Справа № 2-а-688/07/0206
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2015-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-а-688/07/0206

Головуючий у 1-й інстанції: Батрин О.В.

Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.

21 травня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Залімського І. Г. Сушка О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військова частина НОМЕР_1 на постанову Замостянського районного суду м.Вінниці від 07 лютого 2007 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до військової частини НОМЕР_1 про зарахування стажу навчання до військового стажу та стягнення грошової надбавки за безперервну службу,

В С Т А Н О В И В :
В січні 2007 року позивачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до Замостянського районного суду м.Вінниці з позовом до військової частини НОМЕР_1 про зарахування стажу навчання до військового стажу та стягнення грошової надбавки за безперервну службу.

Замостянський районний суд м.Вінниці постановою від 07.02.2007 року вказаний позов задовольнив.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим, апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу в задоволенні позову.

У зв`язку з неприбуттям жодної з осіб, які беруть участь у справі в судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як досліджено з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що позивачі, зокрема, ОСОБА_4 у 1989 році через Старосамбірський районний військовий комісаріат у Львівській області; ОСОБА_5 у 1991 році через Франківський районний військовий комісаріат м.Львова; ОСОБА_6 через Городоцький районний військовий комісаріат у Львівській області виявили бажання навчатися у Львівській республіканській спеціальній школі-інтернаті, яка в подальшому згідно з Постановою Кабінету Міністрів України №490 від 19 серпня 1992 року була реформована в Львівській військовий ліцей імені Героїв Крут. Позивачі звернулися до зазначених військових комісаріатів, у яких після проходження медичної комісії встановленим порядком були оформлені документи. Військкоматами їм були видані приписи, у яких було запропоновано прибути до Львівської республіканської спеціальної школи-інтернату для здачі вступних іспитів, які успішно склали. Наказом начальника Львівської республіканської спеціальної школи-інтернату від 15 липня 1991 року №56 позивачі за даними класних журналів з 1 вересня 1989 року були зараховані до Львівської республіканської спеціальної школи- інтернату, яка в подальшому згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 490 від 19 серпня 1992 року була реформована в Львівській військовий ліцей імені Героїв Крут, який закінчили 22 червня 1994року та 18 червня 1992року (відповідно).

Після закінчення канікулярної відпустки ОСОБА_4 прибув до Київського вищого військового авіаційного інженерного училища, яке у 1993 році було реорганізовано у Київський інститут Військово - Повітряних Сил та був зарахований до нього поза конкурсом 01 серпня 1992 року.

Після закінчення канікулярної відпустки ОСОБА_5 прибув до Відділення військової підготовки при Державному університеті. ,,Львівська політехніка, яке у 199~ році було реорганізовано у Військовий інститут при Державному університеті ,,Львівська політехніка та був зарахований до нього поза конкурсом 05 серпня 1994року.

Після закінчення канікулярної відпустки ОСОБА_6 прибув до Відділення військової підготовки Київського університету ім. Т.Шевченка, яке було реорганізовано у Військовий інститут Київського наїцонального університету ім. Т.Шевченка та був зарахований до нього поза конкурсом 17 серпня 1994 року.

21 червня 1997 року після закінчення Київського інституту Військово - Повітряних Сил наказом. Міністра оборони України від 21 червня 1997 року № 269 ОСОБА_7 було присвоєне військове звання лейтенант ".

10 липня 1999 року після закінчення Військового Інституту при Державному університеті ,,Львівська політехніка наказом. Міністра оборони України від 10 липня 1999 року №376 ОСОБА_1 , було присвоєне військове звання лейтенант .

19 червня 1999 року після закінчення Військового Інституту Київського національного університету ім. Т.Шевченка наказом Міністра оборони України від 19 червня 1999 року № 301 ОСОБА_8 було присвоєне військове звання лейтенант.

