Справа № 803/40/14
Суддя: Ліщинський Андрій Михайлович
Дата ухвалення: 2015-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2015 р. Справа № 876/6316/14

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі :

головуючого судді: Ліщинського А.М.,

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 26 травня 2014 року у справі за позовом Приватного підприємства «Руфусів» до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И Л А:

13.01.2014 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 10.07.2013 року №, №, № та від 15.08.2013 року №, №.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що всі оригінали первинних документів, що свідчать про фактичне отримання та оплату товару та послуг, які необхідні для підтвердження господарської операції, наявні у позивача, а саме: договір поставки, договір про надання юридичних послуг, видаткові накладні, податкові накладні, товарно-транспортні накладні, платіжні доручення, а операції належним чином відображені в податковому та бухгалтерському обліку підприємства. А тому суми податкових зобов'язань по операціях з контрагентами у відповідності до вимог чинного законодавства правомірно включено до складу податкових зобов'язань у податковій декларації з податку на додану вартість та податковій декларації з податку на прибуток відповідного періоду.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 26 травня 2014 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області № від 10.07.2013 року, № від 10.07.2013 року, № від 10.07.2013 року та № від 15.08.2013 року, № від 15.08.2013 року.

Відповідач постанову оскаржив, не погодившись із зазначеним судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, зазначивши, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права та є незаконною, просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі покликається на те, що під час проведення перевірки ПП «Руфусіф» не надано доручень на отримання товару (копії журналу реєстрації доручень), сертифікатів відповідності на придбаний товар, актів приймання продукції. Акти приймання - передачі робіт (послуг) по взаємовідносинах з ПП ОСОБА_1 носять загальний характер-з них не можливо встановити, які саме послуги надавалися, в якому обсязі, та який вплив вони мали на господарську діяльність позивача.

Особи які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про місце та час розгляду справи, що не перешкоджає розгляду справи в їх відсутності згідно з п.2 ч.1 ст. 197 КАС України.

Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги позивача. Суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано суду доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються їх заперечення, і не доведено правомірності прийняття податкових повідомлень-рішень.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Згідно ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно.

Частиною 1 ст. 195 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Правильність вирішення справи відповідно до вимог ст.13 КАС України забезпечується системою: апеляційною та касаційною. Можливість апеляційного та касаційного оскарження судових рішень є принципом адміністративного судочинства, що спрямований на забезпечення прав осудності (законності та обґрунтованості) судових рішень.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, що з 07.06.2013 року по 13.06.2013 року Луцькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Волинській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПП «Руфусів» з питань дотримання вимог податкового, валютного та зовнішньоекономічного законодавства, правильності нарахування та повноти сплати до бюджету податку на додану вартість та податку на прибуток, вт ому числі за наслідками здійснення фінансово-господарських операцій з ТзОВ «Феміда-Інтер», ТОВ «СВА-Плюс» та ОСОБА_1 за період діяльності з 01.01.2012 року по 31.01.2013 року, за результатами якої складено акт №3311/22.1/36112337 від 20.06.2013 року.

В ході перевірки встановлено, що відповідно до договору поставки б/н від 01.08.2012 року ПП «Руфусів» отримало від ТОВ «Феміда-Інтер» щебінь фракції 20-40 на суму 33 072 грн., в тому числі ПДВ 5 512 грн., на підтвердження чого позивачем надано податковому органу податкову та видаткову накладну на товар, товарно-транспортну накладну на товар.

ПП «Руфусів» не надано доручень на отримання товару, сертифікатів відповідності на придбаний товар, актів приймання продукції.

Також, перевіркою встановлено, що ПП «Руфусів» було укладено договір б/н від 15.07.2012 року з суб'єктом підприємницької діяльності - адвокатом ОСОБА_1 про надання юридичних послуг на загальну суму 60 000 грн., що підтверджується актами здачі-прийняття виконаних робіт б/н від 13.08.2012 року та 31.08.2012 року, а також податковими накладними №№17, 18 від 31.08.2012 року на загальну суму 60 000 грн., в тому числі ПДВ 10 000 грн.

