Справа № 2а-0770/3960/12
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2015-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2015 р. Справа № 7657/13/876
Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Заверухи О.Б., Курильця А.Р.,

за участі секретаря - Ратушної М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Іршавському районі Закарпатської області Державної податкової служби на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2012 року в справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Іршавському районі Закарпатської області Державної податкової служби про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

Ще в листопаді 2011 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП) звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Іршавському районі Закарпатської області Державної податкової служби (далі - ДПІ) в якому просив визнати нечинним податкове повідомлення-рішення (далі - ППР) від 26.09.2011 №000014/2250.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що висновок податкового органу про здійснення ним розрахунків із нерезидентом в іноземній валюті був здійснений лише на підставі виставлених йому розрахунків та вантажно-митних декларацій, які не можуть свідчити про здійснення розрахунків за поставлений товар. Також, зазначає про неправомірні дії працівників відповідача та те, що обов'язок щодо доказування здійснення відповідних розрахунків лежить на ДПІ, а не на ньому.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2012 року в справі №2а-0770/3960/12 заявлений позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржила ДПІ, яка покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить визнати нечинною постанову суду першої інстанції та провадження у справі закрити. У поданій апеляційній скарзі вказує, що позивач провів розрахунки з нерезидентом в іноземній валюті без участі уповноваженого банку, що підтверджується, зокрема його поясненнями, а відтак порушення мало місце, що свідчить про правомірність оскаржуваного ППР.

Позивач у письмовому запереченні вважає постанову суду першої інстанції обґрунтованою, прийняту з врахуванням всіх обставини справи та такою, що відповідає нормам матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до ч.1 ст.41 КАС України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що податковим органом жодним чином не підтверджено проведення ФОП розрахунків за поставлений товар від нерезидента, а відтак таке прийнято не на підставі, поза межами наданої компетенції та не у спосіб, що передбачені чинним законодавством.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та є вірними з таких міркувань.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 16.09.2011 відповідачем була проведена документальна планова виїзна перевірка дотримання ФОП вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.04.2010 по 31.12.2010, якою було встановлено, зокрема порушення вимог Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 №15-93 «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» (далі - Декрет) та Постанови правління Національного банку України від 08.02.2000 №49 «Про затвердження Положення про валютний контроль» (далі - Положення), а саме здійснення розрахунків із нерезидентом в межах торговельного обороту без участі уповноваженого банку на суму 10100євро, що складає 104325,37грн, про що складено відповідний акт №765/17-50/НОМЕР_1 (а.с.5-12).

На підставі акта перевірки та зафіксованих у ньому порушень ДПІ прийнято ППР від 26.09.2011 №000014/2250 яким нараховано пеню за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності в сумі 104325,37грн (а.с.13).

Не погодившись із таким рішенням ДПІ, позивач звернувся до адміністративного суду із цим позовом.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.14 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» усі суб'єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право самостійно визначати форму розрахунків по зовнішньоекономічних операціях, крім тих що не суперечать законам України та відповідають міжнародним правилам.

Відповідно до преамбули Декрету, він установлює режим здійснення валютних операцій на території України, визначає загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ України в регулюванні валютних операцій, права й обов'язки суб'єктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства.

Валюта України (гривня) є єдиним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень для оплати будь-яких вимог та зобов'язань, якщо інше не передбачено цим декретом, іншими актами валютного законодавства України (п.1 ст.3 Декрету).

Згідно зі ст.7 цього Декрету у розрахунках між резидентами і нерезидентами в межах торговельного обороту використовується як засіб платежу іноземна валюта. Такі розрахунки здійснюються лише через уповноважені банки.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Декрету під уповноваженим банком слід розуміти будь-який комерційний банк, офіційно зареєстрований на території України, що має ліцензію Національного банку України на здійснення валютних операцій, а також здійснює валютний контроль за операціями своїх клієнтів.

Статтею 16 Декрету встановлено, що за порушення резидентами порядку розрахунків, установленого ст.7 цього Декрету стягується штраф у розмірі, еквівалентному сумі валютних цінностей, що використовувалися при розрахунках, перерахованій у валюту України за обмінним курсом Національного банку України на день здійснення таких розрахунків.

Функції державних органів і банківської системи України у сфері валютного контролю закріплені у ст.13 Декрету.

В частині першій цієї правової норми визначено, що Національний банк України є головним органом валютного контролю, що, зокрема, забезпечує виконання уповноваженими банками функцій щодо здійснення валютного контролю згідно з цим Декретом та іншими актами валютного законодавства України.

З метою реалізації відповідних функцій Національним банком України, затверджено Положення, яке визначає основні засади здійснення Національним банком України функцій головного органу валютного контролю згідно з повноваженнями, наданими йому за статтями 7, 44 Закону України «Про Національний банк України» та статтями 13, 16 Декрету.

