Справа № 2а-2608/11/0970
Суддя: Гундяк В.Д.
Дата ухвалення: 2015-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" травня 2015 р. № 2a-2608/11/0970

11 год. 45 хв. м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - Гундяка В.Д.

при секретарі Хомі О.В.,

за участю: представника позивача Шиманської Н.С.,

представника відповідача Пшибили Р.З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Івано-Франківський міськмолокозавод" до Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування рішень, -

ВСТАНОВИВ:

09.08.2011 року Товариство з додатковою відповідальністю "Івано-Франківський міськмолокозавод" (далі- ТДВ "Івано-Франківський міськмолокозавод") звернулося до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м.Івано-Франківську (далі - ДПІ в м. Івано-Франківську) про визнання незаконними дій та скасування рішень. Позовні вимоги мотивовані тим, що податкові повідомлення-рішення № та № від 01.08.2011 року прийняті Державною податковою інспекцією у м.Івано-Франківську неправомірно, а відтак на думку позивача підлягають скасуванню.

В ході судового розгляду представником позивача неодноразово уточнювались позовні вимоги: 26.09.2011 року (а.с. 99), 06.10.2011 року (а.с. 138) та 28.10.2011 року (а.с. 194). Згідно із остаточним уточненням позовних вимог позивач просив визнати незаконними та скасувати податкові повідомлення-рішення № та № від 01.08.2011 року.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.11.2011 року, яка була залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.02.2013 року, позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 01.08.2011 року, визнано протиправним в частині та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 01.08.2011 року в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток за основним платежем в розмірі 90 000,00 та за штрафними санкціями в розмірі 15 000,00 грн.

Ухвалою Вищого адміністративного суду від 25.03.2015 року постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.11.2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.02.2013 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд.

Представник позивача в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, наведених в позовній заяві та заявах про уточнення позовних вимог. Суду пояснила, що на підставі проведеної державною податковою інспекцією в м. Івано-Франківську позапланової виїзної документальної перевірки дотримання ТДВ "Івано-Франківський міськмолокозавод" вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських операцій з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3, ТзОВ "Хімнафтосервіс", ТОВ "ТД "Вентум" та ТОВ "Елко Пак" виявлено порушення законодавства України щодо оформлення та виконання договорів з придбання товарів і послуг. Внаслідок виявлених порушень відповідачем прийняті податкові повідомлення - рішення № та № від 01.08.2011 року, згідно з якими позивачу донараховано податкове зобов'язання з податку на прибуток в сумі 90 675,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 15 113,00 грн., а також збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 292 527,00 грн. в тому числі штрафні (фінансові) санкції 1 840,00 грн. З вказаними податковими повідомленнями - рішеннями позивач не погоджується, вважає такими, що винесені на підставі помилкового тлумачення законодавства щодо неналежного оформлення договору оренди транспортного засобу та неправомірних висновків, сформованих на основі актів зустрічних перевірок контрагентів по ланцюгу постачальників, які не можуть бути доказами для висновків щодо недійсності правочинів, укладених позивачем із ТОВ "ТД "Вентум" та ТОВ "Елко Пак". Додатково зазначила, що згідно із договором оренди, укладеним з ТОВ "Хімнафтосервіс", позивач помилково не відніс до складу валових доходів орендну плату в сумі 2 700,00 грн., а тому з висновками відповідача в цій частині останній погоджується, проте позов просила задовольнити повністю.