Луцькою ОДПІ проведено позапланову виїзну документальну перевірку суб'єкта підприємницької діяльності - адвоката ОСОБА_1 з питань формування податкового кредиту та податкових зобов'язань у податкових деклараціях з податку на додану вартість за липень-серпень 2012 року, про що складено акт від 16.01.2013 року №122/17-2/НОМЕР_1, яким не підтверджено задекларовані суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1 показники декларації з податку на додану вартість за липень-серпень 2012 року, внаслідок декларування податкового кредиту з ПДВ за нереальними операціями та відсутності документального підтвердження господарських взаємовідносин з контрагентами.

Крім того, перевіркою повноти визначення, а саме: скоригованого валового доходу за період з 01.01.2012 року по 31.01.2013 року встановлено його завищення на загальну суму 7 772 637 грн., валових витрат за період з 01.01.2012 року по 31.01.2013 року встановлено їх завищення на загальну суму 7 665 646 грн., податкових зобов'язань за період з 01.01.2012 року по 31.01.2013 року встановлено їх завищення всього в сумі 1 517 852 грн., податкового кредиту за період з 01.01.2012 року по 31.01.2013 року встановлено його завищення в сумі 1 437 621 грн., оскільки ПП «Руфусів» не надано підтверджуючих документів щодо виникнення доходу та витрат, що враховуються при визначені об'єкта оподаткування, щодо виникнення податкових зобов'язань та податкового кредиту, а отже, не встановлено здійснення господарських операцій по придбанню та реалізації товарів, робіт, послуг по постачальниках і покупцях.

Також, податковим органом встановлено, що з червня 2012 року підприємством не перераховано податок з доходів фізичних осіб в сумі 39 634, 83 грн., в тому числі за 3-ій квартал 2012 року в розмірі 22 101, 18 грн. та за 4-ий квартал 2012 року 17 533, 65 грн., чим порушено пп.168.1.2 п.168.1 ст.168 ПК України.

Таким чином, Луцька ОДПІ прийшла до висновку, що за результатами перевірки не підтверджено здійснення господарських операцій по придбанню та реалізації товарів, робіт, послуг по постачальниках і покупцях, у зв'язку з чим ПП "Руфусів" порушено п.44.3 п.44.6 ст.44, ст.134, ст.135, ст.136, ст.137 Податкового кодексу України завищено доходи, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування за період з 01.01.2012 року по 31.01.2013 року на загальну суму 7 772 637 грн., в т.ч. за 1 квартал в сумі 1 069 130 грн., за 2 квартал в сумі 1 724 594 грн., за 3 квартал в сумі 2 285 391 грн., за 4 квартал в сумі 2 693 522 грн. в результаті порушень викладених в п.2.10 акту перевірки; п.44.3 п.44.6 ст.44 ст.134, ст.138, ст.139, ст.140 Податкового кодексу України чим завищено витрати, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування за період з 01.01.2012 року по 31.01.2013 року на загальну суму 7 665 646 грн., в т.ч. за 1 квартал в сумі 1 057 940 грн., за 2 квартал в сумі 1 703 879 грн., за 3 квартал в сумі 2 261 010 грн., за 4 квартал в сумі 2 642 817 грн. в результаті порушень викладених в п.2.10 акту перевірки; п.44.3 п.44.6 ст.44 п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187 та п.188.1 ст.188 Податкового кодексу України у зв'язку з чим завищено податкові зобов'язання на загальну суму 1 517 852 грн., в тому числі: за січень 2012 року - в сумі 69 496 грн., за лютий 2012 року - в сумі 39 492 грн., за березень 2012 року - в сумі 107 940 грн., за квітень 2012 року - в сумі 97 923 грн., за травень 2012 року - в сумі 113 744 грн., за червень 2012 року - в сумі 27 713 грн., за липень 2012 року - в сумі 105 654 грн., за серпень 2012 року - в сумі 231 690 грн., за вересень 2012 року - в сумі 84 932 грн., за жовтень 2012 року - в сумі 99 823 грн., за листопад 2012 року - в сумі 210 034 грн., за грудень 2012 року - в сумі 261 036 грн., за січень 2013 року в сумі 68 375 грн. в результаті порушень викладених в п.2.10 акту перевірки; п.44.3 п.44.6 ст.44 п.185.1 ст.185, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, ст.201 Податкового кодексу України чим завищено податковий кредит на загальну суму 1 437 621 грн., в т.ч. за січень 2012 року в сумі 68 555 грн., за лютий 2012 року всумі 101 332 грн., за квітень 2012 року в сумі 91 789 грн., за травень 2012 року в сумі 105 065 грн., за червень 2012 року в сумі 23 204 грн., за липень 2012 року в сумі 99 077 грн., за серпень 2012 року в сумі 221 980 грн., за вересень 2012 року в сумі 82 720 грн., за жовтень 2012 року в сумі 96 358 грн., за листопад 2012 року в сумі 200 850 грн., за грудень 2012 року в сумі 250 486 грн., за січень 2013 року в сумі 65 427 грн. в результаті порушень викладених в п.2.10 акту перевірки; п.п.168.1.1, 168.1.5 п.168.1 ст.168, п.п.14.1.180 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України в результаті чого не переховано податок на доходи фізичних осіб в сумі 54 662, 72 грн.

