Справа № 826/7217/13-а
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2015-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2015 року К/800/53792/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів: головуючого судді Юрченко В.П., суддів: Голубєвої Г.К., Бухтіярової І.О., розглянувши в порядку письмового провадження
касаційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю «Спецтранссервіс»
на постановуКиївського апеляційного адміністративного суду від 11.09.2014
у справі №826/7217/13-а
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Спецтранссервіс»
доДержавної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у місті Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Спецтранссервіс» звернулося до суду із адміністративним позовом, у якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі міста Києва Державної податкової служби, правонаступником якої є Державна податкова інспекція у Шевченківському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у місті Києві, від 02.04.2013 №№, , та .

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.09.2013 позов задоволено повністю.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.09.2014 у даній справі, скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.09.2013 та прийнято нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким залишити без змін рішення суду першої інстанції, оскільки вважає, що постанову було прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили, що не перешкоджає її розгляду по суті.

З урахуванням неприбуття у судове засідання жодної з осіб, які беруть участь у справі, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження у відповідності до пункту 2 частини 1 статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем в період з 18.02.2013 по 11.03.2013 проведена документальна планова виїзна перевірка фінансово-господарської діяльності з питань дотримання Товариством з обмеженою відповідальністю «Спецтранссервіс» вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.10.2011 по 31.12.2011 та валютного законодавства за період з 01.10.2011 по 31.12.2012, якою встановлені порушення позивачем підпункту 14.1.36, пункту 14.1 статті 14, пункту 185.1 статті 185, пункту 186.3 статті 186, пункту 187.8 статті 187, пункту 188.1 статті 188, пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пункту 200.1 статті 200, пункту 208.2 статті 208 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкові зобов'язання з податку на додану вартість на 313573,00 грн. та завищено від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду на загальну суму 112033,00 грн., а також порушення підпунктів 14.1.27, 14.1.36 пункту 14.1 статті 14, пункту 137.1 статті 137, пунктів 138.2, 138.4, підпункту 138.10.5 пункту 138.0 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, пунктів 141.1, 141.2 статті 141 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 515477,00 грн. та завищено від'ємне значення об'єкта оподаткування податком на прибуток на загальну суму 3588918,00 грн.

За результатами перевірки складено акт №733/22-30/32670530 від 18.03.2013, на підставі якого прийнято податкові повідомлення-рішення № від 02.04.2013, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток на загальну суму 644346,00 грн., у тому числі застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) в сумі 128869,00 грн.; № від 02.04.2013, яким зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток на загальну суму 3588918,00 грн.; № від 02.04.2013, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 391966,00 грн., у тому числі застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) в сумі 78393,00 грн.; та № від 02.04.2013, яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на 112545,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем не доведено наявність порушень податкового законодавства при віднесенні до складу витрат відсотків за користування кредитом, витрат за отримані послуги від ТОВ «КМК-Груп» та ТОВ «Юніком Авто» та при оподаткуванні операцій з компанією Miramis Transporation Limited.

Скасовуючи рішення суду першої інстанцій та відмовляючи в позові, суд апеляційної інстанції дійшов протилежних висновків, з якими судова колегія касаційної інстанції погоджується, враховуючи наступне.

Підставою для висновків про порушення позивачем вимог податкового законодавства стало те, що сплачені позивачем відсотки за користування кредитом неправомірно були ним віднесені до складу витрат, що, в свою чергу, призвело до заниження податку на додану вартість, оскільки, по-перше, позивачем кредитні кошти частково були використані поза межами його господарської діяльності та для придбання залізничних вагоно-цистерн, які є кваліфікаційним активом. По-друге, використання в господарській діяльності автомобільного транспорту та реальність отримання послуг від ТОВ «КМК-Груп» та ТОВ «Юніком Авто» з оренди автотранспортного засобу та виконання робіт по технічному обслуговуванню і ремонту транспортних засобів, не підтверджено документально. По-третє, отримані замовником-резидентом (позивачем) транспортно-експедиційні послуги по операціям з компанією Miramis Transporation Limited підлягають оподаткуванню податком на додану вартість на загальних підставах, що призвело до не сплати податку на додану вартість.