Представник відповідача позов не визнав заперечив з підстав, викладених в письмовому запереченні. Зазначив, що відповідно до договорів оренди від 04.01.2010 та 10.01.2011 позивач передав ТОВ «Хімнафтосервіс» приміщення площею 20 м. кв., однак нарахування орендної плати не провів. Крім того вказав, що ТДВ "Івано-Франківський міськмолокозавод" орендував вантажний автомобіль у фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 згідно договорів оренди, які нотаріально не посвідченні, а тому витрати, пов'язані з отриманням вищевказаних орендних послуг, на думку податкового органу, підлягають виключенню з валових витрат. Додатково звернув увагу суду на те, що позивачем було придбано у ТОВ «Вентум» товари для власних потреб, проте у останнього відсутні необхідні умови для ведення господарської діяльності, відсутні основні фонди, технічний персонал, виробничі активи, складські приміщення, транспортні засоби, тому угоди, укладені з ТОВ «Вентум», мають ознаки нікчемності. Зазначив також і той факт, що проведеною перевіркою встановлено відсутність поставок товарів на виконання договору, укладеного між позивачем та ТОВ «Елко Пак», що свідчить про укладення угод без мети настання реальних наслідків, а отже нікчемних і призвело до завищення податкового кредиту ТДВ "Івано-Франківський міськмолокозавод". Просив в задоволенні позову відмовити.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 30.05.2011 року по 11.07.2011 року Державною податковою інспекцією у м. Івано-Франківську проведено планову виїзну перевірку ТДВ "Івано-Франківський молокозавод" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2010 року по 31.03.2011 року.

За результатами перевірки складено акт за №5779/23-2/00445676 від 18.07.2011 року відповідно до якого податковим органом встановлено порушення позивачем вимог п.п.4.1.1 п.4.1 ст.4, п.п.5.3.9, п.5.3 ст.5, п.п.7.9.6 п.7.9 ст.7, п.п.11.3.1 п.11.3 ст.11 ЗУ «Про оподаткування прибутку підприємств» в результаті чого занижено податок на прибуток в сумі 90 675 грн.; п.п.3.1.1 п.3.1 ст.3, п.4.2 ст.4 ЗУ «Про податок на додану вартість», ст.187 ПКУ, перевіркою збільшено податкове зобов'язання платника на суму 528 грн.; п.п.7.2.1, п.п.7.2.6, п.п.7.4.5, п.7.4 ст.7 ЗУ «Про податок на додану вартість» в результаті чого занижено ПДВ на суму 290 687 грн.

Відповідно до Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, який затверджений наказом Державної податкової адміністрації України за № 984 від 22.12.2010 та зареєстрований в МЮУ 12.01.2011 за №34/18772 даний акт як службовий документ, що стверджує факт проведення невиїзної документальної або виїзної планової чи позапланової перевірки фінансово-господарської діяльності суб'єкта господарювання, є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єктами господарювання.

На підставі вищевказаного акту перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення № та № від 01.08.2011 року. Згідно з податковим повідомленням-рішенням № від 01.08.2011 року відповідачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток в загальній сумі 105 788,00 грн., в тому числі 90 675,00 грн. за основним платежем та 15 113,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями. Розмір податку включає донарахування, що виникли при укладенні та виконанні договорів з ТОВ "Хімнафтосервіс", а саме невключення до складу валових доходів суми орендної плати (за договором оренди нежилого приміщення) та завищення валових витрат позивачем за договором оренди транспортного засобу з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3.

Відповідно до розрахунку розміру податкових зобов'язань з податку на прибуток та фінансових санкцій (а.с. 198) відповідачем нараховано суми за договором оренди приміщення (з ТОВ Хімнафтосервіс) - 675,00 грн. та 113,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій, а також за договором оренди транспортного засобу - 90000,00 грн. та 15000,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Згідно вимог п.3 ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

За наслідками судового розгляду, на підставі встановлених обставин справи, які підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами, суд не може погодитись з правомірністю прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення за № від 01.08.2011 року та податкового повідомлення - рішення за № від 01.08.2011 року в частині збільшення грошового зобов'язання в розмірі 90 000 (дев'яносто тисяч) грн. та застосування штрафних санкцій в розмірі 15 000 (п'ятнадцять тисяч) грн. з огляду на нижчевикладене.

Судом встановлено, що за договорами оренди приміщення від 04.01.2010 та від 10.01.2011, позивач здавав в оренду ТзОВ "Хімнафтосервіс" частину адміністративного приміщення площею 20 м кв. з оплатою 15 грн. за 1 м кв., однак, як свідчать дані бухгалтерського та податкового обліку, нарахування орендної плати не проводилось.

