Справа № 826/17595/13-а
Суддя: Кобаль М.І.
Дата ухвалення: 2015-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Кобаль М.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 травня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Кобаля М.І.,

суддів: Епель О.В., Карпушової О.В.

при секретарі: Хмарській К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 березня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Шевченківського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Товариство з обмеженою відповідальністю "Кийградсервіс", Служба у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_2 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_13, Прокуратура Шевченківського району міста Києва, Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва» про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі - Позивач) звернулась до суду із адміністративним позовом до Шевченківського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві (далі - Відповідача) у якому просила визнати дії (рішення) відповідача протиправними; зобов'язати відповідача скасувати реєстрацію ОСОБА_2 та неповнолітнього ОСОБА_4 та зняти з реєстраційного обліку.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 березня 2014 року зазначений адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши представників сторін, що прибули у судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а оскаржувану постанову - скасувати, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є зокрема, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_3 проживає в приватизованій нею квартирі АДРЕСА_1.

Відповідно до ордеру серії Б №66722 від 12.08.1993 квартиру АДРЕСА_1 займали батьки апелянта - ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_2 (колишній чоловік ОСОБА_3.).

27.05.2000 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений шлюб, а 11.10.2000 року від цього шлюбу народилась ОСОБА_7 (інвалід з дитинства).

05.11.2002 року за вищевказаною адресою квартири була зареєстрована донька ОСОБА_7

22.11.2006 року Шевченківським районним судом міста Києва вищезазначений шлюб було розірвано. Після розлучення, ОСОБА_3 разом із дитиною залишилась проживати у спірній квартирі.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09.04.2009 року (справа №2-1618/2009) ОСОБА_3 було визнано такою, яка набула право на користування спірною квартирою на рівних правах разом з наймачами.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12.08.2009 року (справа № 22-5715) рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09.04.2009 року залишено без змін.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.11.2009 року (справа №2а-10324/09/2670) відділ у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Шевченківського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві зобов'язано зареєструвати позивача за адресою: АДРЕСА_1.

15.12.2009 року на підставі постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.11.2009 року ОСОБА_3 було зареєстровано в спірній квартирі.

Після розлучення, ОСОБА_2 не проживав у спірній квартирі, не з'являвся до ЖЕКу, не цікавився станом квартири, не сплачував борги та поточні нарахування за комунальні послуги та обслуговування будинку, які нараховувались на нього згідно реєстрації, що стало підставою для звернення ОСОБА_3 до суду з позовом про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 07.10.2011 року (справа № 2-2038/11) позов задоволено, ОСОБА_2 визнано таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1.

Відповідно до Свідоцтва про шлюб від 10.02.2012 року позивачем було укладено шлюб з ОСОБА_8, про що свідчить відповідний актовий запис №124 від 10.02.2012 року.

Після набрання заочним рішенням від 07.10.2011 року законної сили, ОСОБА_3 звернулась із заявою про зняття з реєстрації в квартирі ОСОБА_2 як такого, що втратив право користування житловим приміщенням згідно з заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 07.10.2011 року №2-2038/11.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_2 не цікавився своєю донькою - ОСОБА_7, його заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18.04.2012 року (справа № 2610/1487/2012) було позбавлено батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після зібрання позивачем в серпні 2012 року всіх необхідних документів для приватизації спірної квартири (особовий рахунок був закріплений за ОСОБА_5, після смерті якої, ані ОСОБА_2 - син померлої, ані ОСОБА_6 - чоловік померлої, не перевели його на себе), останні в вересні 2012 року були подані до Відділу (органу) приватизації державного житлового фонду Управління житлово-комунального господарства Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації.

На підставі розпорядження органу приватизації від 12.10.2012 року №1092 позивачу оформлено та видано Свідоцтво про право власності на житло, яким посвідчувалось, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 дійсно належить на праві приватної (спільної сумісної, спільної часткової) власності ОСОБА_3 та членам її сім'ї ОСОБА_7 в рівних частках кожній.

