Справа № 813/7735/14
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2015-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2015 р. Справа № 876/3948/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді: Сапіги В.П.,

суддів: Левицької Н.Г., Обрізка І.М.,

за участі секретаря судових засідань Сердюк О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду 18.03.2015 року про залишення позовної заяви без розгляду по справі за позовом ОСОБА_2 до Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України, Мостиського прикордонного загону про визнання неправомірними дій та скасування наказів -

В С Т А Н О В И В:

13.11.2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд з адміністративним позовом до Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України, Мостиського прикордонного загону про визнання неправомірними дій щодо накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення за службовою невідповідністю та скасування наказу № 385-аг від 02.09.2014 року.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду 18.03.2015 року позовну заяву залишено без розгляду на підставі п.9 ч.1 ст.155 КАС України.

Не згоджуючись із таким рішенням, заявник - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт посилається на те, що судом першої інстанції безпідставно не було прийнято до уваги його доводи про поважність пропуску строку звернення до адміністративного суду так як він у період з 29.09.2014 року по 10.11.2014 року перебував на стаціонарному лікуванні.

На думку апелянта суд першої інстанції необґрунтовано посилається на те, що позивач не навів жодних обставин, які б перешкоджали йому звернутися до суду протягом цього часу, і могли б бути поважними причинами для поновлення строку з вказаними позовними вимогами.

Апелянт вважає, що ухвалу суду першої інстанції необхідно скасувати, а справу направити в суд першої інстанції для продовження розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити з наступних підстав.

Суд першої інстанції свою ухвалу мотивував тим, що позивач пропустив визначений ч. 3 ст. 99 КАС України місячний строк звернення до адміністративного суду, оскільки про порушення своїх прав він дізнався 10.09.2014 року, а з розглядуваним позовом звернувся 13.11.2014. При цьому, суд першої інстанції не прийняв до уваги посилання позивача на те, що він в період з 29.09.2014 року по 10.11.2014 року перебував на стаціонарному лікуванні та вважав, що вказана обставина свідчить лише про неможливість останнього приступити до виконання службових обов'язків, а не свідчить про неможливість його звернення до суду за захистом своїх прав з 10.09.2014 року.

На підставі викладено, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду, а тому у відповідності до ст. 100 КАС України позовну заяву залишив без розгляду.

Однак, суд апеляційної інстанції з такими висновками суду першої інстанції не погоджується, з огляду на таке.

Відповідно до вимог частин 1 і 2 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до частин 1, 2 статті 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Статтею 100 КАС України передбачено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

З огляду на викладені вище правові положення суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що для звернення з розглядуваним адміністративним позовом встановлено місячний строк. Однак, суд першої інстанції не врахував того, що пропуск цього строку не є безумовною підставою для залишення позовної заяви без розгляду, оскільки виходячи з положень ст. 100 КАС України, якщо цей строк пропущено з поважних причин такий підлягає поновленню.

Із матеріалів справи вбачається, що 02.09.2014 року начальником Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України видано оскаржуваний наказ № 385-аг, який 10.09.2014 року під особистий підпис вручено ОСОБА_2

Також судом встановлено і цього не спростовує сторона відповідача, що ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні в період з 29.09.2014 року по 10.11.2014 року, а 13.11.2014 року звернувся з даним позовом до суду.

Суд апеляційної інстанції вважає безпідставним висновок суду першої інстанції про те, що перебування особи на стаціонарному лікуванні не свідчить про неможливість позивача на звернення до суду за захистом своїх прав в цей період.

Тому в суду першої інстанції не було достатньо правових підстав стверджувати, що позивачем пропущено строк встановлений ст. 99 КАС України для звернення до суду, а відтак і не було підстав для залишення позовної заяви без розгляду з підстав передбачених ст. 100 КАС України.

Суд першої інстанції, залишивши позов без розгляду, позбавив позивача можливості захистити свої права та інтереси, відповідно порушив його право на захист прав, свобод та інтересів і розгляд справи в адміністративному суді, гарантовані п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод .

Згідно з частиною 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права. Так, у справі Delcourt v. Belgium Європейський суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення. У справі Bellet v. Fгаnсе Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Отже, як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Правило встановлення обмежень доступу до суду у зв'язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Таким чином, перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на справедливий суд), одним із аспектів якого є доступ до суду, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ухвала суду першої інстанції прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та як наслідок з порушенням норм процесуального права, що призвело до помилкового залишення позовної заяви без розгляду, а тому таку слід скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.ст. 195, 196, 199, 204, 205, 206, 211, 254 КАС України, суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 18.03.2015 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 813/7735/14 - скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя : В.П. Сапіга

Судді : Н.Г. Левицька

І.М. Обрізко

Повний текст виготовлено 19.05.2015р.