Згідно з пунктом 4.1 статті 4 Закону України від 22.05.97р. №283/97-ВР "Про оподаткування прибутку підприємств" (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) зі змінами та доповненнями, валовий дохід - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі, виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Підпунктом 4.1.1. пункту 4.1. статті 4 вище вказаного Закону визначено, що до валового доходу включаються загальні доходи від продажу товарів (робіт, послуг), у том; числі допоміжних та обслуговуючих виробництв, що не мають статусу юридичної особи, а також доходи від продажу цінних паперів, деривативів, іпотечних сертифікатів участі іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю, сертифікатів фондів операцій нерухомістю (за винятком операцій з їх первинного випуску (розміщення), операцій з її кінцевого погашення (ліквідації) та операцій з консолідованим іпотечним боргом відповідно до закону).

У відповідності до підпункту 11.3.1. пункту 11.3 статті 11 Закону - датою збільшення валового доходу вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

- або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), що підлягають продажу, у разі продажу товарів (робіт, послуг) за готівку - дата її оприбуткування в касі платника податку, а за відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

- або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) - дата фактичного надання результатів робіт (послуг) платником податку.

В порушення вищезазначеного, позивачем не включено орендну плату до складу валових доходів в сумі 2 700 грн., що зумовило нарахування останньому 675,00 грн. податку на прибуток підприємств та застосовано до нього штрафні (фінансові) санкції в розмірі 113,00 грн.

За наведених обставин та вказаних правових норм, а також з врахуванням того, що позивач визнав порушення в частині не віднесення до складу валових доходів орендної плати в сумі 2700 грн., суд приходить до висновку, що зобов'язання з податку на прибуток в сумі 675,00 грн. та штрафні (фінансові) санкції в розмірі 113,00 грн., застосовані правомірно.

Однак за наслідками судового розгляду суд не може погодитись з висновком податкового органу щодо визнання нікчемним договору оренди позивачем вантажного автомобіля ГАЗ 33021 у фізичної особи-підприємця ОСОБА_3. Так відповідач, посилаючись на ч.1 статті 220 ЦК України, свою позицію мотивував тим, що ОСОБА_3 хоч і уклав договір оренди транспортного засобу як фізична особа- підприємець, проте сам транспортний засіб, який є предметом договору, зареєстровано на фізичну особу - ОСОБА_3

Як вбачається з пояснень представника відповідача відповідно до статті 799 Цивільного Кодексу України договір оренди транспортного засобу укладається в письмовій формі. При цьому частиною 2 даної статті передбачено, що договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи з 1 січня 2004 року підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню. Частиною 1 статті 220 ЦКУ передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Проте дана позиція ДПІ суперечить положенням чинного законодавства з наступних підстав.

Стаття 45 Господарського кодексу України (ГК України) закріплює свободу здійснення підприємництва в Україні в будь-яких організаційних формах, передбачених законом, на вибір підприємця. Частина 2 ст. 55 ГК України визначає суб'єктів господарювання: 1) господарські організації; 2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Стаття 50 Цивільного кодексу України встановлює право фізичної особи з повною цивільною дієздатністю на здійснення підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом. В матеріалах справи містяться документи, що засвідчують законність здійснення ОСОБА_3 підприємницької діяльності. А саме: Свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, Серія НОМЕР_2, від 29.04.2004 року (а.с. 12), Довідка про взяття на облік платника податку (Форма № 4-ОПП) від 12 травня 2004 року № 773 (а.с. 13), Свідоцтво про сплату єдиного податку Серія НОМЕР_1, від 01 січня 2011 року (а.с. 14). Дані документи свідчать не тільки про законність здійснення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_3, а і про основний вид його діяльності - здавання в найм транспортних засобів.

Відповідно до статті 51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб.

Стаття 208 ЦК України вказує на обов'язковість дотримання простої письмової форми правочинів, які вчиняються, зокрема, між юридичними особами.

В матеріалах справи наявні документи, які підтверджують факт того, що сторонами договору оренди вантажного автомобіля були два господарюючих суб'єкта. Орендодавець - фізична особа-підприємець ОСОБА_3 та Орендар - ТДВ "Івано-Франківський міськмолокозавод".

Таким чином, при визначенні необхідної форми правочину на переконання суду слід керуватись ст.ст. 205, 207, 208, 639, 759, ч. 1 ст. 799 Цивільного кодексу України, а не статтями ЦК України, зазначеними в акті про результати планової виїзної перевірки від 18.07.2011.