Спірна квартира приватизована згідно з Законами України «Про приватизацію державного житлового фонд» та «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків».

ІНФОРМАЦІЯ_11 у ОСОБА_2 від нового шлюбу з ОСОБА_10 народився син - ОСОБА_4.

Після того як ОСОБА_2 дізнався, що його було знято з реєстрації на підставі судового рішення, в серпні 2012 року звернувся до обслуговуючої організації КП ЖЕК «Нивки» для реєстрації в спірній квартирі свого новонародженого сина ОСОБА_4

Також, апелянт звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з заявою про перегляд заочного рішення від 07.10.2011 року у справі №2-2038/11, яким його визнано таким, що втратив право користування житловим приміщенням, і суд своєю ухвалою від 14.09.2012 (справа № 2610/20506/2012) заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишив без задоволення.

Після чого, представник ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07.10.2011 року до Апеляційного суду м. Києва.

В ході розгляду справи в Апеляційному суді м. Києва ОСОБА_2 не заперечував, що квартира приватизована без його участі та не оскаржував це.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 13.03.2013 (справа № 22-ц/796/310/2013), заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07.10.2011 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позивачу відмовлено в задоволенні позову до ОСОБА_2, треті особи: КП «Житлово-експлуатаційна контора «Нивки» Шевченківської районної у м. Києві ради, Шевченківська районна в місті Києві державна адміністрація про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

22.03.2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду апеляційної інстанції з заявою про поворот виконання заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07.10.2011 року, в якій просив повернути виконання заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07.10.2011 року шляхом поновлення його права користування квартирою АДРЕСА_1, та зобов'язання Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві поновити відомості в реєстраційній картці ОСОБА_2 про реєстрацію його місця проживання за адресою: квартира АДРЕСА_1, видати виконавчий лист про повернення до попереднього стану відомостей у реєстраційній картці про реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою від 19.06.2013 Апеляційного суду м. Києва (справа №22-ц/796/310/2013) в задоволенні вищезазначеної заяви ОСОБА_2 про поворот виконання заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07.10.2011 року відмовлено та зазначено, що на момент скасування заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07.10.2011 року, спірна квартира вже відноситься до приватного житлового фонду.

З метою недопущення незаконної реєстрації ОСОБА_2 у належній ОСОБА_3 з донькою-інвалідом на праві приватної власності квартирі, 15.03.2013 позивач звернулась із заявою до відповідача, в якій заперечувала проти реєстрації ОСОБА_2 або інших осіб в квартирі АДРЕСА_1 до вирішення питання по суті або скасування свідоцтва про право власності на житло в законному порядку.

25.10.2013 під час прийому паспортистів дільниці, до якої відноситься спірна квартира, позивачу стало відомо, що відповідач зареєстрував ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у квартирі, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_3 та її доньці в рівних частках кожній.

Не погоджуючись із зазначеними діями відповідача, позивач звернулась до суду з даним позовом для захисту своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про часткове задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач здійснивши 04.10.2013 реєстраційні дії щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у спірній квартирі, діяв всупереч приписам чинного законодавства.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Як свідчать матеріали справи та встановлено судом першої інстанції, відповідно до ордеру серія «Б» №66722 від 12.08.1993 року виданого Радянською РДА м. Києва право на зайняття жилого приміщення квартири АДРЕСА_1 набули три особи: ОСОБА_5 (померла ІНФОРМАЦІЯ_9.), ОСОБА_6 (помер ІНФОРМАЦІЯ_10.), ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідно до постанови Окружного адміністративного суду м. Києва по справі №2-а-10324/09/2670 від 25.11.2009 року зобов'язано відділ у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Шевченківського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві зареєструвати ОСОБА_12 за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до рішення Апеляційного суду м. Києва від 13.03.2013 року по справі №22-ц/796/310/2013 заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07.10.2011 року про визнання ОСОБА_2 як особи що втратила право проживання в АДРЕСА_1, скасоване та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_12 до ОСОБА_2, третя особа: Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна контора «Нивки» Шевченківської районної у місті Києві ради, Шевченківська районна в місті Києві державна адміністрація, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

На виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 13.03.2013 року, ОСОБА_2 поновлено в реєстрації за вищевказаною адресою, а з 05.10.2013 року зареєстрований разом з ним і його син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Відповідно до ст. 319 Цивільного процесуального кодексу України, рішення або ухвала апеляційного суду набирають законної сили з моменту їх проголошення.

З огляду на вищевикладене, суд поновлює порушене право апелянта, керуючись законами, які діяли на момент порушення такого права. Закон, який прийнято на момент виконання судового рішення не може погіршувати становище особи.

Преамбулою Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 №1382-IV (далі по тексту - Закон № 1382-IV) передбачено, що цей Закон (в редакції, чинній в момент виникнення спірних правовідносин, тобто в момент реєстрації ОСОБА_2 та його сина ОСОБА_4 в спірній квартирі) відповідно до Конституції України регулює відносини, пов'язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження.

Нормами ст. 6 та 7 Закону №1382-IV визначені підстави реєстрації місця проживання особи та зняття з реєстрації місця проживання.

Відповідно до ст.11 Закону №1382-IV, реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері реєстрації фізичних осіб, затверджує відповідно до закону порядок реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, зразки документів, необхідних для реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та місця перебування.

Відповідно до ст.14 Закону №1382-IV, рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади, посадових та службових осіб з питань свободи пересування, вільного вибору місця проживання, реєстрації місця проживання чи місця перебування особи можуть бути оскаржені в установленому законом порядку.

На виконання ч. 2 ст. 11 Закону №1382-IV, Центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері реєстрації фізичних осіб, затверджено Порядок №1077.

Порядок №1077 (в редакції, чинній в момент виникнення спірних правовідносин) розроблений відповідно до Законів України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», «Про загальний військовий обов'язок і військову службу» та визначає процедуру реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, зразки документів, необхідних для реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та місця перебування (п. 1.1 Порядку № 1077).

Згідно із п.1.3 Порядку №1077, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється управліннями, відділами (секторами) Державної міграційної служби України (далі - ДМС України) в районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення (далі - територіальний підрозділ ДМС України) у день подання особою документів. Реєстрація місця проживання особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання.

Пунктом 2.2 Порядку №1077 визначено перелік документів, які особа або її законний представник подає до територіального підрозділу ДМС України, а після утворення центрів надання адміністративних послуг - до відповідного центру для реєстрації місця проживання, зокрема, документи, що підтверджують право на проживання в житлі - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи й у разі відсутності зазначених документів реєстрація здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім'ї на реєстрацію місця проживання.

Частиною 1 ст. 13 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право вільно пересуватися і обирати собі місце проживання у межах кожної держави відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до вимог ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінню, яких знаходиться державний житловий фонд. Передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно проживають у квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку)

Виходячи з правових положень чинного законодавства, місцем постійного проживання особи є житлове приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням, на яке за особою зберігається це право і при тимчасовій відсутності (у випадках, передбачених ст. 71 ЖК України), а відтак і право на приватизацію разом з іншими членами сім'ї.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідач здійснивши 04.10.2013 року реєстраційні дії щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_2 у спірній квартирі, діяв відповідно до норм чинного законодавства та відновив втрачене право останнього.

Відносно проведених 04.10.2013 року реєстраційних дії місця проживання ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_5, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 05.02.2015 (К/800/52970/14) касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 25.09.2014 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В зазначеній ухвалі касаційної інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що суд апеляційної інстанції не надав належної правової оцінки обставинам, за яких реєстраційна служба вчинила дії щодо реєстрації у спірній квартирі сина ОСОБА_2 від нового шлюбу - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5.

Під час розгляду даної справи колегією суддів апеляційної інстанції встановлено, що мати ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_5, - ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_6, на момент народження свого сина була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_8, що підтверджується копією паспорту, яка наявна в матеріалах справи.

Проте, ОСОБА_10 на момент народження свого сина ОСОБА_4, тобто ІНФОРМАЦІЯ_11, не скористалась своїм правом реєстрації місця проживання дитини за адресою: Запорізька область, Мелітопольський район, село Терпіння, вулиця Нова, будинок 5.

Крім того, в матеріалах справи міститься лист-відповідь Управління праці та соціального захисту населення Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації від 28.04.2015 №260-2741/33 (а.с.217 Т.2) на запит Київського апеляційного адміністративного суду від 15.04.2015 №02.3-13/3848 (а.с.206), в якому зазначено, що ОСОБА_10 перебувала на обліку в зазначеному управлінні та отримувала допомогу при народженні дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_8, з 01.06.2012 року по 30.06.2014 року, за адресою: АДРЕСА_1.

Тобто, ОСОБА_10 з 01.06.2012 року перебуваючи в місті Києві порушила термін реєстрації як себе так і дитини, який передбачено ч. 1 ст. 6 Закону № 1382-IV.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону № 1382-IV громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

Частиною 2 ст. 6 зазначеного Закону передбачено, що якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження або свідоцтво про належність до громадянства України.

Згідно із ч. 9 ст. 6 Закону № 1382-IV при зміні місця проживання в межах адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюється повноваження органу реєстрації, особа, яка зареєструвала місце проживання, або її законний представник повинні письмово повідомити про це відповідний орган реєстрації протягом семи днів.

Разом з тим, ОСОБА_10 знято з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_8 лише 27.06.2013 року.

22.11.2012 Наказом Міністерства внутрішніх справ України затверджено Порядок реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів (далі по тексту - Порядок), зареєстрований в Міністерстві юстиції України 18.12.2012 за N2109/22421.

Відповідно до п. 2.3 відомості про дітей віком до 14 років, місце проживання яких реєструється з батьками, вносяться до заяви одного з них. Особа, яка досягла 14-річного віку, подає заяву про реєстрацію місця проживання особисто.

При проживанні батьків за різними адресами для реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним з батьків надається письмова згода другого з батьків та довідка адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України за місцем його проживання про те, що дитина не зареєстрована разом з ним.

Відомості про реєстрацію дитини, яка не досягла 14 років, вносяться до картки реєстрації того з батьків, з ким реєструється місце проживання дитини, та до адресної картки.

До адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України надсилаються відомості про реєстрацію місця проживання того з батьків, з ким реєструється місце проживання дитини, у графу 14 цих відомостей вноситься інформація про дитину (прізвище, ім'я, по батькові, стать, дата і місце народження).

Проте, в даному випадку, мати неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_8, ОСОБА_10 повторно не скористалась своїм правом реєстрації місця проживання дитини за адресою: Запорізька область, Мелітопольський район, село Терпіння, вулиця Нова, будинок 5, як того вимагають правові положення Закону № 1382-IV та Порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову

Аналіз наведених правових положень та обставин справи, дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції дійти висновку, що відповідач здійснивши 04.10.2013 року реєстраційні дії щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_8, у спірній квартирі, діяв протиправно та не в межах повноважень наданих йому чинним законодавством України.

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції рішення прийнято з порушення норм матеріального та процесуального права. У зв'язку з цим, колегія суддів вважає необхідним рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 березня 2014 року - скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_3 до Шевченківського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Товариство з обмеженою відповідальністю "Кийградсервіс", Служба у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_2 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_13, Прокуратура Шевченківського району міста Києва, Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва» про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Шевченківського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві щодо проведення реєстрації місця проживання ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_5, за адресою: АДРЕСА_1.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційну скаргу може бути подано безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст. 160 цього Кодексу - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий - суддя М.І. Кобаль

судді: О.В. Епель

О.В. Карпушова

Головуючий суддя Кобаль М.І.

Судді: Епель О.В.

Карпушова О.В.