Розглядаючи епізод щодо дотримання позивачем вимог податкового законодавства при віднесенні позивачем відсотків за користування кредитом до складу витрат, суди попередніх встановили, що ТОВ «Спецтранссервіс» були укладені наступні кредитні договори:

- №К-18/2005 від 03.03.2005 з нерезидентом Компанією «АО TRASTA KOMERCBANKA» (Латвія) на загальну суму 6747600,00 дол. США, зі строком погашення - 03.03.2012 та процентною ставкою - 11 % річних;

- №К-4/08-2011 від 18.08.2011 з нерезидентом Компанією «EU Consult Alliance limited» (Великобританія) на загальну суму 2320000,00 дол. США, зі строком погашення - 31.12.2011 та процентною ставкою - 9 % річних;

- №К-03/07-2010 від 08.04.2011 з нерезидентом Компанією «EU Consult Alliance limited» (Великобританія) на загальну суму 2250000,00 дол. США, зі строком погашення - 28.04.2016 та процентною ставкою - 1 % річних;

- №4856 від 02.04.2012 з нерезидентом Компанією «EU Consult Alliance limited» (Великобританія) на загальну суму 2320000,00 дол. США зі строком погашення - 31.12.2012 та процентною ставкою - 9 % річних;

- №22.1/336-КЛТ-08 від 28.11.2008 з AT «Родовід Банк» на загальну суму 24160000,00 дол. США, зі строком погашення - 31.12.2012 та процентною ставкою - 25 % річних.

На підставі договору №2РСБ-00554 від 17.08.2004, укладеного позивачем з ТОВ «Маріупольський завод важкого машинобудування», позивачем придбано 82 закінчених виробництвом вагоно-цистерни, які оприбутковані у бухгалтерському обліку на рахунку 10 «Основні засоби».

Згідно п. 141.1 ст. 141 Податкового кодексу України до складу витрат включаються будь-які витрати, пов'язані з нарахуванням процентів за борговими зобов'язаннями (в тому числі за будь-якими кредитами, позиками, депозитами, крім фінансових витрат, включених до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку) протягом звітного періоду, якщо такі нарахування здійснюються у зв'язку з провадженням господарської діяльності платника податку.

Будь-яких виключень з приводу віднесення до складу валових витрат, пов'язаних із виплатою або нарахуванням процентів за борговими зобов'язаннями, крім невикористання таких виплат у господарській діяльності, цією нормою права не визначено.

Підпунктом 138.10.5 п. 138.10 ст. 138 ПК України визначено, що до складу інших витрат включаються фінансові витрати, до яких належать витрати на нарахування процентів (за користування кредитами та позиками, за випущеними облігаціями та фінансовою орендою) та інші витрати підприємства в межах норм, встановлених цим Кодексом, пов'язані із запозиченнями (крім фінансових витрат, які включені до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку).

Відповідно до пункту 3 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 31 «Фінансові витрати» кваліфікаційний актив - актив, який обов'язково потребує суттєвого часу для його створення. Капіталізація фінансових витрат - включення фінансових витрат до собівартості кваліфікаційного активу. Собівартість кваліфікаційного активу - витрати на придбання, будівництво, створення, виготовлення, виробництво, вирощування і доведення кваліфікаційного активу до стану, у якому він придатний для використання із запланованою метою або продажу.

Виходячи з наведеного, після доведення кваліфікаційного активу до стану, в якому він придатний для використання, капіталізація фінансових витрат припиняється.

Положеннями п. 8 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби» зазначено, що фінансові витрати не включаються до первісної вартості основних засобів, придбаних (створених) повністю або частково за рахунок запозичень (за винятком фінансових витрат, які включаються до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 31 «Фінансові витрати»).

Разом із тим, суд апеляційної інстанції, погодившись з доводами позивача, що придбані цистерни не є кваліфікаційним активом, правильно зазначив, що при цьому, матеріалами справи не підтверджується наявність зв'язку між придбанням 1 жовтня 2014 р. вказаних вагонів-цистерн після 100 % оплати, та отриманням в послідуючому кредитних коштів, оскільки фінансові витрати у вигляді відсотків формувались позивачем по кредитним договорам, укладеними в 2005, 2010, 2011, 2012 р.р. Крім того, як зазначає позивач в касаційній скарзі, сума кредиту для придбання цистерн становила 14000000 грн., але, як вбачається з матеріалів справи, сума послідуючих кредитів для погашення первісного кредиту становила 6747600 та 2250000 доларів США, та значно перевищує суму кредиту для придбання вагонів-цистерн в перерахунку на національну валюту.

Відповідно, позивачем не доведено, що кредитні кошти, отримані від компанії AO TRASTA, компанії ЕU Consult Alliance Limited та АТ «Родовід Банк» використані на придбання вагонів-цистерн ТОВ «Маріупольський завод важкого машинобудування» за договором № 2РСБ-00554 від 17 серпня 2004 року, або на інші нарахування у зв'язку з провадженням господарської діяльності платника податку, що підтверджує висновки податкового органу про неправомірне віднесення ТОВ «Спецтранссервіс» витрат на оплату процентів за користування кредитними коштами до складу валових витрат.