Згідно п.3.2 Положення, у разі виявлення порушень валютного законодавства з боку банків або фінансово-кредитних установ, уповноваженими працівниками НБУ складається протокол за формою згідно з додатком 1, який вручається керівникові (посадовій особі, яка виконує його обов'язки) банку або фінансово-кредитної установи, чи їх відокремленого структурного підрозділу, де безпосередньо здійснювалась відповідна перевірка. За кожним випадком порушення, що виявлені під час однієї перевірки, складається окремий протокол, до якого обов'язково додаються інші документи, які свідчать про факти порушень. Якщо під час реалізації одного договору було здійснено кілька однотипних порушень валютного законодавства, то допускається складання одного протоколу за умови, що загальна сума штрафу від цього не зміниться. Після складання протоколу уповноважені працівники НБУ зобов'язані запропонувати особі, якій вручено цей протокол, надати пояснення за кожним фактом порушення.

За наслідками розгляду матеріалів перевірки, відповідною посадовою особою територіального управління НБУ, Департаменту валютного контролю та ліцензування НБУ або НБУ приймається рішення про застосування санкцій у вигляді постанови.

Відповідно до п.3.5 Положення постанова про притягнення до відповідальності за порушення правил валютного законодавства, яка складається за формою згідно з додатком 2, підписується однією із службових осіб, указаних у пункті 3.4 цього розділу, та надсилається територіальними управліннями НБУ порушнику, який протягом п'яти днів після її отримання має перерахувати суму штрафу до Державного бюджету України.

У разі несплати суми штрафу в зазначений строк постанова про притягнення до відповідальності надсилається територіальними управліннями НБУ до органів Державної податкової адміністрації України за місцезнаходженням порушника.

Абзац третій п.3.5 Положення передбачає, що орган державної податкової служби, керуючись п.8 ст. 11 Закону України «Про державну податкову службу в Україні», приймає рішення про стягнення зазначеної суми штрафу.

Виходячи із системного аналізу вищенаведених норм законодавства, органам державної податкової служби надано право прийняти рішення про стягнення суми штрафу, застосованого постановою НБУ про притягнення до відповідальності за порушення правил валютного законодавства, в той час як оскаржуваним ППР на позивача накладено ще одне стягнення у вигляді штрафу за порушення валютного законодавства.

Крім цього, слід зазначити, що положення Указу Президента України від 27.06.1999 №734/99 «Про врегулювання порядку одержання резидентами кредитів, позик в іноземній валюті від нерезидентів та застосування штрафних санкцій за порушення валютного законодавства», яким органи державної податкової служби наділено повноваженнями застосовувати до резидентів і нерезидентів України санкції, передбачені п.2 ст.16 Декрету, не підлягають застосуванню до спірних відносин, оскільки, врегульовуючи по-іншому питання, які були врегульовані законом (Декретом, виданим у межах повноважень, наданих Законом України від 18.11.1992 №2796-XII «Про тимчасове делегування Кабінету Міністрів України повноважень видавати декрети в сфері законодавчого регулювання»), Указ суперечить обмеженням, встановленим п.4 Перехідних положень Конституції України та необґрунтовано створює протиріччя в правовому регулюванні відносин.

Вказана позиція апеляційного суду узгоджується з рішенням Верховного Суду України, зокрема, з постановою від 07 лютого 2012 року в справі №21-904во10.

За таких умов, у податкового органу відсутні повноваження застосовувати санкції за невиконання резидентами вимог щодо порядку декларування валютних цінностей та іншого майна, що свідчить про протиправність оскаржуваного ППР, у зв'язку із чим таке підлягає скасуванню.

Більше того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що єдиною підставою для висновку про здійснення ФОП розрахунків із нерезидентом в іноземній валюті, фактично були лише пояснення такого та надані ним квитанції.

Проаналізувавши останні, апеляційний суд звертає увагу, що такі не є квитанціями про оплату, а являються рахунками-фактурами.

В комерційній практиці це документ, що надається продавцем покупцеві і вміщує перелік товарів, їх кількість і ціну, по якій вони будуть поставлені покупцеві, формальні особливості товару (колір, вага і т.д.), умови постачання і відомості про відправника і одержувача. Рахунок-фактура є основним документом, згідно з яким оплачуються отримані товари чи послуги відповідно до вказаних умов. В міжнародній практиці також використовується інвойс, який є аналогом рахунку-фактури.

Відтак, рахунки-фактури (а.с.26-28) не можуть свідчити про здійснення розрахунків ФОП із нерезидентом по контракту від 23.03.2010 №23/03.

Виявлені податковим органом обставини по взаємовідносинам ФОП із фірмою Schwarzmuller KFT (Угорщина) можуть свідчити про неналежне виконання позивачем умов укладеного ним із нерезидентом контракту у зв'язку із неоплатою у встановлені строки вартості товару, однак, в жодному разі, не підтверджують його розрахунки із таким в іноземній валюті.

Апеляційний суд акцентує увагу на тому, що відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на суб'єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід також узгоджується з практикою ЄСПЛ. Так, у п.110 рішення від 23 липня 2002 року в справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

Підсумовуючи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Доводи апелянта висновків суду не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Іршавському районі Закарпатської області Державної податкової служби залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя В.Я. Качмар

Суддя О.Б. Заверуха

Суддя А.Р. Курилець