Справа № 809/2220/14
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2015-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2015 року Справа № 876/8045/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Дяковича В.П., Іщук Л.П.,

розглянувши у порядку відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31 липня 2014 року у справі за позовом державної податкової інспекції у Богородчанському районі Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,

ВСТАНОВИВ :

08 липня 2014 року державна податкова інспекція у Богородчанському районі Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області (далі - ДПІ) звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - ФОП) в дохід бюджету податковий борг в загальній сумі 32071,27 грн.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31 липня 2014 року вказаний позов задоволено.

У поданій апеляційній скарзі відповідач просить оскаржуване судове рішення скасувати та прийняти нове про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що жодної вимоги про сплату боргу він не отримував, а підпис на поштовому повідомленні йому не належить. Таким чином, апелянт вважає, що позивачем порушено пункт 57.3 статті 57 Податкового кодексу України (далі - ПК України).

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, а відтак на підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких мотивів.

Задовольняючи позовні вимоги ДПІ, суд першої інстанції виходив із того, що податкові зобов'язання зі сплати єдиного податку за 2013 рік та за І квартал 2014 року у загальній сумі 32030,10 грн., а також нарахована пеня у сумі 41,17 грн. є податковим боргом відповідача, який ним не сплачено. Наявність податкового боргу підтверджується довідкою ДПІ у Богородчанському районі від 26.06.2014 року та іншими матеріалами справи.

Наявність податкового боргу та його розмір відповідачем не спростовано, доказів сплати заборгованості суду не представлено.

Оскільки, підстав для звільнення відповідача від сплати заборгованості судом не встановлено, то суд приходить до переконання про підставність позовних вимог, які слід задовольнити.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідають нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильними.

Статтею 8 ПК України встановлено загальнодержавні та місцеві податки та збори. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Підпунктом 10.1.2 пункту 10.1 статті 10 ПК України встановлено, що до місцевих податків належить єдиний податок.

Судом першої інстанції встановлено, що ФОП ОСОБА_1 зареєстрований Богородчанською районною державною адміністрацією Івано-Франківської області як фізична особа-підприємець та взятий на податковий облік як платник податків ДПІ у Богородчанському районі. Крім того, він являється платником єдиного податку, який належить до третьої групи платників єдиного податку.

Як слідує з матеріалів справи, 04 лютого 2014 року та 12 травня 2014 року відповідачем подано до ДПІ податкові декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за 2013 рік та за І квартал 2014 року відповідно, якими узгоджено податкове зобов'язання платника податків з єдиного податку за вказаний період у сумі 34613,40 грн. та у сумі 350,00 грн. (а.с. 8-9, 10-11).

Відповідно до пункту 56.11 статті 56 ПК України не підлягає оскарженню грошове зобов'язання, самостійно визначене платником податків.

Таким чином, зазначена сума податкового зобов'язання є узгодженою.

Разом з тим, судом встановлено, що самостійно узгоджена ФОП сума єдиного податку за 2013 рік та за І квартал 2014 року у розмірі 34613,40 грн. та 350,00 грн. відповідно підлягала сплаті у строк, встановлений пунктом 295.3 статті 295 ПК України, тобто протягом 10 календарних днів, починаючи з 03.03.2014 року та з 13.05.2014 року відповідно. Відповідачем зазначена сума не сплачена, що підтверджується наявною у матеріалах справи обліковою карткою платника єдиного податку з фізичних осіб (а.с. 7).

Відповідно до абзацу 1 пункту 59.1 статті 59 ПК України податковим органом виставлено ФОП першу податкову вимогу від 18.03.2014 року № 127-25 на суму 34530,10 грн., яка була отримана 27.03.2014 (а.с. 12).

Також, судом першої інстанції встановлено, що ДПІ у Богородчанському районі на виконання вимог підпункту 129.1.1 пункту 129.1 статті 129 ПК України ФОП нараховано пеню в сумі 41,17 грн.

Підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податковим боргом є сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Таким чином, слід погодитися з висновком суду першої інстанції про те, що вимога податкового органу про стягнення з відповідача податкового боргу на загальну суму 32071,27 грн. є обґрунтованою, а тому підлягає до задоволення.

Доводи апелянта не спростовують висновок суду першої інстанції про наявність у нього несплаченого податкового боргу у розмірі 32071,27 грн.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а відтак апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України апеляційний суд,

УХВАЛИВ :

апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31 липня 2014 року у справі № 809/2220/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді В.П.Дякович

Л.П.Іщук