Справа № 760/4711/15-а
Суддя: Кицюк В. С.
Дата ухвалення: 2015-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СОЛОМ`ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2015 року Солом'янський районний суд міста Києва

у складі судді Кицюк В.С.,

за участю секретаря Грінченко Є.С.,

позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Мірошніченко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Солом`янському районі м. Києва, третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

В березні 2015 року позивач звернулася до суду із вищезазначеним позовом, в якому просить суд визнати протиправними дії відповідача по зменшенню розміру призначеної їй пенсії та зобов`язати відповідача здійснити перерахунок пенсії з 01 січня 2015 року і проводити виплату в майбутньому без оподаткування пенсії, мотивуючи свої вимоги наступним.

Так, позивач перебуває на пенсійному обліку у відповідача та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» з 27 вересня 2012 року. Натомість починаючи з 1 лютого 2015 року розмір отриманої нею пенсії зменшився, оскільки, як пояснив їй відповідач в своїй відповіді, в Податковий кодекс України було внесено зміни Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 року, якими передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку тепер включаються: суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує три розміри мінімальної заробітної плати (у розрахунку на місяць), встановленої на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати.

Позивач стверджує, що відбулося звуження змісту та обсягу її конституційного права на пенсійне забезпечення внаслідок застосування відповідачем закону, який не відповідає нормам Конституції України.

Крім того, зазначає, що само по собі внесення змін до Податкового кодексу не потягло за собою внесення змін в пенсійне законодавство, зокрема в частину 3 статті 8 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якими прямо заборонено оподатковувати пенсії. І в даному випадку слід застосувати норми Конституції, як норми прямої дії.

В судовому засіданні позивач підтримала позовну заяву з підстав, викладених судом вище. Просила звернутися до Верховного Суду України, щоб останній ініціював подання до Конституційного Суду України з приводу визнання неконституційними п.п.164.2.19 п.164.2 статті 164 Податкового кодексу України в редакції Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи».

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, наполягав на тому, що відповідач діє виключно в межах тих законодавчих актів, які діють на момент вчинення ними конкретних дій, в тому числі і на момент здійснення оподаткування пенсій. З січня 2015 року органи Пенсійного фонду України визначені податковими агентами при нарахуванні та виплаті пенсій. Відтак, в разі якщо відповідно до п. п. 164.2.19 п. 164.2 ст.164 Податкового кодексу України, зокрема, розмір пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону), отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, перевищує три розміри мінімальної заробітної плати (у розрахунку на місяць), встановленої на 1 січня звітного податкового року (3654 грн.), - у частині такого перевищення, такі пенсії підлягають оподаткуванню в країні їх виплати. Проте, на питання суду, чому саме з лютого 2015 року відповідач почав застосовувати цю норму закону, згідно якої пенсії підлягають оподаткуванню, а не з початку року, відповіді не надав. Також представник відповідача не зміг надати відповідь на запитання, чому відповідач застосовує вищенаведені норми Податкового кодексу України і одночасно ігнорує відповідні положення пенсійного законодавства, якими передбачено правило заборони оподаткування пенсій.

Також представник відповідача не заперечував проти задоволення клопотання позивача щодо ініціювання питання перед Верховним Судом України щодо можливості звернення до Конституційного Суду України із поданням про вирішення питання про відповідність Конституції України п.п. 164.2.19 п. 164.2 статті 164 Податкового кодексу України в редакції Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи».

Представник третьої особи, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився. Його неявка не є перешкодою для розгляду справи.

Заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ст.1 Конституції України Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною і правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (ст.8 Конституції України)

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Так, згідно ч.2 ст.3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Статтею 22 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією не є вичерпними.

Так, Законом України «Про пенсійне забезпечення » від 5 листопада 1991 року № 1788-XII(далі Закону № 1788-XII) передбачено конституційне право кожного на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією та цим Законом і основною метою Закону № 1788-XII є реалізація особами, які мають право на пенсію за цим Законом, цього конституційного права.

Спрямованість останнього на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України, передбачає окрім всього вичерпний перелік нормативно-правових актів, які відповідно до статті 1-1 Закону № 2262-XII і складають законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом . Це Конституція України, цей Закон, Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Детальний аналіз вищевикладених норм Закону дає підстави стверджувати про те, що будь-які нормативно-правові акти, положення яких розповсюджується на зазначену сферу правовідносин повинні суворо відповідати вищенаведеним законам і не протирічити їм.

Зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»

В свою чергу, однією з основних догм пенсійного забезпечення громадян України до 01 січня 2015 року було правило, згідно якому пенсії не підлягали оподаткуванню.

Однак слід зазначити, що це положення було прямо передбачено ч.4 ст.8 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року (далі - Закон № 1788-XII) і станом на час розгляду справи відповідні зміни в цю норму також не внесені.

Так, судовим розглядом встановлено, що з 27 вересня 2012 року позивач перебуває на пенсійному обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Солом`янському районі м. Києва і отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», в редакції чинній на момент виникнення правовідносин між сторонами.

З 01 лютого 2015 року відповідач, застосовуючи Закон України від 28 грудня 2014 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким було внесено зміни до норм Податкового кодексу України, які набули чинності з 01 січня 2015 року, виплатив позивачу пенсію у нижчому розмірі, мотивуючи це тим, що він виступаючи податковим агентом утримав 15% податку на доходи фізичних осіб.

Таким чином, відповідач застосував норми Податкового кодексу України, які в розумінні, в даному випадку, спеціального Закону № 1788-XII не входять до переліку нормативно-правових актів, які складають законодавство про пенсійне забезпечення і відповідно не підлягають застосуванню.

Як вбачається із аналізу вищенаведених законів, а саме Закону №1788-XII та Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року (далі - Закону №1058-IV) в них не внесено зміни щодо можливості оподаткування пенсій.

Відповідно до ч.3 ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Очевидно, що законодавчо визначене право громадян України на пенсійне забезпечення, яке, безумовно, включає в себе вікові рамки виходу на пенсію, мінімальні строки трудового, страхового стажу, необхідні для призначення та отримання пенсії у розміру, встановленому законом, - є органічною складовою конституційного права громадян на соціальний захист, визначеного 46-ю статтею Конституції:

«Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, … старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення …». Такий висновок є абсолютно коректним у контексті правової позиції Конституційного суду, який у своєму рішенні від 11 жовтня 2005 року в справі N 1-21/2005, про рівень пенсії й щомісячного довічного грошового утримання, прямо зазначає, що: «Право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист. Згідно з 46-ю статтею Конституції, це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Зміст та обсяг права громадян на пенсійне забезпечення полягає у їх матеріальному забезпеченні шляхом надання трудових і соціальних пенсій, тобто щомісячних пенсійних виплат відповідного розміру, у разі досягнення особою передбаченого законом віку … Встановивши в законі правові підстави призначення пенсій, їх розміри, порядок обчислення і виплати, законодавець може визначати тільки… загальні умови їх призначення …» - ідеться у 5-му пункті рішення.

Такий висновок прямо випливає із цитованого вище рішення КСУ, у якому буквально витлумачується таке:

«Зміст прав і свобод людини - це умови й засоби, які визначають матеріальні та духовні можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування й розвитку. Обсяг прав людини - це кількісні показники відповідних можливостей, які характеризують його множинність, величину, інтенсивність і ступінь прояву та виражені у певних одиницях виміру.

Звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола суб'єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ, чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики», - 4-й пункт.

Таким чином, суд приходить до висновку, що в даному випадку може бути звуження обсягу відповідного права, як це кваліфікується в рішенні Конституційного суду від 11 жовтня 2010 року.

Постановою пленуму Верховного Суду України від 13.06.2008 року №8 «Про незалежність судової влади» встановлено, що не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод.

Висновок у досліджуваній справі цілком співзвучний із рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року у справі N 1-28/2008, щодо предмета та змісту закону про держбюджет:

«5.1. У Конституції України Україну проголошено соціальною й правовою державою (стаття 1), в основу правового регулювання бюджетних відносин закладено принцип справедливого й неупередженого розподілу суспільного багатства між громадянами й територіальними громадами (частина перша статті 95) .

Держава відповідальна перед людиною за свою законодавчу діяльність, зобов'язана утверджувати та забезпечувати права і свободи людини і громадянина. Закони та інші нормативно-правові акти мають прийматися на основі Конституції і повинні відповідати їй, частина друга 8-ї статті.

… 7.1. Однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування (частина друга статті 22) чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів (частина третя 22-ї статті).

