Справа № 804/6296/14
Суддя: Туркіна Л.П.
Дата ухвалення: 2015-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

29 квітня 2015 рокусправа № 804/6296/14
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Туркіної Л.П.

суддів: Дурасової Ю.В. Проценко О.А.

за участю секретаря: Комар Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області
на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 червня 2014 року у справі №804/6296/14
за позовом до про Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення про застосування штрафних санкцій, визнання такою, що не підлягає виконанню вимоги про сплату боргу,-
ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (далі по тексту - відповідач), в якому просила:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області від 31.03.2014р.: № про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем «податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування»: за основним платежем на 104702,63 грн.; за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на 26175,66 грн.; № про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем «податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)»: за основним платежем на 127735,00 грн.; за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на 31933,75 грн., в частині 126838 грн. основного платежу та 31709,50 грн. штрафних (фінансових) санкцій;

- визнати такою, що не підлягає виконанню вимогу Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області від 31.03.2014р. №Ф-1-У про сплату боргу (недоїмки) за платежем заборгованість зі сплати «єдиного внеску» в розмірі 97780,08 грн.;

- визнати протиправним та скасувати рішення Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області від 31.03.2014р. №1 про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску за платежем «штрафні санкціями» в розмірі 4889,00 грн.

Позивач, посилаючись на доводи, викладені у позові, зазначив, що висновки акту перевірки №22-/04-10-17-03-19-НОМЕР_1 від 17 березня 2014 року є безпідставними і необґрунтованими, а оскаржувані рішення винесено без урахування фактичних обставин справи та в порушення приписів податкового законодавства.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 червня 2014 року у справі №804/6296/14 адміністративний позов задоволено.

Постанова суду першої інстанції обґрунтована тим, що укладені позивачем з контрагентами правочини мали на меті настання реальних правових наслідків, що обумовлені ним. Правовідносини позивача в повній мірі відображені в його бухгалтерському та податковому обліку, тобто позивачем дотримано принцип превалювання сутності над формою.

Відповідач - Західно-Донбаська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, не погодившись з вищезазначеною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 червня 2014 року у справі №804/6296/14 та відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційних вимог відповідач зазначив, що господарська діяльність позивача була направлена на отримання податкової вигоди переважно з контрагентами, які не виконують свої податкові зобов'язання, зокрема, у випадках, коли операції здійснюються через посередників з метою штучного формування валових витрат та податкового кредиту, та не мають реального характеру. Позивач не мав права на формування витрат з наявними ознаками відсутності факту реального здійснення господарської діяльності.

Позивачем надані письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких він вказує, що всі первинні документи з отримання, транспортування та розрахунків з продавцями відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», про порушення порядку їх складання та оформлення відповідач не зазначає. Позивач просить залишити без змін оскаржувану постанову суду.

Відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому порядку, свого представника для участі у її розгляді не направив.

За таких обставин, з урахуванням думки представника позивача, колегія суддів ухвалила розглянути справу без участі представника відповідача.

Представник позивача у судовому засіданні проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечував, просив залишити без змін постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 червня 2014 року у справі №804/6296/14.

Згідно частини 1 статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У судовому засіданні, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до матеріалів справи, в період з 17.02.2014р. по 07.03.2014р. податковим органом проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2014 року, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2014 року, результати якої оформлено актом №22-/04-10-17-03-19-НОМЕР_1 від 17.03.2014р.

Висновками зазначеного акту встановлено порушення позивачем:

- ч.6 ст.128 Господарського кодексу України №436-ІУ від 16.01.2003р., п.177.10, ст.177 Податкового кодексу - неналежне ведення обліку доходів та витрат;

- п.44.1 ст.44, п.138.4 ст. 138, п.177.1 ст.177 Податкового кодексу з урахуванням п.167.1 абз.2 ст.167 Податкового кодексу донараховано податок на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності в розмірі 104702,63 грн., в т.ч.: 2012р.- 16341,03 грн.; 2014р. - 88361,60 грн.;

- п.187.1 ст.187, п.198.3 ст.198, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу - встановлено завищення податкового кредиту на суму 101935 грн., в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 127 735 грн., в т.ч.: листопад 2012 - 16630 грн., грудень 2012 - 4720 грн., січень 2014 - 8665 грн., лютий 2014 - 9665 грн., березень 2014 - 2430 грн., квітень 2014 - 23700 грн., травень 2014 - 8824 грн., вересень 2014 - 53101 грн.

- ст. 7 з урахуванням ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» - нараховано єдиного внеску в розмірі 97780,08 грн., в т.ч.: 2012р. - 36 881,23 грн.; 2014р. - 60 898,85 грн.