Щодо взаємовідносин позивача із ТОВ «Юніком Авто» та ТОВ «КМК-Груп». Як встановлено судами, між ТОВ «КМК-Груп» та ТОВ «Спецтранссервіс» укладено договір оренди автотранспортного засобу № 21/07 від 11 червня 2007 року (автомобіля Mersedes-Benz CLS 500, кузов WDD2193751А004935), на підтвердження реального виконання якого надано копії актів прийому-передачі транспортних засобів, акти прийому-передачі послуг оренди та податкових накладних. Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про недостатність вказаних документів, оскільки відсутні інші, які обумовлені договором, а саме, не надано доказів проходження технічного огляду, витрат на придбання паливно-мастильних матеріалів, маршрутних та подорожних листів.

Крім того, між ТОВ «Спецтранссервіс» та ТОВ «Юніком Авто» укладений договір на виконання робіт по технічному обслуговуванню та ремонту транспортних засобів № 0277 від 14 жовтня 2010 року, на підтвердження фактичного виконання якого суду надано копії нарядів-замовлень, рахунків-фактур, актів виконаних робіт та податкових накладних.

Суд апеляційної інстанції встановив відсутність нарядів-замовлень на роботи, що мали бути виконані згідно актів виконаних робіт від 04, 23, 26 листопада 2011 року та 27 лютого 2012 року, відсутність актів виконаних робіт по нарядам-замовленням від 15 березня, 19 квітня, 05 травня 2012 року.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Згідно пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно зі п.п.198.1 ст. 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п.п.138.2 ст. 138, - витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Підпунктом 139.1.9 ст. 139 ПК України, - витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Таким чином, під час здійснення контролю за правомірністю формування платником податку податкового кредиту та витрат підлягає перевірці фактичне придбання товару чи отримання послуги.

Суд касаційної інстанції погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, що надані позивачем документи не підтверджують фактичне отримання послуг від ТОВ «КМК-Груп» з ТОВ «Юніком Авто».

Щодо правильності застосування пільгового оподаткування з ПДВ з організації транспортно-експедиційного перевезення. Як встановлено судами, ТОВ «Спецтранссервіс» (позивач) зобов'язувалося надати резидентам Росії - ЗАТ «РН-Транс» та ЗАТ «Трансєвразія» транспортно-експедиційні послуги з перевезення експортно-імпортних та транзитних вантажів по залізничним дорогам країн СНД, Балтії та далекого зарубіжжя.

З метою виконання зобов'язань перед ЗАТ «РН-Транс» та ЗАТ «Трансєвразія» позивач уклав з компанією Miramis Transportion Limited (Великобританія) договір про надання транспортно-експедиційних послуг № 0305/11-141 від 03 травня 2012 року. Предметом договору (з урахуванням додаткової угоди № 1 від 17 травня 2012 р.) визначено регулювання взаємовідносин між сторонами по організації перевезення залізничним транспортом імпортних, експертних, реекспортних, транзитних вантажів, які іменуються «Вантаж», вантажовідправників, по заявкам Клієнта (тобто, позивача), яким Клієнт надає інші договірні транспортно-експедиційні послуги, ніж передбачені цим договором.

Позивач, керуючись п.п.186.3 ст. 186, п.п.197.8 ст. 197 Податкового кодексу України, податок на додану вартість по операціях з компанією Miramis Transportion Limited не нараховував, зазначаючи, що він як експедитор у взаємовідносинах з ЗАТ «РН-Транс» та ЗАТ «Трансєвразія» організував транзитне перевезення вантажів нерезидентів, а тому має право на звільнення від оподаткування, оскільки операція є постачанням послуги з перевезення вантажів транзитом через митну територію України.

Відповідно до п.п. 197.8 ст. 197 ПК України звільняються від оподаткування операції з постачання послуг з перевезення (переміщення) пасажирів та вантажів транзитом через митну територію України, а також з постачання послуг, пов'язаних із таким перевезенням (переміщенням).

Суд апеляційної інстанції правильно зробив висновок, що від оподаткування податком на додану вартість звільнені операції, учасником яких є власник вантажу (клієнт), який замовив послуги з перевезення (переміщення) пасажирів та вантажів транзитом через митну територію України та послуги, пов'язані із таким перевезенням (переміщенням).

Позивач лише був організатором таких послуг, але особисто не надавав послуги з перевезення (переміщення) вантажів транзитом через митну територію України, а також з постачання послуг, пов'язаних із таким перевезенням (переміщенням), а тому звільнення від оподаткування, встановлене для перевізника не поширюється на послуги з організації перевезення, які надає експедитор.

Підсумовуючи вищевикладене, суд касаційної інстанції прийшов до висновку, що судом апеляційної інстанції правильно скасовано рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, яке прийнято на підставі неповного та всебічного дослідження обставин справи, а тому касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецтранссервіс» задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 226, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецтранссервіс» залишити без задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 11.09.2014 - залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, що беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.П.Юрченко
Судді Г.К.Голубєва
І.О.Бухтіярова