної інстанцій не погоджується з огляду на наступне.

Згідно частин 1, 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Статтею 80 Земельного кодексу України передбачено, що суб'єктами права власності на землю є громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

За змістом статей 2 та 5 Земельного кодексу України міськрада при здійсненні повноважень власника землі є рівноправним суб'єктом земельних відносин.

Статтею 17 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Згідно з частиною 1 статті 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Вирішуючи спір по суті, суди залишили поза увагою те, що у відносинах, які склалися між сторонами, відповідач, як власник землі, вільний у виборі суб'єкта щодо надання йому у власність земельної ділянки в порядку, встановленому законом, при цьому він не здійснював владних управлінських функцій.

Ураховуючи наведене, суди дійшли помилкового висновку, що позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею, може бути розглянуто за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

За таких умов колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що вирішення наведеного спору не належить до юрисдикції адміністративних судів, його розгляд повинен здійснюватися в порядку цивільного судочинства.

Аналогічний висновок щодо застосування вищезазначених норм матеріального права міститься у постановах Верховного Суду України від 11 листопада 2014 року (справа № 21-493а14) та від 9 грудня 2014 року (справа № 21-308а14).

Відповідно до частини 1 статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

За таких обставин колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що вирішення наведеного спору не належить до юрисдикції адміністративних судів, його розгляд повинен здійснюватися в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 228 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що суди першої та апеляційної інстанції прийшли до невірних висновків, що справа підлягає розгляду за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Спір підлягає вирішенню загальним місцевим судом за правилами Цивільного процесуального кодексу України, а тому ухвалені у справі рішення підлягають скасуванню, а провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись статтями 157, 211, 222, 228, 230, 231 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Київського районного суду м. Харкова від 30 травня 2014 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2014 року скасувати, провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_4 до Харківської міської ради Харківської області, Адміністрації Київського району Харківської міської ради, виконавчого комітету Харківської міської ради, Головного управління Держземагентства у Харківській області, третя особа ОСОБА_5 про визнання протиправними та скасування рішень закрити.

Роз'яснити позивачеві право на звернення до місцевого суду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Суддя В.С. Заяць

Судді: