Справа № 823/2715/14
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2015-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АдміністративниЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

Іменем України

12.05.2015 №К/800/4342/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів: головуючого судді Юрченко В.П., суддів: Голубєвої Г.К., Зайцева М.П., розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргуДержавної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління Міндоходів у Черкаській області
на постановуКиївського апеляційного адміністративного суду від 22.01.2015
у справі № 823/2715/14
за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_2
доДержавної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління Міндоходів у Черкаській області
провизнання незаконними дій та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі - Фізична особа-підприємець ОСОБА_2, позивач) звернувся до суду із адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління Міндоходів у Черкаській області (далі - ДПІ у м. Черкасах ГУ Міндоходів у Черкаській області, відповідач), у якому просив визнати незаконними дії головного державного ревізора-інспектора відділу контрольно-перевірочної роботи доходів і зборів з фізичних осіб Управління доходів і зборів Державної податкової інспекції у м. Черкасах щодо винесення наказу від 21.03.2014 № 481, а також скасувати податкове повідомлення-рішення від 30.04.2014 № .

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 07.10.2014 у даній справі в задоволенні вказаного адміністративного позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.01.2015 у даній справі, задоволено частково апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 07.10.2014 скасовано та прийнято нову, якою адміністративний позов задоволено частково: визнано протиправним та скасованого податкове повідомлення-рішення від 30.04.2014 № . В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким залишити в силі рішення суду першої інстанції, оскільки вважає, що постанову було прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги та з урахуванням посилань скаржника на незаконність рішення суду апеляційної інстанції в задоволеній частині позовних вимог, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 перебував у правовідносинах з ТОВ «Алантехсервіс».

Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві було складено акт від 11.10.2013 № 1292/26-59-22-01-18/37354350 про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Алантехсервіс» щодо підтвердження господарських відносин з платниками податків за період з 01.12.2012 по 30.06.2013.

Вказаний акт став підставою для направлення відповідачем Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 запиту про надання пояснень та їх документального підтвердження по правовідносинах з ТОВ «Алантехсервіс», у відповідь на який позивач надав лише частину документів.

Зазначені обставини стали підставою для винесення наказу №481 від 21.03.2014 про призначення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача по взаємовідносинах з ТОВ «Алантехсервіс».

На підставі вказаного наказу Державною податковою інспекцією у м. Черкасах Головного управління Міндоходів у Черкаській області проведена документальна позапланова невиїзна перевірка Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «Алантехсервіс» за період з 01.04.2013 по 30.04.2013, за результатами якої складено акт від 10.04.2014 №83/23-01-17-01/НОМЕР_2, в якому зафіксовано порушення позивачем вимог пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем завищено суму податкового кредиту за господарськими операціями з придбання агрохімволокна.

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 30.04.2014 № про нарахування податкових зобов'язань з податку на додану вартість на загальну суму 128333 грн. 00 коп., з яких 102667 грн. 00 коп. - за основним платежем та 25666 грн. 75 коп. - штрафні (фінансові) санкції.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимоги про визнання незаконними дій та скасування податкового повідомлення-рішення, суд першої інстанції виходив із того, що визнання у судовому порядку протиправними дій ДПІ у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві при проведенні зустрічної звірки ТОВ «Алантехсервіс» не знаходиться у причинному зв'язку з порушеннями податкового законодавства, вчиненими позивачем, і не є підставою для скасування податкового повідомлення-рішення від 30.04.2014 №.

Суд апеляційної інстанції, задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування спірного податкового повідомлення-рішення, дійшов висновку про його незаконність, оскільки реальність господарських операцій з ТОВ «Алантехсервіс» підтверджується наданими первинними документами.

Судова колегія касаційної інстанції погоджується з позицією суду апеляційної інстанцій, виходячи з наступного.

Як встановлено судом апеляційної інстанції та підтверджується матеріалами справи, реальність господарських операцій позивача з ТОВ «Алантехсервіс» за договорами: від 25.04.2013 № 958, від 17.04.2013 № 799, від 15.04.2013 № 798, від 11.04.2013 № 797, від 10.04.2013 № 796, від 02.04.2013 № 795, предметом яких є придбання позивачем аміачної води та КАС-32, підтверджується первинними документами податкового обліку, які характерні для такого роду господарських взаємовідносин та обов'язковість ведення яких передбачена нормами законодавства України. При укладенні договорів сторонами було досягнуто усіх істотних умов, вони спрямовані на реальне настання правових наслідків, відповідають економічному змісту та чинному законодавству.