На підставі Акту перевірки №3311/22.1/36112337 від 20.06.2013 року, Луцькою ОДПІ ГУ Міндоходів у Волинській області прийнято податкові повідомлення-рішення: № від 10.07.2013 року, яким ПП "Руфусів" зменшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в сумі 67 438 грн.; № від 10.07.2013 року, згідно якого позивачу зменшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств в сумі 20 718 грн. та № від 10.07.2013 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання із податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковим агентом із доходів платника податку у вигляді зарплати за штрафними санкціями в сумі 14 175, 68 грн.

Вищевказані податкові повідомлення-рішення позивачем оскаржено в адміністративному порядку до ГУ Міндоходів у Волинській області та Міністерства доходів та зборів України.

Рішенням ГУ Міндоходів у Волинській області від 14.08.2013 року податкові повідомлення-рішення №, №, № від 10.07.2013 року залишено без змін, а скарги без задоволення. Одночасно, ГУ Міндоходів у Волинській області прийнято податкові повідомлення-рішення № від 15.08.2013 року, яким позивачу зменшено суму грошового зобов'язання із податку на прибуток в сумі 1 750 грн. та № від 15.08.2013 року, згідно якого підприємству зменшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених Україні товарів (робіт, послуг) в сумі 743 грн.

Рішенням Міністерства доходів та зборів України податкові повідомлення-рішення №, №, № від 10.07.2013 року та №, № від 15.08.2013 року залишено без змін, а скарги без задоволення.

Пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України (далі - ПК України) визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу

Згідно пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті та інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу, крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до п.138.2 ст.138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Разом з тим, правові підстави віднесення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту з податку на додану вартість регулюються статтею 198 ПК України.

Так, пунктом 198.1 статті 198 ПК України визначено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктами 198.2. та 198.3 статті 198 ПК України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п.198.6 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної.

Водночас, статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року № 996-XIV (з наступними змінами та доповненнями) господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкової ознаки господарської операції кореспондується з нормами ПК України.

Згідно із частиною другою статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку. Статтею 9 зазначеного Закону передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо неможливо - безпосередньо після її закінчення. Підпунктом 2.4 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за № 168/704, передбачено, що для надання юридичної сили і доказовості первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити.

