Справа № 2а/1770/2362/2011
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2015-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2015 року м. Київ К/800/13954/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача Голубєвої Г.К.

Суддів Бухтіярової І.О.

Юрченко В.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області на ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2015 року та постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2014 року по справі №2а/1770/2362/2011 за позовом Представництва Відкритого акціонерного товариства «Євро-Азіатська Будівельна Корпорація «Євраскон» до Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Державної податкової інспекції у місті Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області про скасування податкового повідомлення-рішення від 30.12.2010 року № 000922344/1/23-318, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на 916211,00 грн. за серпень 2010 року.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2015 року у даній справі позов задоволено з огляду на правомірність заявлених вимог.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким повністю відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, оскільки вважає, що постанову та ухвалу було прийнято з порушенням норм матеріального права та без належного врахування всіх обставин справи.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ДПІ у м. Рівне проведено позапланову виїзну перевірку Представництва «Товариства з обмеженою відповідальністю «Азеркорпу-Аутобан» (правонаступником якого є позивач) з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за серпень 2010 року, за результатами якої встановлено порушення п.1.8 ст.1, пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України від 03.04.1997 року № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість» (далі - Закон № 168/97-ВР).

Податковим органом вказано, що за результатами перевірки неможливо підтвердити заявлену суму бюджетного відшкодування ПДВ за серпень 2010 року у розмірі 1817830,00 грн., що пов'язано з відсутністю відповідей від інших ДПІ на направлені запити про проведення зустрічних звірок по основних постачальниках.

Крім того, Представництвом ТОВ «Азеркорпу-Аутобан» у липні 2010 року до складу податкового кредиту включено суму податку на додану вартість в розмірі 319322,00 грн., сплачену митним органам при безоплатному ввезенні на територію України товарів з метою їх використання у господарській діяльності, що відображено у розділі II рядок 12.1 колонка «Б» податкової декларації з ПДВ за липень 2010 року.

За наслідками перевірки Державною податковою інспекцією у м. Рівне прийнято спірне податкове повідомлення-рішення.

Задовольняючи позов, суди виходили з наступних мотивів, з чим погоджується суд касаційної інстанції.

Згідно з підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97-ВР не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що в матеріалах справи наявні всі необхідні первинні документи, які складені у відповідності до вимог підпункту 7.2.1 пункту 7.2 статті 7 Закону № 168/97-ВР, що підтверджують право позивача на податковий кредит у відповідний період, а саме - договір, додатки до договору, видаткові накладні, податкові накладні, товарно-транспортні накладні та ін. Сплата ПДВ в ціні товару підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями.

Матеріалами справи підтверджено, що придбаний товар використовувався позивачем у господарській діяльності відповідно до основних видів.

Жодних доказів, які б підтверджували порушення з боку позивача при укладанні договору публічного порядку, відповідачем не надано. На час укладання договору із позивачем, ТОВ «Укрдорцентр» було платником ПДВ згідно чинного законодавства та належним чином зареєстрованим у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, тобто мав достатній об'єм правоздатності для укладення спірної угоди.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що чинне законодавство не ставить умову виникнення податкових зобов'язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов'язань, адже, поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов'язань. А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу. Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського Суду з прав людини.

Крім того, ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду залишено без змін постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.07.2011 року у справі № 2а-5498/11/2670 за позовом ТОВ «Укрдорцентр» до ДПІ у Шевченківському районі міста Києва про зобов'язання вчинити дії, відповідно до якої судом зобов'язано Державну податкову інспекцію у Шевченківському районі м. Києва прийняти та вважати поданими податкові декларації з податку на додану вартість, в тому числі і за липень 2010 року. Вказана ухвала набрала законної сили.

Стосовно включення до податкового кредиту суми ПДВ 319322,00 грн., сплаченого митним органам при імпорті товарів на безоплатній основі, колегія суддів погоджується із наступними висновками судів попередніх інстанцій.

Відповідно до п.3.1 ст.3 Закону № 168/97-ВР об'єктом оподаткування є операції платників податку з: 3.1.1 поставки товарів та послуг, місце поставки яких знаходиться на митній території України, у тому числі операції з: (наведено перелік) та окремо серед об'єктів оподаткування зазначено в пп. 3.1.2 як об'єкту оподаткування податком на додану вартість - ввезення товарів (супутніх послуг) у митному режимі імпорту або реімпорту (далі - імпорту) згідно з положеннями глав 29-30 Митного кодексу України.

У відповідності до пп.3.1.2 п.3.1 ст.3 Закону № 168/97-ВР з метою оподаткування до імпорту також прирівнюється: ввезення з-за меж митного кордону України на митну територію України товарів (супутніх послуг) за договорами лізингу (оренди) (у тому числі у разі повернення об'єкта лізингу лізингодавцю-резиденту або іншій особі за дорученням такого лізингодавця), застави, та іншими договорами, які не передбачають передання права власності на такі товари (майно) або передбачають їх обмін на корпоративні права чи цінні папери, у тому числі якщо таке ввезення пов'язане із поверненням товарів у зв'язку з припиненням дії зазначених договорів.

Відповідно до пп.7.2.7 п.7.2 ст.7 Закону № 168/97-ВР у разі імпорту товарів на митну територію України документом, що посвідчує право на отримання податкового кредиту, вважається вантажна митна декларація, оформлена відповідно до вимог законодавства, яка підтверджує сплату податку на додану вартість, або погашений податковий вексель.

Як вбачається з матеріалів справи, податок на додану вартість за наявними в матеріалах справи вантажно-митними деклараціями в загальній сумі 319321,82 грн. сплачено Представництвом «ТОВ «Азеркорпу-Аутобан» до державного бюджету в повному обсязі, що стверджується відміткою Рівненської митниці на цих вантажно-митних деклараціях, та включено до складу податкового кредиту податкової декларації з податку на додану вартість за липень 2010 року.

Судами встановлено, що факт сплати позивачем суми ПДВ при імпортуванні товарів та майна відповідачем не заперечується, як і не заперечується належність оформлення вантажно-митних декларацій, якими підтверджується факт сплати позивачем до бюджету спірних сум податку на додану вартість при імпортуванні товарів на митну територію України. Не заперечується відповідачем і та обставина, що майно ввозилося Представництвом «ТОВ «Азеркорпу-Аутобан» в Україну з метою використання у власній господарській діяльності.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що операції з ввезення обладнання за договорами на поставку товару на безоплатній основі для вільного обігу в межах митної території України, оформлені в митному режимі імпорту, а також те, що податковий кредит звітного періоду формується із сум ПДВ, нарахованих (сплачених) у зв'язку з придбанням товарів (у тому числі при їх імпорті) для їх подальшого використання в оподатковуваних операціях в межах господарської діяльності платника, тому сплачений позивачем податок на додану вартість на дату подання митних декларацій правомірно включений до податкового кредиту.

За таких обставин та з урахуванням вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 КАС України, суди дійшли обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для задоволення позову.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана вірно, а тому, відповідно до п. 3 ст. 2201 КАС України, касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області відхилити.

Ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2015 року та постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2014 року по справі № 2а/1770/2362/2011 залишити без змін.

Справу повернути до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили та може бути переглянута Верховним Судом України в порядку передбаченому ст. ст. 235 - 239, ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий підписГолубєва Г.К.
Судді підпис Бухтіярова І.О.
підпис Юрченко В.П.