Договір оренди вантажного автомобіля за участю ФОП ОСОБА_3 на переконання суду відповідає вимогам ст.ст. 203, 638 ЦК України, а тому відсутні підстави вважати його нікчемним.

При цьому суд відхиляє посилання відповідача на те, що даний вид договорів має бути нотаріально посвідчений, як безпідставні і такі, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства України.

Відповідно до пункту 6 "Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 р. №1388, транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами в реєстраційно-екзаменаційних підрозділах Державтоінспекції. Транспортні засоби, що належать фізичним особам - підприємцям, реєструються за ними як за фізичними особами. Таким чином, іншого порядку чи способу реєстрації транспортних засобів фізичною особою чинним законодавством не передбачено.

Факт використання транспортного засобу в підприємницьких цілях підтверджується наявністю основного виду діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 - "здавання в найм транспортних засобів" (а.с. 14) та шляховими листами, якими засвідчений факт цільового використання даного транспортного засобу ТДВ "Івано-Франківський міськмолокозавод" (а.с. 17-21) у своїй господарській діяльності.

Посилання позивача та відповідача на Інструкцію про проведення державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на здійснення перевірок реєстраційно-екзаменаційних підрозділів Державтоінспекції МВС України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ від 10.04.2002 р. № 355 суд вважає помилковими, оскільки висновком Міністерства юстиції України №2/60 про скасування рішення про державну реєстрацію нормативно-правового акта від 14.10.2006 року дану Інструкцію скасовано та виключено з державного реєстру нормативно-правових актів.

За наведених підстав, суд не погоджується з доводами відповідача щодо завищення валових витрат в сумі 360000,00 грн. внаслідок чого позивачу донараховано 90000,00 грн. податку на прибуток підприємств та 15000,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій, а тому в цій частині податкове повідомлення-рішення № від 01.08.2011 року підлягає скасуванню, а у іншій частині рішення слід залишити без змін.

При цьому суд враховує, що інших зауважень у податкового органу ні до змісту договору, ні до його виконання у податкового органу не було.

Згідно з податковим повідомленням-рішенням № від 01.08.2011 року позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 290 687,00 грн. та донараховано штрафні (фінансові) санкції в сумі 1 840,00 грн.

Як вбачається з пояснень представників сторін та дослідженого в судовому засіданні відповідного акту перевірки, податкові зобов'язання виникли в зв'язку з донарахуванням податку на додану вартість за договором купівлі-продажу №110101 від 11.01.2011 між позивачем та ТОВ "ТД Вентум" (загальна сума ПДВ - 283333,00 грн.) та договором №12/1 від 14.10.2010 між позивачем та ТОВ "Елко Пак" (загальна сума ПДВ - 7354,00 грн.).

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу №110101 позивач придбав в ТОВ "ТД "ВЕНТУМ" устаткування для власних господарських потреб, а саме: сепаратор Ж5-ОХ-НС - 2 шт.; прийомна станція - 1 шт.; ванна сироробна СВ-5 - 1 шт. Товарність даної операції підтверджується видатковою накладною №2400105 від 24 лютого 2011 року (а.с. 24), платіжним дорученням №1020 від 14 червня 2011 року, податковою накладною №240205 від 24.02.2011 року (а.с. 193) та реєстром вхідного ПДВ з відбором по складах за 01.11.10 - 30.06.2011року (а.с. 192).

Судом встановлено, що 12.04.2011 року ДПІ у Вишгородському районі Київської області складено акт №223/23-2/37335788 про неможливість проведення зустрічної перевірки ТОВ "ТД "Вентум" в частині дотримання вимог податкового законодавства при формуванні податкового кредиту та податкових зобов'язань за рахунок контрагентів за лютий 2011 року.

Відповідач, посилаючись на ті обставини, що у ТОВ "ТД Вентум" відсутні необхідні умови для ведення господарської діяльності, основні фонди, технічний персонал, виробничі активи, складські приміщення, транспортні засоби, вважав, що ТОВ "ТД Вентум" не мало можливості провести дану операцію, а тому згідно з ч.ч. 1, 5 ст. 203, пунктів 1, 2 ст. 215, ст.228 Цивільного кодексу України за висновком податкового органу угода, укладена з ТОВ "ТД "Вентум" має ознаки нікчемності. При цьому в судовому засіданні представник відповідача не заперечував факт наявності у позивача відповідного устаткування, проте заперечив факт його отримання від ТОВ "ТД Вентум".