На підставі акту перевірки №22-/04-10-17-03-19-НОМЕР_1 від 17.03.2014р. відповідачем у відношенні позивача було прийнято податкові повідомлення-рішення від 31.03.2014р.:

- № про збільшення суми грошового зобов'язання Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за платежем «податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування», за основним платежем на 104702,63 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на 26175,66 грн.;

- № про збільшення суми грошового зобов'язання Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за платежем «податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)»: за основним платежем на 127735,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на 31933,75 грн.

Крім того, відповідачем винесено вимогу від 31.03.2014р. №Ф-1-У про сплату боргу (недоїмки) за платежем заборгованість зі сплати «єдиного внеску» в розмірі 97780,08 грн. та прийнято Рішення від 31.03.2014р. №1 про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску за платежем «штрафні санкції» в розмірі 4889,00 грн.

Відповідно до матеріалів справи, між позивачем та контрагентами - ТОВ «Діксі Буд», правонаступником якого є ПП «Дузер», ТОВ «Атріум Сервіс Плюс», ТОВ «Будконструкція-2012», ТОВ «Бруно-Плюс», ТОВ «Асток-Інвест» в перевіряємий період укладались договори поставки вугілля кам'яного.

Пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

У відповідності до п.198.1. ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно до п.п.198.2, 198.3 ст.198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

У відповідності до п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, в якій зазначаються обов'язкові реквізити визначенні даною статтею. Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів, послуг.

Пункт 198.6 ст.198 Податкового кодексу України встановлює, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п.201.11 ст.201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Згідно п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Стаття 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлює, що первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

На підтвердження здійснення вищезазначених господарських операцій із контрагентами позивачем надано відповідні накладні, акти приймання-передачі майна, товарно-транспортні накладні та податкові накладні, квитанції до прибуткових касових ордерів.

Позивачем до матеріалів справи долучено листи від ПП «Дузер», ТОВ «Будреконструкція-2012», ТОВ «Бруно-Плюс», ТОВ «Асток-Інвест», які підтверджують використання автомобіля DAF НОМЕР_2 при перевезені товару до позивача. Також, позивачем надані товарно-транспортні накладні, що підтверджують використання при перевезені товару і іншого автомобіля, а саме DAF за НОМЕР_3.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що доводи позивача щодо належного формування показників податкової звітності за наведеними угодами підтверджуються належними та допустимими доказами.

З приводу посилань відповідача на висновки актів податкових органів про неможливість проведення зустрічної звірки з контрагентами позивача, колегія суддів зазначає, що згідно діючого законодавства названі документи складаються у разі, коли проведення зустрічної звірки в порядку, встановленому законодавством, є об'єктивно неможливим. Заходи, спрямовані на проведення зустрічної звірки, тобто спрямовані на вчинення дій щодо співставлення даних первинних та інших бухгалтерських документів суб'єкта господарювання, виходячи із зазначеного, не можуть вважатися діями по фактичному проведенню зустрічної звірки. За таких обставин, посилання податкового органу на вищевказані акти судом апеляційної інстанції до уваги не приймається. Крім того, навіть за умови складення акту за наслідками проведеної перевірки або звірки, висновки такого акту не є беззаперечним доказом обставин, що викладені в ньому, оскільки є суб'єктивною думкою посдаової особи, яка здійснила відповідну перевірку або звірку.

За наведених обставин, податкові повідомлення-рішення від 31.03.2014р. № та № в частині 126838 грн. основного платежу та 31709,50 грн. штрафних (фінансових) санкцій є протиправними та необґрунтованими.

З урахуванням того, що судом встановлено відсутність заниження позивачем оподатковуваного доходу на суму 634314,45 грн., вимога відповідача від 31.03.2014р. №Ф-1-У про сплату боргу (недоїмки) за платежем заборгованість зі сплати «єдиного внеску» в розмірі 97780,08 грн. та Рішення від 31.03.2014р. №1 про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску за платежем «штрафні санкціями» в розмірі 4889,00 грн. є безпідставними.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів наголошує на тому, що відповідно до ч. 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У пункті 110 рішення Європейського суду з прав людини від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вастберга таксі Актіеболаг» та Вуліч проти Швеції» суд зазначив, що «… адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління».

При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом».

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що відповідачем не доведено законність і обґрунтованість прийнятих ним рішень.

З огляду на вищевикладене, висновок суду першої інстанції по суті заявлених позовних вимог є правомірним, доводи апеляційної скарги відповідача спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування постанови суду від 03 червня 2014 року, з огляду на що дане судове рішення необхідно залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.195,196,198,200,205,206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 червня 2014 року у справі №804/6296/14 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків, передбачених цим Кодексом, а в разі складення судового рішення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення судового рішення в повному обсязі.

Головуючий: Л.П. Туркіна

Суддя: Ю.В. Дурасова

Суддя: О.А. Проценко