Справа № 2а-79/11/1370
Суддя: Костів Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2015-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2015 р. Справа № 876/191/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Костіва М.В.,

суддів Шавеля Р.М., Бруновської Н.В.

за участю секретаря Бєлкіної Н.І.

представника позивача Лаврика А.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 03.12.2013 р. у справі №2а-79/11/1370 за позовом Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області до ОСОБА_2 про стягнення податку з власників транспортних засобів,

встановив:

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 03.12.2013 р. у справі №2а-79/11/1370 за позовом державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області до ОСОБА_2 про стягнення податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, позов було задоволено, вирішено стягнути з ОСОБА_2 32050 грн. податку.

В апеляційній скарзі скаржник просить постанову суду скасувати та відмовити у позові. Апеляційна скарга мотивована неврахуванням того, що перша реєстрація транспортного засобу не проводиться у разі відсутності документів про сплату податку. Таку сплату податку контролює Державтоінспекція. Вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 01.07.2013 р. встановлено, що перша реєстрація транспортних засобів проводилась із порушенням законодавства внаслідок зловживання службовим становищем та перевищенням службових повноважень службовими особами Львівського ВРЕР УДАІ ГУ МВСУ. Тому, фактично сплачені суми податку до бюджету не надійшли за нез'ясованих обставин. Посилається на порушення порядку стягнення податкового боргу.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу заперечив за безпідставністю.

На підстав ст. 55 КАС України колегія суддів допустила заміну позивача - Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області її правонаступником - Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши наявні в справі матеріали та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, на основі наявних у справі доказів, колегія суддів дійшла переконання, що подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Як правильно встановив суд першої інстанції, на гр. ОСОБА_2 зареєстровано 11.07.2009 р. транспортний засіб марки: VOLKSWAGEN T4 (державний номерний знак НОМЕР_1) 1999 року випуску, об'ємом двигуна 1896 куб. см. та 14.07.2009 р. транспортний засіб марки: RENAULT TRAFIC (державний номерний знак НОМЕР_2) 2002 року випуску, об'ємом двигуна 1870 куб. см.

Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про систему оподаткування» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) під податком і збором (обов'язковим платежем) до бюджетів та до державних цільових фондів слід розуміти обов'язковий внесок до бюджету відповідного рівня або державного цільового фонду, здійснюваний платниками у порядку і на умовах, що визначаються законами України про оподаткування. Одним із загальнодержавних податків відповідно до ч. 1 ст. 14 цього Закону є, зокрема, податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів» № 1963-ХІІ від 11 грудня 1991 року, чинного на час виникнення спірних правовідносин, платниками податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів є підприємства, установи та організації, які є юридичними особами, іноземні юридичні особи, а також громадяни України, іноземні громадяни та особи без громадянства, які здійснюють першу реєстрацію в Україні, реєстрацію, перереєстрацію транспортних засобів та мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні транспортні засоби, які відповідно до вимог ст. 2 цього Закону є об'єктами оподаткування. Відповідно до ст. 5 вказаного Закону фізичні особи податок з власників транспортних засобів сплачують перед проведенням першої реєстрації в Україні, реєстрацію, перереєстрацію транспортних засобів, а також перед технічним оглядом транспортних засобів щорічно або один раз за два роки, але не пізніше першого півріччя року, в якому проводиться технічний огляд. Відповідно до ст. 3 цього Закону перша реєстрація в Україні - це реєстрація транспортного засобу в Україні, яка здійснюється уповноваженими державними органами України вперше щодо цього транспортного засобу.

Виходячи із встановленої ст. 6 вищевказаного Закону ставка податку за вказані транспортні засоби з розрахунку за рік належить до сплати: 18960 грн. податку з власників транспортних засобів за автомобіль марки VOLKSWAGEN T4, 1999 року випуску, об'ємом двигуна - 1896 куб.см., ставка податку за 100 куб.см. - 1000 грн.; 13090 грн. податку з власників транспортних засобів за автомобіль марки RENAULT TRAFIC, 2002 року випуску, об'ємом двигуна - 1870 куб.см., ставка податку за 100 куб.см. - 700 грн.