Колегія суддів погоджується з думкою суду першої інстанції, що віднесення ПП «Руфусів» до складу валових витрат коштів по взаємовідносинах з ТОВ «Феміда-Інтер», ТОВ «СВА Плюс» та ОСОБА_1, а також віднесення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту з податку на додану вартість, можливо лише при фактичному здійсненні і підтвердженні належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарських операцій (зміну активів), яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

11.09.2008 року ПП «Руфусів» зареєстроване як суб'єкт господарської діяльності виконавчим комітетом Луцької міської ради Волинської області.

Основними видами діяльності ПП «Руфусів» є: 41.20 будівництво житлових і нежитлових будівель; 42.99 будівництво інших споруд; 46.73 оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням; 47.52 роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах; 49.41 вантажний автомобільний транспорт; 71.11 діяльність у сфері архітектури.

01.08.2012 року між ТОВ «Феміда-Інтер» (постачальник) та ПП «Руфусів» (замовник) було укладено договір поставки за умовами якого, постачальник зобов'язується поставити та передати у власність Замовника товар, відповідно до усних заявок, зроблених Замовником. Замовник зобов'язується прийняти цей товар та оплатити його на умовах, визначених цим Договором. Ціна, кількість, асортимент поставки товару обумовлюється в видаткових накладних, які погоджуються сторонами попередньо.

На виконання умов даного договору поставки від 01.08.2012 року, ТОВ «Феміда-Інтер» було поставлено ПП «Руфусів» товар - «щебінь фракції 20-40», згідно видаткової накладної №РН-000611 від 23.08.2012 року та податкової накладної №66 від 23.08.2012 року на загальну суму 33 072 грн., в тому числі податок на додану вартість 5 512 грн..

Факт поставки товару від ТОВ «Феміда-Інтер» до ПП «Руфусів» підтверджується наявними в матеріалах справи товарно-транспортними накладними.

Позивачем проведено оплату за поставлений товар в безготівковій формі в загальній сумі 33 072 грн., що підтверджується платіжним дорученням №585 від 03.09.2012 року на загальну суму 33 072 грн.

Проведення оплати підтверджується також актом звіряння розрахунків між представником ПП «Руфусів» та представником ТОВ «Феміда-Інтер» від 30.04.2013 року.

Витрати, пов'язані з придбанням товару у ТОВ «Феміда-Інтер» включені ПП «Руфусів» до складу валових витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування у декларації з податку на прибуток, а суми податку на додану вартість відображено у складі податкового кредиту у податковій декларації з податку на додану вартість у відповідному звітному періоді.

В подальшому, товар - «щебінь фракції 20-40» придбаний у ТОВ «Феміда-Інтер» реалізовувався позивачем ТзОВ «Луцьккомунбуд», що підтверджується наявними в матеріалах справи договорами поставки №40/12 від 22.08.2012 року та №1/13 від 02.01.2013 року, видатковими та податковими накладними, а також товарно-транспортними накладними.

15.07.2012 року між ПП «Руфусів» (замовник) та суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (виконавцем) було укладено договір про надання юридичних послуг, за умовами якого Замовник доручає Виконавцю, а Виконавець зобов'язується надавати юридичні послуги Замовнику.

На виконання умов даного договору від 15.07.2012 року фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було надано ПП «Руфусів» юридичні послуги на загальну суму 60 000 грн., згідно податкових накладних №17 від 31.08.2012 року на суму 30 000 грн., в тому числі ПДВ 5 000 грн. та №18 від 31.08.2012 року на суму 30 000 грн., в тому числі ПДВ 5 000 грн.

Фактичне надання фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 юридичних послуг ПП «Руфусів» підтверджується актами прийняття-здачі робіт (надання послуг) від 31.08.2012 року №ОУ-0000125 на загальну суму 30 000 грн., в тому числі ПДВ 5 000 грн. та від 31.08.2012 року № ОУ-0000126 на загальну суму 30 000 грн., в тому числі ПДВ 5 000 грн.