Суд не погоджується з доводами відповідача, посилаючись на висновки, викладені в Інформаційному листі Вищого адміністративного суду України №1112/11/13-10 від 20.07.2010 року "Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби", оскільки про необґрунтованість податкової вигоди повинні свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу щодо відсутності необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів виробничих активів складських приміщень, транспортних засобів безпосередньо в платника податків. При цьому не є підставою для відмови у праві на податковий кредит та бюджетне відшкодування з податку на додану вартість порушення податкової дисципліни, вчинені контрагентами платника податку по ланцюгу постачальників, які безпосередньо не пов'язані з господарською діяльністю позивача.

Одночасно суд не приймає до уваги посилання відповідача на неможливість встановлення відповідності товару вимогам сертифікації та дотримання санітарних норм, так як дані питання не врегульовуються податковим законодавством, тому ці обставини не можуть підтверджувати факт безтоварності проведених операцій між позивачем та ТОВ "ТД "Вентум".

Крім того судом встановлено, що позивач згідно вищевказаного договору вже придбавав 11.01.2011 року в ТОВ "ТД "ВЕНТУМ" устаткування для власних господарських потреб, а саме: сепаратор Ж5-ОХ-НС - 1 шт. (561 666,67 грн.) та ванни сироробні СВ-5 - 2 шт. (858 333,33 грн.), що підтверджується наявними в матеріалах справи та дослідженими судом картками рахунків ТДВ «Івано-Франківськ міськмолокозавод». Проте податковим органом не виявлено жодних порушень при здійсненні даної операції за договором купівлі-продажу між позивачем та ТОВ "ТД Вентум". Представник відповідача в судовому засіданні не зазначив жодних мотивів визнання ДПІ вищевказаної поставки по договору від 11.01.2011 дійсною та заперечення реальності аналогічних операцій з постачання тих самих товарів тим самим контрагентом по тому самому договору.

Згідно із договором від 14.10.2010 року №12/1 позивач придбав у ТОВ "Елко Пак" товар, який використовувався для власних виробничих потреб (кришки). Товарність даної операції підтверджується видатковою накладною №ЕЛ-0000246 від 17 грудня 2010 року, платіжними дорученнями (а.с. 39-67), податковою накладною №271 від 17.12.2010 року (а.с. 164), реєстром вхідного ПДВ з відбором по складах з 01.11.10р. - 30.06.2011р. (а.с. 173), картками рахунку з зазначенням місця зберігання товару (а.с. 175-191).

Відповідно до листа від 27.05.2011р. № 6932/7/23-613 Державна податкова інспекція у Оболонському районі м. Києва на виконання розпорядження ДПА України від 24.02.2011 №48-р "Про відпрацювання підприємств", у частині забезпечення руйнуванням схем мінімізації податкових зобов'язань, залучення до бюджету коштів тіньової економіки та формування доказової бази у справах про стягнення коштів, отриманих за нікчемними правочинами, направила довідку про результати проведеного аналізу діяльності ТОВ "Елко Пак" при формуванні податкового кредиту з ПДВ із взаємовідносин з ТОВ "ВЕНТЕ-Я" та з питань взаємовідносин з контрагентами, по яким сформовані податкові зобов'язання за період з 01.12.2010р. по 31.12.2010р. № 368/23-6/33056469 від 27.05.2011року.

Даною довідкою зазначено, що проведеним аналізом встановлено порушення статей 203, 215, 228, 662, 655, 656 ЦК України в частині укладення правочинів, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними. Дані, наведені у декларації з податку на додану вартість за грудень 2010 року про обсяги придбання та продажу (а отже і про задекларовані податковий кредит та податкові зобов'язання з ПДВ) є недійсними.

У ході проведення аналізу відповідачем, на підставі результатів перевірки, проведеної ДПІ Печерському районі м. Києва, акт від 11.04.2011р. №38723-7/37265727 про результат документальної невиїзної перевірки ТОВ "ВЕНТЕ-Я" з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.11.2010 року по 28.02.2011 року, зроблено висновок, що операції з придбання товару не мали реального товарного характеру: товар не придбавався у ТОВ "ВЕНТЕ-Я", не перевозився і не зберігався.