… Тлумачення словосполучення «звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина», що міститься в частині третій 22-ї статті Конституції України, Конституційний Суд України дав у рішенні від 22 вересня 2005 року N 5-рп/2005, справа про постійне користування земельними ділянками, згідно з яким «конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. … Звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням.

У традиційному розумінні діяльності визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними».

При цьому Конституційний суд зазначив, що «загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена» (абзац четвертий підпункту 5.2 пункту 5 мотивувальної частини)».

В даному випадку, суд знову акцентує увагу на тому, що існує вірогідність того, що оподаткування пенсії позивача відповідачем може значно звузити кількісні показники, які складають обсяг його права на пенсійне забезпечення відповідно до пенсійного законодавства.

Відповідно до ч.5 ст.9 КАС України у разі виникнення в суду сумніву під час розгляду справи щодо відповідності закону чи іншого правого акта Конституції України, вирішення питання про конституційність якого належить до юрисдикції Конституційного Суду України, суд звертається до Верховного Суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акту.

Як зазначає Пленум Верховного Суду України в п.2 постанови від 01.11.1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції України і у всіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватися на Конституції України, а також на чинному законодавсті, яке не суперечить їй.

У разі невизначеності в питанні про те, чи відповідає Конституції України застосований закон або закон, який підлягає застосуванню в конкретній справі, суд за клопотанням учасників процесу або за власною ініціативою зупиняє розгляд справи і звертається з мотивованою ухвалою (постановою) до Верховного Суду України, який відповідно до ст. 150 Конституції може порушувати перед Конституційним Судом України питання про відповідність Конституції законів та інших нормативно-правових актів. Таке рішення може прийняти суд першої, касаційної чи наглядової інстанції в будь-якій стадії розгляду справи.

Остаточним рішенням Європейського суду з прав людини від 7 жовтня 2010 року в справі «Богатова проти України» визнано порушення п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якого кожен має право на справедливий та публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Дослідивши конкретні обставини цієї справи, Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що національні суди не вчинили жодної спроби розглянути позов заявниці з точки зору конституційності законодавства, що було застосовано при нарахуванні їй пенсії, попри те, що заявниця в кожній судовій інстанції наголошувала на цьому питанні. Європейський суд з прав людини зазначив, що національні суди, маючи за національним законодавством, у разі наявності спору щодо конституційності норми закону, яка застосовується судом, повноваження ініціювати відкриття конституційного провадження, цілком ігноруючи вказаний аргумент заявниці - без надання у рішеннях обґрунтування для його відхилення, хоча він був специфічним, доречним та важливим, не виконали своїх зобов`язань за пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Таким чином, склалася ситуація, коли є чинними вищезазначені «пенсійні» закони та п. п. 164.2.19 п. 164.2 ст.164 Податкового кодексу України в редакції Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», які протирічать один іншому в частині можливості оподаткування пенсій. При цьому позивач стверджує про неконституційність застосовуваного до його справи законодавства відповідачем.

Також позивач звертає увагу на положення ст.21 Конституції України, згідно яким всі люди є рівними в своїх правах і в такому випадку, за умови оподаткування пенсій, розмір яких перевищує 3 мінімальних заробітних плати, порушується принцип рівності із іншими громадянами, у яких розмір пенсії менший і до їх пенсій оподаткування не застосовується.

Відповідно до ст. 150 Конституції України вирішення питання Конституційним Судом України про відповідність Конституції України, зокрема, законів розглядається за зверненням в тому числі Верховного Суду України.

Згідно п.4 ч.2 ст.156 КАС України суд має право зупинити провадження у справі за наявності певних причин за обґрунтованим клопотанням сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, - до терміну, встановленого судом.

На підставі викладеного та керуючись ст.150 Конституції України, ст. 9 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Звернутися до Верховного Суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності п. п. 164.2.19 п. 164.2 ст.164 Податкового кодексу України в редакції Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року №71-VII, а саме того, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує три розміри мінімальної заробітної плати (у розрахунку на місяць), встановленої на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати.

Провадження у справі зупинити до прийняття рішення Конституційним Судом України за поданням Верховного Суду України щодо конституційності п. п. 164.2.19 п. 164.2 ст.164 Податкового кодексу України в редакції Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» або отримання від Верховного Суду України листа із відмовою за вищенаведеним зверненням районного суду.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду України протягом 5 днів з моменту її проголошення через Солом`янський районний суд м. Києва.

Суддя В.С. Кицюк