Позивачі звернулися з запитом на ім я командира в/ч НОМЕР_1 з проханням зарахувати, відповідно до ст. 24 Закону України ,,І1ро загальний військовий обов`язок і військову

службу, навчання в ліцеї в загальний строк військової служби та провести перерахунок виплати надбавки до окладів грошового утримання за вислугу років та доплату надбавки за безперервну військову службу виходячи зі стажу військової служби 15 років 30%.

Однак позивачі отримали відмову, в якій зазначено, що проходження військової служби військовому ліцеї не є видом військової служби, оскільки військовий ліцей не є вищим учбовим закладом, а тому підстав для зарахування у загальний строк військової служби немає.

Вважаючи зазначені дії відповідача незаконними позивачі звернулися з адміністративним позовом до суду.

За результатом розгляду справи, суд першої інстанції, керуючись положеннями ст. 24 п. З ч. 1 Закону України ,,Про загальний військовий обовв`язок і військову службу в редакції від 25 березня 1992 року, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, оскільки відповідно вказаному закону, початком перебування на військовій службі вважається день прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею), вказаний у приписі, виданому військовим комісаріатом, - для допризовників, призовників і військовозобов язаних.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Згідно зі статтею 24 Закону № 2232-ХІІ початком перебування на військовій службі вважався, зокрема, й день прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею), вказаний у приписі, виданому військовим комісаріатом, для допризовників, призовників і військовозобов`язаних.

У новій редакції цього Закону, яка набрала чинності 31 липня 1999 року і з відповідними змінами діє на цей час, стаття 24 вже не пов`язує початок перебування на військовій службі з днем прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею). Зазначена норма Закону передбачає, що початком проходження військової служби є: день відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату - для громадян, призваних на строкову військову службу; день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом; день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних.

Статтею 2 Закону № 2232-ХІІ визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.

Видами такої служби згідно з частиною четвертою названої статті Закону № 2232-ХІІ є: строкова військова служба; військова служба за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів (слухачів) вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Перебування на військовій службі громадян, які навчаються у військово-навчальних закладах, передбачено і у статті 25 цього Закону.

Громадяни, які виявили бажання вступити до військово-навчальних закладів, відповідно до частини першої статті 12 Закону № 2232-ХІІ проходять підготовку у військових ліцеях, середніх загальноосвітніх навчально-виховних закладах, в організаціях Товариства сприяння обороні України, на підготовчих курсах при вищих навчальних закладах або самостійно.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19 серпня 1992 року № 490 «Про реформу системи військової освіти» Ліцей, у якому з у період 1989 -1994 років навчалися позивачі, створений з метою підготовки кандидатів для вступу до військових навчальних закладів, а тому навчання у ньому не можна вважати навчанням у військовому навчальному закладі, а відтак і проходженням військової служби згідно з переліком її видів, що закріплений у частині четвертій статті 2 Закону № 2232-ХІІ.

Таким чином, висновок суду першої інстанції у справі, що розглядається, про неправомірність відмови відповідача в зарахуванні до строку безперервної військової служби ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у Збройних Силах України часу їх навчання в ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права, отже, постанова Замостянського районного суду м.Вінниці від 07.02.2007 є незаконною та підлягає скасуванню із винесенням нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Аналогічна правова позиція викладена в рішенні Верховного Суду України від 27 березня 2012 року № 21-7а12.

На підставі викладеного, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції не дав належної оцінки вказаним обставинам та зібраним по справі доказам, не правильно застосував норми матеріального права, у зв`язку із чим, ухвалив рішення, яке підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 202 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції вирішив скасувати її та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог, з підстав неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу військова частина НОМЕР_1 задовольнити повністю.

Постанову Замостянського районного суду м.Вінниці від 07 лютого 2007 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до військової частини НОМЕР_1 про зарахування стажу навчання до військового стажу та стягнення грошової надбавки за безперервну службу скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до військової частини НОМЕР_1 про зарахування стажу навчання до військового стажу та стягнення грошової надбавки за безперервну службу відмовити.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Залімський І. Г.

Сушко О.О.