ПП «Руфусів» проведено оплату фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 за надані юридичні послуги в безготівковій формі в загальній сумі 60 000 грн., що підтверджується платіжним дорученням №595 від 04.09.2012 року на загальну суму 60 000 грн.

Сума коштів, затрачена позивачем на оплату наданих фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 юридичних послуг, віднесена позивачем до складу валових витрат у декларації з податку на прибуток, а сума податку на додану вартість віднесено до складу податкового кредиту у податковій декларації з податку на додану вартість відповідного звітного періоду.

Поряд з тим, як встановлено судом, жодних взаємовідносин з ТОВ «СВА Плюс» у періоді, що перевірявся ПП «Руфусів» не мало.

Колегія суддів погоджується з думкою суду першої інстанції, що позивачем та представником позивача в судовому засіданні надано належні та допустимі докази на підтвердження того, що юридичні послуги фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 позивачу надані, а поставки товару від ТОВ «Феміда-Інтер» до ПП «Руфусів» відбулися, товар використано в межах господарської діяльності позивача, а саме реалізований ТОВ «Луцьккомунбуд», що в свою чергу відповідає видам діяльності ПП «Руфусів».

Витрати на загальну суму 93 072 грн. по придбанню товарів та послуг у вищевказаних контрагентів включено ПП «Руфусів» як прямі матеріальні витрати до собівартості придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг) і відображено у складі витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податкових декларацій з податку на прибуток підприємства.

Суми податку на додану вартість з вартості придбаних у вищезазначених контрагентів товарів та послуг в загальній сумі 15 512 грн. відображено ПП «Руфусів» у складі податкового кредиту податкових декларацій з податку на додану вартість.

Судом досліджені наведені вище первинні документи, що містять відомості про обставини, які є предметом доказування у цій справі, та пов'язані з рухом активів, виконанням зобов'язань, останні підтверджують наявність спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарських операцій, зв'язок між фактом придбання товару, послуг і господарською діяльністю позивача, а відтак, обґрунтованість віднесення до складу валових витрат у декларації з податку на прибуток сум по взаємовідносинах з ТОВ «Феміда-Інтер» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, а також формування податкового кредиту в податкових деклараціях з податку на додану вартість періоду, що перевірявся.

Первинні документи відповідають вимогам статті 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» та підпункту 2.4 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за № 168/704, нормам Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої наказом Міністерства фінансів України 16.05.1996 року №99, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 12.06.1996 року за №293/1318.

Проте, при проведенні перевірки позивача та формулювання порушень ним вимог Податкового кодексу України, відповідач не надав правової оцінки первинним бухгалтерським та іншим документам, які фактично засвідчують здійснення господарських операцій з контрагентами.

Отже, з урахуванням наявних в матеріалах справи первинних документів, на підставі яких ПП «Руфусів» віднесено суми по взаємовідносинах із ТОВ «Феміда-Інтер» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 до складу валових витрат при обчислені об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств, а суми податку на додану вартість включені до складу податкового кредиту, а також з урахуванням наявних у матеріалах справи первинних документів, що підтверджують використання в подальшому отриманого позивачем товару у власній господарській діяльності, у суду відсутні підстави вважати, що діяльність ПП «Руфусів» із ТОВ «Феміда-Інтер» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 фактично не відбувалась.

Відповідно до статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно з статтею 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Мотивація та докази, наведені у апеляційній скарзі, не дають адміністративному суду апеляційної інстанції підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію суду першої інстанції.

За таких обставин справи, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, оскільки вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм у оскаржуваному судовому рішенні належну правову оцінку.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не являються суттєвими і не складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 160, 195, 197, 198 п.1, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 26 травня 2014 року у справі №803/40/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі, може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.М.Ліщинський

Судді О.І.Довга

І.І.Запотічний