Справа № 826/19681/14
Суддя: Старова Н.Е.
Дата ухвалення: 2015-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

20 травня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Старової Н.Е.,

суддів: Мєзєнцева Є.І., Чаку Є.В.,

при секретарі: Тищенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної міграційної служби України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва у справі за адміністративним позовом Державної міграційної служби України до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

Державна міграційна служба України звернулась до суду з позовною заявою до Державної виконавчої служби України про визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Артемчука Т.В про відкриття виконавчого провадження від 27.11.2014 ВП №45634159.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.02.2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, позивачем було подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апелянт у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити. Представник відповідача до судового засідання не з'явився, що не заважає розгляду справи за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

При дослідженні матеріалів справи встановлено, що 27.11.2014 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Артемчуком Т.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №45634159 про примусове виконання виконавчого листа Одеського окружного адміністративного суду від 15.10.2014 №815/578/13-а про зобов'язання Державної міграційної служби України повторно розглянути заяву ОСОБА_3 про визнання її біженцем особою, яка потребує додаткового захисту.

Вважаючи, що відповідач не мав законних підстав для відкриття виконавчого провадження, позивач звернувся до суду.

Приписами ч.1 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в ст.17 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Відповідно до пп.3.4.2 п.3.4 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012, (Інструкція №512/5), на кожен поданий на примусове виконання виконавчий документ стягувачем подається окрема заява про відкриття виконавчого провадження.

Суд першої інстанції вірно встановив, що оскаржувана постанова від 27.11.2014 про відкриття виконавчого провадження №45634159 прийнята на підставі заяви ОСОБА_3 від 12.11.2014 (а.с.35), що надійшла від громадської організації «Центр Міжнародного Правового Захисту» листом від 24.11.2014 №047/14. Також вказана заява містить особистий підпис заявника, що спростовує доводи апелянта щодо підписання вказаної заяви цією особою. Крім цього, колегія критично оцінює посилання апелянта на те, що заява можливо підписана не стягувачем, а іншою особою, оскільки вказані доводи ґрунтуються лише на здогадах апелянта, й не підтверджені жодними доказами, які б відповідали вимогам ст.70 КАС України.

Відтак, у відповідача були правові підстави для відкриття виконавчого провадження на підставі вказаної заяви стягувача, водночас необхідності надання громадською організацією «Центр міжнародного правового захисту» довіреності не було.

Положеннями ч.1 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Перелік вимог до виконавчого документа передбачено ст.18 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, дійсно вказаними вимогами регламентовано необхідність зазначення у виконавчому документі, серед іншого, індивідуального ідентифікаційного номера стягувача, який як вказує апелянт не був вказаний, та не було перевірено форму обліку як платника податку, встановлену в Афганістані, чи інші форми обліку.

Позивач, в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що виконавчий лист Одеського окружного адміністративного суду від 15.10.2014 №815/578/13-а не містить ідентифікаційного номера стягувача, що свідчить про невідповідність такого виконавчого документа вимогам законодавства

Проте, колегія суддів критично оцінює вказані доводи апелянта, оскільки у виконавчому листі Одеського окружного адміністративного суду від 15.10.2014 №815/578/13-а не був зазначений ідентифікаційний код ОСОБА_3 у зв'язку з тим, що заявник є іноземцем та у нього відсутній такий код.

Крім того, згідно пункту 3.3 Інструкції №512/5 виконавчий документ повинен відповідати вимогам до виконавчого документа, зазначеним у статті 18 Закону. При перевірці відповідності виконавчого документа вимогам пункту 3 частини першої статті 18 Закону державний виконавець враховує, зокрема, що для фізичних осіб реєстраційний номер облікової картки платника податків не зазначається у виконавчому документі, якщо особа є іноземцем та законодавством країни, на території якої проживає фізична особа, встановлено інші форми обліку або якщо особа відмовилась його мати через свої релігійні переконання, про що є відповідна відмітка у паспорті особи.

Колегія суддів окремо звертає увагу на те, що зазначення, відомостей передбачених ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі необхідне для можливості встановлення осіб у виконавчому провадженні. Апелянт, в свою чергу, посилається на не зазначення ідентифікаційного номера стягувача як на формальну підставу для відмови у відкритті виконавчого провадження з виконання рішення суду, не зазначивши про те, чи є будь-які сумніви у вірній ідентифікації сторін у вказаному виконавчому провадженні, при тому, що за даних обставин зазначення ідентифікаційного коду не є обов'язковим. А також, не звертаючи увагу на положення ст.124 Конституції України, якими зокрема передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відтак, з огляду на те, що виконавчий лист Одеського окружного адміністративного суду від 15.10.2014 №815/578/13-а та заява стягувача про відкриття виконавчого провадження відповідали вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції №512/5, то у державного виконавця були наявні обґрунтовані та законні підстави для відкриття виконавчого провадження.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. Відповідач, як суб'єкти владних повноважень, на виконання вимог ч.2 ст.71 КАС України надав до суду належні докази правомірності своїх дій та рішень, та обґрунтував їх у встановленому порядку.

Судова колегія апеляційної інстанції не вбачає порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, та вважає, що судом першої інстанції повно встановлені обставини справи, яким надана правильна правова оцінка на підставі законодавства, яке врегульовує спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені у постанові від 02.02.2015 року, та не можуть бути підставою для її скасування.

За таких обставин, у відповідності до ст.200 КАС України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 186, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної міграційної служби України залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.02.2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили згідно ст.254 КАС України, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, визначені ст.212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Старова Н.Е.

Судді: Чаку Є.В.

Мєзєнцев Є.І.