Справа № 823/269/15
Суддя: Горбань Н.І.
Дата ухвалення: 2015-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/269/15 Головуючий у 1-й інстанції: Мишенко В.В.
Суддя-доповідач: Горбань Н.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Горбань Н.І.,

суддів: Земляної Г.В., Сорочка Є.О.,

при секретарі: Драч М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Полянецьке" на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 13.03.2015 року у справі за його адміністративним позовом до Уманської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,-

В С Т А Н О В И Л А:

ТОВ "Полянецьке" звернулося до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Уманської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 06.01.2015 про нарахування грошового зобов'язання за основним платежем 207144 грн 00 коп., за штрафними санкціями 51786 грн 00 коп., № від 06.01.2015 про нарахування штрафу у розмірі 10 % в сумі 13877 грн 70 коп.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 13.03.2015 року в позові відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, ТОВ "Полянецьке" подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати незаконну, на його думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою задовольнити позов. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність оскаржуваного рішення, що є підставою для його скасування.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, що з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, посадовими особами Уманської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області проведена планова виїзна документальна перевірка ТОВ "Полянецьке" з питань дотримання вимог податкового, валютного законодавства за період з 01.10.2011 по 30.09.2014, про що складено акт перевірки від 12.12.2014 року № 2870/23-05-22/02140917.

За наслідками перевірки та на підставі вказаного акту перевірки Уманської об'єднаної державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області винесені податкові повідомлення-рішення: № від 06.01.2015р., яким зобов'язано сплатити штраф в сумі 13877,7 грн. та № 0 від 06.01.2015р., яким збільшено зобов'язання з ПДВ в сумі 258930 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

В даному випадку апеляційна інстанція не може погодитись з такими висновками з огляду на наступне.

Згідно з п.п.14.1.39 п.14.1.ст.14 ПКУ - грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та /або штрафну санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

ТОВ "Полянецьке" знаходиться на спеціальному режимі оподаткування у сфері сільського господарства.

Відповідно до п.209.2 ст.209 ПКУ згідно із спеціальним режимом оподаткування сума податку на додану вартість, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів і послуг, не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей.

Кабінет Міністрів України Постановою від 12.01.2011 року №11 затвердив Порядок акумулювання сільськогосподарськими підприємствами сум податку на додану вартість на спеціальних рахунках, відкритих у банках та/або органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (далі - Порядок №11).

Також, відповідно до пункту 4 Порядку №11 сума податку на додану вартість, що акумулюється на спеціальному рахунку, не підлягає вилученню до державного бюджету і використовується сільськогосподарським підприємством відповідно до пункту 209.2 статті 209 Кодексу, а починаючи з 1 січня 2008 р. перераховується на поточний рахунок сільськогосподарського підприємства.

Виходячи з вищенаведених норм, зазначений податок на додану вартість не може вважатися грошовим зобов'язанням у розумінні п.п. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України.

Таким чином, навіть у випадку несвоєчасного перерахування грошових коштів на спецрахунок підприємства сума нарахованого відповідачем штрафу в розмірі 187 348,25 грн., є неправомірною.

Крім того, відповідач в акті встановив, що нецільове використання коштів зі спеціального рахунку №, полягає в оплаті Єдиного соціального внеску, нарахованого на заробітну плату за лютий 2014р., платіжне доручення від 20.03.2014р. на суму 25 000 грн.

Проте з такими висновками акту перевірки судова колегія не погоджується з наступних підстав.

Як було зазначено вище, ТОВ "Полянецьке" знаходиться на спеціальному режимі оподаткування у сфері сільського господарства.

Відповідно до пункту 4 Порядку №11 сума податку на додану вартість, що акумулюється на спеціальному рахунку, не підлягає вилученню до державного бюджету і використовується сільськогосподарським підприємством відповідно до пункту 209.2 статті 209 Кодексу, а починаючи з 1 січня 2008 р. перераховується на поточний рахунок сільськогосподарського підприємства.

Однак, відповідач неправомірно нарахував стягнення суми 25 000 грн. в якості грошового зобов'язання, що було перераховано позивачем в якості єдиного соціального внеску на заробітну плату за лютий 2014р. згідно з платіжним дорученням №229 від 20.03.2014р.

Дані кошти використано за цільовим призначенням з огляду на наступне.

Відповідно до положень п.7.2 Статуту ТОВ «Полянецьке», зареєстрованого 29.03.2000р., в числі інших видів діяльності зазначено - вирощування зернових культур, бобових культур і насіння олійних культур; розведення великої рогатої худоби молочних порід; розведення свиней; допоміжна діяльність у рослинництві; післяурожайна діяльність.

Згідно довідки АБ №505219 від 27.01.2012р. з ЄДРПОУ до видів діяльності за КВЕД -2010 значиться 01.10: вирощування зернових культур, бобових культур і насіння олійних культур; 01.41: розведення великої рогатої худоби молочних порід; 01.46: розведення свиней; 01.61: допоміжна діяльність у рослинництві, післяурожайна діяльність.