Суд першої інстанції підставно визнав доведеним факт несплати скаржником зазначених сум на підставі оцінки доказів, наявних у матеріалах справи, в їх сукупності. Так, довідками №23321/19-020 та №23322/19-020 від 07.10.2010 року, якими підтверджено відсутність надходжень від ОСОБА_2 суми податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів в розмірі 13090 грн. та 18960 грн. до місцевого бюджету Шевченківського району м. Львова. Листом ЗАТ КБ «Приватбанк» Філії західного головного регіонального управління «Приватбанк» від 04.11.2010 року за № 5949 на запит заступника голови ДПА у Львівській області повідомлено про відсутність квитанції про оплату відповідачем податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів. Скаржник жодного доказу сплати такого податку не надав. Посилання на те, що якби не була проведена сплата податку, то не була б проведена перша реєстрація транспортного засобу, протилежного не доводить, при чому, в світлі вироку Шевченківського районного суду м. Львова від 01.07.2013 р. у справі №1-233/11, яким встановлено, що перша реєстрація транспортних засобів проводилась із порушенням законодавства внаслідок зловживання службовим становищем та перевищенням службових повноважень службовими особами Львівського ВРЕР УДАІ ГУ МВСУ.

Посилання скаржника на те, що в світлі цього вироку не встановлено, яким чином сплачені кошти не надійшли до бюджету, є загальним припущенням скаржника, не доведеним доказами. При цьому, службові особи ВРЕР УДАІ ГУ МВСУ не проводять зарахування коштів до бюджету, така оплата повинна проводитись скаржником самостійно через уповноважені установи банку, а відтак, зазначені службові особи не можуть вплинути на розрахунки між фінансовими установами.

Відповідно до ч. 5 ст. 50 БК України в редакції, чинній на час існування відповідних відносин, податки, збори (обов'язкові платежі) та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими в доход державного бюджету з моменту зарахування на єдиний казначейський рахунок державного бюджету. Оскільки сума податку з власників транспортних засобів, яка мала бути сплачена відповідачем під час первинної реєстрації транспортних засобів до бюджету не зарахована на єдиний казначейський рахунок державного бюджету, суд першої інстанції підставно визнав, що відповідач не виконав обов'язку із сплати податку.

Відповідно до Закону України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів» сума податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що сплачується фізичними особами, розраховується саме фізичною особою за ставками, встановленими цим Законом. Законом України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (чинного на момент виникнення правовідносин), в п. 4.2 ст. 4, визначено, що контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму податкового зобов'язання у разі якщо: а) платник податків не подає у встановлені строки податкову декларацію; б) дані документальних перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, заявлених у податкових деклараціях; в) контролюючий орган внаслідок проведення камеральної перевірки виявляє арифметичні або методологічні помилки у поданій платником податків податковій декларації, які призвели до заниження або завищення суми податкового зобов'язання; г) згідно з законами з питань оподаткування особою, відповідальною за нарахування окремого податку або збору (обов'язкового платежу), є контролюючий орган. Оскільки на податковий орган не покладено обов'язку самостійно здійснювати нарахування податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що підлягає сплаті, то податкове повідомлення - рішення і податкові вимоги, відповідно до ст.6 Закону 2181-ІІІ, з приводу сплати даного виду податку не виносяться. При цьому, саме податковий орган уповноважений вживати заходів щодо стягнення (а не контролю за сплатою, що покладено у даному випадку на органи Державтоінспекції) податків, в тому числі податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У відповідності до вимог ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно зі ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Апелянт у встановленому законом порядку не довів наявність передбачених законом підстав для скасування постанови суду.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 03.12.2013 р. у справі №2а-79/11/1370 - без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1) до Державного бюджету України 825 грн. 84 коп. судового збору.

Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20-ти днів після набрання нею законної сили, а уразі складення такої в порядку ч. 3 ст. 160 КАС України, протягом того ж строку з часу складення в повному обсязі.

Головуючий суддя Костів М.В.

Судді Шавель Р.М.

Бруновська Н.В.

Повний текст ухвали складений 25.05.2015 року.