Судом апеляційної інстанції були досліджені усі первинні документи (видаткові та податкові накладні, товарно-транспортні накладні, оборотно-сальдова відомість по рахунку 281 «Товари на складі», рахунки-фактури та виписки із рахунку в банку), складені на реалізацію вищенаведених договорів, та встановлено дотримання позивачем спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум, віднесених до витрат та податкового кредиту, а також реальне виконання сторонами укладених правочинів. А також встановлено, що керуючись положеннями пункту 187.1 статті 187, статті 198 Податкового кодексу України, позивачем сформовано податковий кредит на підставі виданих контрагентом,- ТОВ «Алантехсервіс», - податкових накладних та сплачено вартість товару з ПДВ.

Так, пунктом 15.1 статті 15 Податкового кодексу України платника податку визначено як особу, на яку згідно із цим Кодексом на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів.

Одночасно пунктом 36.5 статті 36 Податкового кодексу України передбачено, що відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім випадків, визначених Податковим кодексом або законами з питань митної справи.

Відповідно до приписів підпункту «а» пункту 198.1 та пунктів 198.2, 198.3 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

В силу положень пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

За вимогами пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Проведення господарських операцій суб'єкта господарювання, за змістом статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік. Згідно частини 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» на даних бухгалтерського обліку базується фінансова, податкова, статистична та інша звітність.

Таким чином первинні документи по відображенню господарчих операцій є основою для податкового обліку.

З наведених законодавчих положень випливає, що умовою виникнення у платника права на включення до податкового кредиту сум податку на додану вартість сплачених в ціні товару (послуги) є реальне здійснення операцій з придбання товарів з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

При цьому, платник податку, самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та внесення ним податку до бюджету відповідно до законодавства України і не може нести відповідальність за несплату податків продавцем та/або порушення ним правил здійснення господарської діяльності.

Податковий орган в акті перевірки не ставив під сумнів достовірність даних, вказаних в первинних документах, а також не зазначав про їх невідповідність вимогам чинного податкового законодавства. Проте, в обґрунтування прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, серед іншого також, вказував на неподання позивачем, при проведенні перевірки, первинних документів, щодо перевезення (транспортування) товарів відповідно до договорів поставки укладених між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 та ТОВ «Атлантехсервіс» в квітні 2013 року.

В розрізі викладеного колегія суддів касаційної інстанції звертає увагу, що право платника довести у судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, не обмежено поданням виключно тих доказів, що надавалися ним під час проведення податкової перевірки. Право надавати заперечення щодо висновків податкового органу та подавати докази на підтвердження таких заперечень, надається платникові як на усіх стадіях податкового контролю, так і на стадіях судового процесу (на яких допускається подання учасником процесу нових доказів).

Водночас, апеляційний суд, надаючи оцінку обставинам справи, окрім дослідження даних про рух активу на шляху від початкового постачальника до платника, правомірно зробив аналіз даних про рух активу на шляху від позивача до кінцевого вигодо набувача (ФГ «Кадуб» та ТОВ «Родень-М») при подальшій реалізації товару та дійшов обґрунтованого висновку про реальність отримання від спірних контрагентів товарів позивачем, а також про фактичне їх використання у власній господарській діяльності.

Оскільки позивач в судовому процесі надав всі первинні документи, що стосуються господарських операцій за участі контрагента, які фактично підтверджують реальне здійснення правочинів і досягнення позивачем законної мети їх здійснення - придбання на підставі цивільно-правових угод поставки товарів для здійснення господарської статутної діяльності, направлених на отримання прибутку, відтак апеляційний суд дійшов правильного висновку про правомірність формування позивачем податкового кредиту на підставі розрахунків, проведених за наслідками господарських операцій з контрагентом.

Враховуючи вищенаведене, судова колегія касаційної інстанції погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, не спростованими доводами касаційної скарги, про те, що спірне податкове повідомлення-рішення є таким, що не ґрунтується на нормах закону, а тому воно підлягає скасуванню.

За таких обставин та з урахуванням вимог частини 3 статті 2, частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності законних підстав для задоволення позовної вимоги про визнання протиправним та скасування спірного податкового повідомлення-рішення від 30.04.2014 №.

Доводи касаційної скарги викладеного не спростовують, а зводяться до переоцінки обставин, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій, що у відповідності до ст. 220 Кодексу адміністративного судочинства України не віднесено до повноважень суду касаційної інстанції.

Суд касаційної інстанції не вбачає порушень судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суд повно встановив обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надав їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до пункту 3 статті 2201 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

За наведених обставин та з урахуванням викладеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду України не знаходить підстав, які могли б призвести до скасування оскаржуваного судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 220, 2201, 223, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління Міндоходів у Черкаській області відхилити.

2. Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.01.2015 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, що беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.П.Юрченко
Судді Г.К.Голубєва
М.П.Зайцев