Однак в судовому засіданні встановлено, що ТОВ «Елко Пак» є постійним постачальником ТДВ "Івано-Франківський міськмолокозавод", у попередніх податкових періодах між позивачем та ТОВ «Елко Пак» вже здійснювались операції з купівлі-продажу цієї ж продукції, проте зауважень до останнього у податкового органу не було. На вимогу суду представник відповідача не навів жодних доводів щодо причин визнання операції від 17.12.2010 серед інших операцій безтоварною.

Суд не погоджується з доводами відповідача щодо правильності донарахування 7354,00 грн. податку на додану вартість, оскільки податковим органом не перевірявся весь ланцюг постачання даного товару, а висновки про нікчемність договору з посиланням на порушення, вчинені одним з постачальників контрагента та виявлені в ході зустрічних перевірок, є неповними та необґрунтованими, а тому не можуть підтверджувати правомірність оскаржуваного податкового повідомлення - рішення в досліджуваній частині.

Частиною 1 ст. 204 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 215 ЦК України встановлені підстави для визнання правочину недійсним. Серед іншого, вказаною нормою передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Між тим, як вбачається із матеріалів справи, підстав, з якими закон пов'язує визнання договору недійсним, контролюючим органом зазначено не було, а отже, твердження податкового органу про нікчемність правочинів є безпідставними.

Крім того, відповідачем не надано доказів, що правочини визнані недійсними в судовому порядку.

Згідно статті 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок якщо він спрямований на порушення конституційних прав людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Із системного аналізу норм цивільного законодавства вбачається, що для визнання договору недійним є наявність умислу в обох сторін або однієї із них.

Відповідно до частини 18 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06.11.2009, до правочинів, що порушують публічний порядок відносяться правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина; правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.

При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В матеріалах справи відсутні достатні докази, які б підтверджували обставини, встановлені податковим органом про те, що укладаючи спірні договори, учасники договірних відносин діяли з метою, яка є завідомо суперечною інтересам держави та суспільства.

Суду не надано докази, які свідчать про факти порушення позивачем встановленого порядку здійснення підприємницької діяльності, ухилення від сплати податків, наявності шкоди заподіяної державі, зокрема таких як, чинні податкові вимоги, надіслані позивачу в зв'язку з несплатою ним сум податкових зобов'язань, що виникли внаслідок укладання та виконання спірних зобов'язань за спірними договорами або відомостей про наявність податкового боргу у позивача.

Суд також враховує те, що відповідно до п.1.7 Закону України "Про податок на додану вартість", податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до п.7.4.1, п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку. Не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Судом встановлено, що вищезгадані матеріальні активи позивачем використовувались у господарській діяльності, про що свідчать досліджені в якості письмових доказів по справі оборотно-сальдові відомості, картки рахунків та акти внутрішнього переміщення основних засобів.

Згідно з п.п.7.2.4 п.7.2 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість", право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому статтею 9 цього Закону.

Таким чином в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження доводи податкового органу про безтоварність операцій, а тому на підставі наведеного податкове повідомлення-рішення за № від 01.08.2011 року підлягає до скасування.

За таких обставин позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно ч.3 ст.94 КАСУ, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог. Таким чином пропорційно до задоволених вимог на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Івано-Франківський міськмолокозавод" слід стягнути з Державного бюджету України сплачений судовий збір в розмірі 2,55 грн.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158 -163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення за № від 01.08.2011 року. Визнати протиправним частково та скасувати податкове повідомлення- рішення за № від 01.08.2011 року в частині збільшення грошового зобов'язання в розмірі 90 000 (дев'яносто тисяч) грн. та застосування штрафних санкцій в розмірі 15 000 (п'ятнадцять тисяч) грн.

В задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Івано-Франківський міськмолокозавод" 2 (дві) грн. 55 коп. судових витрат.

Згідно ст.254 КАС України постанова набирає законної сили після закінчення встановлених строків подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова складена в повному обсязі 22.05.2015 року.

Суддя Гундяк В.Д.