В лютому 2014р. підприємством була нарахована заробітна плата працівникам господарства саме за роботу в зазначених галузях діяльності, а тому в березні 2014р. при виплаті заробітної плати за лютий було перераховано ЄСВ із спецрахунку в сумі 25 000 грн.

Витрати на заробітну плату і витрати на ЄСВ згідно до стандартів бухгалтерського обліку та п.138.8 ст.138 ПКУ, п.143.1 ст. 143 ПКУ включаються в собівартість виробленої продукції.

Так, п.138.8ст.138 ПКУ передбачено, що собівартість виготовлених та реалізованих товарів складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконаних робіт, наданням послуг, а саме:

- прямих матеріальних витрат;

- прямих витрат на оплату праці.

Згідно з пунктом138.8.2 ст.138 ПКУ до складу прямих витрат на оплату праці включається заробітна плата та інші виплати працівникам, зайнятим у виробництві товарів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат.

Відповідно до п.143.1 ст.143 ПКУ до складу витрат платника податку відносяться суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку встановлених законом.

Дана норма закону спростовує висновки суду першої інстанції щодо безпідставного перерахування коштів на невиробничі фактори (оплату праці своїм працівникам) із спецрахунку.

З цих підстав колегія суддів дійшла висновку, що кошти в сумі 25 000 грн. було використано за цільовим призначенням, а висновки суду першої інстанції про обґрунтованість акту є неправомірними. Тому дії відповідача щодо нарахування коштів в сумі 25 000 грн. + 25% штрафу (згідно до п.123.1 ст.123 ПКУ) 6 250 грн., а всього 31 250 грн. є неправомірними.

Крім того, в акті відповідач зазначив, що ним встановлено «завищення задекларованих показників у рядку 10.1 Декларації на загальну суму ПДВ 92 972 грн. в тому числі за жовтень 2010р. на 30 629 грн., липень 2012р. на 18 976 грн., серпень 2012р. на 7 222 грн. вересень на 7752 грн., жовтень 2012р. на 28 393грн.

В бухгалтерському обліку позивача операції з оприбуткуванням нафтопродуктів відображено згідно до видаткових та податкових накладних всього на суму 389 476, 53 грн., в т.ч. ПДВ 64 579, 42.

Згідно до п.1 ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою до бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складаються під час їх здійснення, а якщо це неможливо - безпосередньо після їх закінчення.

Для перевірки відповідачу були надані наступні первинні документи:

· договори поставки нафтопродуктів №11 від 13.10.2011р. , №91 від 07.12.2012р. укладені ТОВ «Полянецьке» з ТОВ «Альгавар».;

· видаткові та податкові накладні всього на суму 389 476, 53 грн., в т.ч. ПДВ 64 579,42 грн., виданих на ТОВ «Полянецьке» від ТОВ «Альгавар» №13 від 14.10.2011р., №20 від 27.10.2011р., №14 від 07.07.2012р., №15 від 08.08.2012р., №16 від 07.09.2012р.;

· товаротранспортні накладні з перевізниками - ТОВ «Ірпіньнафтопродукт » №14 від 13.10.11р.; № Р від 26.10.11.; з ТОВ «Еко Технолоджі» №Р від 06.07.12; №Р від 06.07.12; №207 від 07.08.12; №254 від 07.09.12. (арк.19-20 Акту);

· договір поставки нафтопродуктів №1 від 01.10.2012р. ТОВ «Полянецьке» з ТОВ «ТД Шельф»;

· видаткові та податкові накладні, всього на суму 170 379, 50 грн. в т.ч. ПДВ 28 393, 25 грн., виданих на ТОВ «Полянецьке» від ТОВ «ТД Шельф» №1 від 03.10.12р., №34 від 23.10.2012р.

Вказані документи підтверджують виникнення цивільних прав та обов'язків позивача по придбанню та використанню нафтопродуктів. Дані первинні документи передбачені чинним законодавством, ніким не оспорені та не скасовані, не порушують публічний порядок встановлений ЗУ «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999р. №996-Х1V.

З огляду на викладене, вимоги податкового повідомлення-рішення №00 0001 2210 від 06.01.2015р. про нарахування ТОВ «Полянецьке» грошового зобов'язання за основним платежем 207 144 грн., за штрафними санкціями 51 786 грн. та податкового повідомлення-рішення №00 000 22 210 від 06.01.2015р. про нарахування штрафу 10% в розмірі 13 877,7грн. є протиправними.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, знайшли своє підтвердження, а постанова суду першої інстанції прийнята за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Згідно ст. ст. 198, 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 158, 160, 161, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Полянецьке" - задовольнити.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 13.03.2015 року - скасувати.

Постановити нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № від 06.01.2015 року та № від 06.01.2015 року.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: Н.І.Горбань

Судді: Г.В. Земляна

Є.О. Сорочко

Повний текст постанови виготовлено 22.05.2015 року

Головуючий суддя Горбань Н.І.

Судді: Земляна Г.В.

Сорочко Є.О.