Справа № 163/1093/15-а
Суддя: Гайдук А. Л.
Дата ухвалення: 2015-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 163/1093/15-а
Провадження № 2-а/163/25/15
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2015 року Любомльський районний суд Волинської області

у складі: головуючої - судді Гайдук А.Л.,

при секретарі Горпинко К.О.,

з участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Любомль адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора ДПС поста №3 Корінчука Івана Івановича про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся в суд з зазначеним адміністративним позовом, який обґрунтовує тим, що постановою відповідача серії ПС1 №б/н в справі про адміністративне правопорушення від 21.03.2015 року його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 490 грн. незаконно, з порушенням норм процесуального та матеріального права. Зокрема вказує, що відповідач, після зупинки його транспортного засобу, не повідомив про причину зупинки та суть скоєного ним правопорушення, не роз'яснив його права та обов'язки під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, чим порушив вимоги п.14.1 наказу Міністерства внутрішніх справ України №111 від 27.03.2009 року "Про затвердження Інструкції з питань діяльності підрозділів дорожньо-патрульної служби Державтоінспекції МВС" та вимоги ч.4 ст.256 КУпАП. Крім цього вказує, що 21.03.2015 року він керував автомобілем марки "Ауді", р.н.з.НОМЕР_1 по автодорозі Київ-Ковель з дотриманням правил дорожнього руху, в тому числі із ввімкненим ближнім світлом фар. В той же час, відповідач на його запитання про причину зупинки повідомив про порушення ним вимог п.9.8 Правил дорожнього руху, а саме, керування автомобілем без ввімкненого ближнього світла фар, що не відповідало дійсності, у зв'язку із чим він попросив продемонструвати відеозапис на якому зафіксоване дане порушення, однак інспектор ДПС у цьому йому відмовив, повідомивши, що буде складати протокол про адміністративне правопорушення. При написанні пояснень у протоколі він вказав про дійсні обставини, а саме, що рухався із ввімкненим світлом фар, про застосування інспектором радара і більше ніяких інших технічних засобів, однак інспектор, будучи невдоволеним такими його поясненнями, в грубій формі забрав протокол, позбавивши його можливості викласти усі свої заперечення по даному факту в повному обсязі. У складеному протоколі та оскаржуваній постанові вказано, що він відмовився від підпису, проте це не відповідає дійсності, оскільки дані документи йому для підпису ніхто не надавав. Очевидцем викладених подій була його дружина, яка слідувала разом з ним в автомобілі, однак пояснень у неї відібрано не було. Також зазначає, що відповідачем порушено вимоги ст.280 КУпАП, оскільки справу розглянуто за його відсутності, без з'ясування усіх обставин, які мають значення для справи, ні постанова, ні протокол про адміністративне правопорушення не містять посилань на докази його винуватості, а стягнення призначене без врахування обставин, які приймаються до уваги при вирішенні даного питання, зокрема того, що на його утриманні перебуває четверо осіб: дружина перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку та три доньки, з яких одна є студенткою коледжу, що призвело до неправомірного накладення стягнення. З викладених підстав просив постанову відповідача від 21.03.2015 року відносно нього скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Позивач в судовому засіданні адміністративний позов підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві, і просив його задовольнити. Додатково суду пояснив, що в день складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення він звернувся до відповідача з проханням надати йому складений протокол та відеозапис руху його транспортного засобу, однак в усній формі отримав відмову з посиланням відповідача на те, що він сам особисто має доводити ту обставину, що керував автомобілем з увімкненим світлом фар. В протоколі про адміністративне правопорушення від підпису не відмовлявся, повідомивши інспектора, що поставить підпис після того, як останній надасть йому можливість дописати пояснення з приводу фактичних обставин, які в дійсності мали місце, однак можливості це зробити інспектор йому так і не дав, повідомивши, що протокол їм надійде поштою на домашню адресу.

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про дату, час і місце судового засідання був повідомлений у встановленому законом порядку, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, про причини неявки суд не повідомив, заперечень проти позову від нього до суду не надійшло.

Відповідно до ч. 4 ст. 128 КАС України, у разі неприбуття відповідача - суб'єкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час та місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши пояснення позивача, показання свідка та дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 21 березня 2015 року інспектором ДПС поста №3 Корінчуком І.І. відносно позивача було винесено постанову серії ПС2 №б/н за ч.2 ст.122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 490,00 грн. Зі змісту даної постанови слідує, що 21.03.2015 року о 09 год. 36 хв. по автодорозі М02 (490 км), сполученням "Київ-Ковель-Республіка Польща", поза населеним пунктом ОСОБА_1 рухався автомобілем марки "Ауді-80", р.н.з. НОМЕР_1, на якому не було увімкнене ближнє світло фар або денні ходові вогні, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП.

Згідно пункту 9.8 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 із змінами і доповненнями, з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар.

Відповідальність за порушення зазначеної вимоги Правил дорожнього руху передбачена ч.2 ст.122 КУпАП.

Обґрунтовуючи вимоги адміністративного позову, позивач вказує, що не вчиняв правопорушення, зазначеного у оскаржуваній постанові, при цьому, заперечуючи факт вчинення правопорушення, посилається на показання свідка. Крім того, вказує на ту обставину, що ні оскаржувана постанова, ні протокол про адміністративне правопорушення не містять посилань на докази наявності в його діях складу правопорушення, а відповідачем при складанні протоколу допущено грубе порушення його права на захист.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП покладає на орган (посадову особу), що розглядає справи про адміністративне правопорушення обов'язок з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом ч.1 ст.268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи; виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії АП1 №512412 від 21.03.2015 року, позивач ОСОБА_1 заперечив наявність в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, зазначивши, що він рухався автомобілем марки "Ауді-80" з ввімкненими фарами, а працівники ДАІ фіксували його транспортний засіб на радар.

Незважаючи на вказану обставину, а саме, заперечення факту вчинення правопорушення, ні вказаний протокол про адміністративне правопорушення, ні оскаржувана постанова від 21.03.2015 року в справі про адміністративне правопорушення, не містять жодних посилань на докази вчинення особою, а саме позивачем, правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що єдиним доказом винуватості позивача є протокол про адміністративне правопорушення. При цьому інших доказів, що підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення (рапорти посадових осіб, заяви, пояснення свідків правопорушення, відеофіксація тощо) в постанові відповідачем не зазначено, у той час як згідно ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Крім цього, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення слідує, що складання протоколу здійснювалось у присутності свідка ОСОБА_3, однак, як вбачається з відмітки про додатки до протоколу, свідчення у даного свідка відповідачем не відбирались.

Також не підтверджено жодним доказом того факту, що позивач відмовився від отримання оскаржуваної постанови, а зміст постанови йому оголошено усно, оскільки оскаржувана постанова не містить ні даних про свідків, в присутності яких було зафіксовано дані факти, а ні їх підписів.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4, яка є дружиною позивача, показала, що 21.03.2015 року вона разом з чоловіком слідувала в автомобілі та наголошувала йому, щоб швидко не їхав та перевірив чи увімкнене світло фар, при цьому, сама особисто бачила, як чоловік увімкнув світло фар. По дорозі їх було зупинено працівниками державтоінспекції з тих підстав, що автомобіль рухався без увімкненого світла. Для того, щоб переконатись у твердженнях відповідача, неодноразово просили інспектора надати для огляду відеозапис руху їхнього автомобіля, зафіксованого на "Радарі", оскільки якщо б даний факт підтвердився, то проти складання протоколу вони не заперечували б. Також ствердила ті факти, що відповідач не дав можливості дописати чоловікові пояснення у протоколі, оскільки вони були не на користь інспектора, а також те, що ні протокол, ні оскаржувану постанову в той день відповідачем вручено не було. Внаслідок таких дій відповідача, вони фактично були позбавлені можливості доводити той факт, що ОСОБА_1 Правила дорожнього руху не порушував, а їх твердження залишились проігнорованими.

Аналіз доводів позивача в системному зв'язку з вищевикладеними нормами, які регламентують порядок провадження у справах про адміністративне правопорушення, а також досліджені судом докази, вказують на об'єктивне підтвердження викладених позивачем фактів та є беззаперечною підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Також слушними є доводи позивача про те, що при винесенні відповідачем оскаржуваної постанови не враховано характеру вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, як то передбачено ст.33 КУпАП, оскільки, з представлених позивачем копій: свідоцтва про одруження, свідоцтв про народження та копії його трудової книжки, встановлено, що останній одружений, на утриманні має троє неповнолітніх дітей та сам ніде не працює, що не могло залишатись поза увагою при обранні виду та розміру стягнення.

Таким чином, суд визнає, що відповідач при винесенні оскаржуваної постанови належним чином не застосовував норми ст.ст.33, 252, 280 КУпАП, оскільки оцінку доказів вчинення правопорушення не проводив, заперечень позивача не спростував, розмір штрафу в постанові жодним чином не обґрунтував, не досліджував інших обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, що потягло за собою необґрунтоване притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 62 Конституції України передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

В зв'язку з неявкою відповідача в судове засідання, стверджені позивачем обставини не були спростовані. Крім того, суду не було представлено жодних доказів в підтвердження обставин, викладених у постанові про адміністративне правопорушення, а тому, за вказаних вище обставин, суд вважає, що діями відповідача допущено порушення прав позивача, як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

З огляду на характер допущених відповідачем процесуальних порушень при винесенні оскаржуваної постанови, така постанова не може вважатись законною.

Суд, обираючи спосіб захисту порушеного права позивача, вважає, що для відновлення останнього необхідним і достатнім є скасування вказаної вище постанови в справі про адміністративне правопорушення, що позивач і просить.

Таким чином суд повно, всесторонньо та об'єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що постанову серії ПС2 №б/н від 21.03.2015 року, винесену відповідачем в справі про адміністративне правопорушення, про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст.122 КУпАП, у виді штрафу в розмірі 490 грн. слід скасувати.

Разом з тим, вимоги позивача в частині закриття провадження в справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху суд вважає безпідставними, оскільки згідно із положеннями п.3 ч.3 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи про накладення адміністративних стягнень, а, отже, питання про прийняття процесуального рішення в справі про адміністративне правопорушення не відноситься до компетенції адміністративного суду і в цій частині позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст.2, 9, 10, 11, 71, ч.4 ст.128, ст.ст. 159, 160, 161, 163, 167, 171-2 КАС України, на підставі ч.2 ст.122, ст.ст. 245, 256, 280 КУпАП, суд, -

п о с т а н о в и в:

Позов задовольнити частково.

Постанову інспектора ДПС поста №3 Корінчука Івана Івановича серії ПС2 №б/н від 21.03.2015 року, винесену за результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення серії АП1 №512412 від 21.03.2015 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 490 (чотириста дев'яносто) гривень, - скасувати.

В решті позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Любомльський районний суд Волинської області протягом десяти днів з дня її проголошення, а особами, які беруть участь у справі, але не були присутні під час проголошення постанови, - протягом десяти днів з дня отримання її копії. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено та підписано 25 травня 2015 року.

Головуюча:суддя А.Л.Гайдук