Справа № 816/4536/14
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2015-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2015 р.Справа № 816/4536/14
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Русанової В.Б.

Суддів: Мельнікової Л.В. , Курило Л.В.

за участю секретаря судового засідання Дудка О.А. Русанової В.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавської області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 24.02.2015р. по справі № 816/4536/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кремойл"

до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавської області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 24.02.2015 р. позов ТОВ "Кремойл" задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Кременчуцької ОДПІ Головного управління Міндоходів у Полтавській області №/2208 від 04.11.2014 р.

Кременчуцька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Полтавської області (надалі відповідач Кременчуцька ОДПІ Головного управління Міндоходів у Полтавській області), не погодившись з судовим рішенням подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 24.02.2015 р. та винести нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування скарги посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне та неправильне з'ясування обставин справи, неврахування доводів податкового органу про безтоварність господарських операцій позивача по ланцюгу постачання, що привело до невірного вирішення справи.

Позивач подав письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких просить залишити її без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

В судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не прибули, про дату, час і місце судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином.

Згідно ч.1 ст. 41 КАС України суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч.4 ст. 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 195 КАС України оскаржувана постанова переглянута в межах апеляційної скарги.

Судом встановлено, що Кременчуцькою ОДПІ проведено виїзну позапланову документальну перевірку ТОВ "Кремойл" з питань взаємовідносин з ТОВ "Кайро", ТОВ "Слобожанський Агропромисловий Союз" за період з 01.01.2013 р. по 31.05.2014 р. та з ТОВ "Карап" за лютий 2014 р., за результатами якої складено акт №2457/16-03-22-01-12/37895836 від 17.10.2014 року (т.1, а.с.11-29).

За висновками акту перевірки позивачем порушень п.198.1, 198.3, 198.6 ст. 198 ПК України , в результаті чого занижено податок на додану вартість в сумі 1 379 647,00 грн. (за листопад 2013 року в сумі 63 822 грн., за грудень 2013 року в сумі 300 332,00 грн., за січень 2014 року в сумі 241 081,00 грн., за лютий 2014 року в сумі 330 200,00 грн., за березень 2014 року в сумі 367 790,00 грн.

04.11.2014 р. Кременчуцькою ОДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення №/2208 яким збільшено позивачу суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 2 609 470,50 грн., з них 1 379 647,00 грн. за основним платежем, 698 823,50 грн. штрафними (фінансовими) санкціями (т.1, а.с.45).

Підставою призначення позивачу податкових зобов'язань та штрафних санкцій слугували висновки податкового органу про відсутність реального характеру господарських операцій позивача щодо придбання нафтопродуктів у ТОВ «Слобожанський Агропромисловий Союз», ТОВ « Кайро», ТОВ «Карап», оскільки відсутні докази фактичної поставки пального по ланцюгу від третіх осіб до контрагентів позивача.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено фактичне здійснення господарських операцій, підтверджено право на формування спірного податкового кредиту, а отже висновки відповідача про порушення позивачем податкового законодавства є безпідставними, та податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, зважаючи на таке.

Судом встановлено, що ТОВ « Кремойл» за перевіряємий період здійснював роздрібну торгівлю паливом, що є одним із видів діяльності позивача згідно Довідки ЄДРПОУ, був платником податку на додану вартість.

Також позивач має у власності АЗС в Полтавській та Дніпропетровській областях, транспортні засоби спеціально призначені для перевезення нафтопродуктів, використовує найману працю водіїв з належним рівнем кваліфікації, що підтверджується копіями свідоцтв про реєстрацію нерухомих об'єктів, транспортних засобів, посвідчень водіїв, свідоцтв про підготовку водіїв транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, ліцензій Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, ліцензійних карток, свідоцтв про повірку автоцистерн, свідоцтв про допущення транспортних засобів до перевезення визначених небезпечних вантажів.

Так, 12.09.2013 р. між ТОВ "Кремойл" (Покупець) та ТОВ "Слобожанський Агропромисловий Союз" (Продавець) укладено договір поставки №12/09, за умовами якого позивач придбав бензин марки А-95 (а.с. 233,т. 4).

Згідно п. 3.2. Договору відвантаження та доставка товару виконується засобами постачальника або покупця за домовленістю, відповідальність за партію товару переходить до покупця з моменту отримання товару та відмітки про це у накладній постачальника.

Також, 15.01.2014 р. між ТОВ "Кремойл" (Покупець) та ТОВ "Кайро" (Продавець) укладено договір поставки №15/01 за умовами якого позивач придбав паливно-мастильні матеріали (бензин марок А-92, А-95) (а.с.51-52, т. 2).

Згідно п. 3.2. Договору відвантаження та доставка товару виконується засобами постачальника або покупця за домовленістю, відповідальність за партію товару переходить до покупця з моменту отримання товару та відмітки про це у накладній постачальника.

Також , 03.02.2014 р. між ТОВ "Кремойл" (Покупець) та ТОВ "Карап" (Постачальник) укладено договір поставки №5, за умовами якого позивач придбав бензин марки А-92 (а.с. 220-223, т. 2).

На підтвердження фактичного виконання господарських операцій за цими договорами позивачем, як до перевірки, так і до суду надано копії договорів поставки палива, податкових, видаткових накладних, рахунків на поставку, сертифікати відповідності, товарно-транспортних накладних на перевезення нафти (нафтопродуктів), свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів, посвідчень водіїв, свідоцтв про підготовку водіїв транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, ліцензій Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, ліцензійних карток, свідоцтв про повірку автоцистерн, свідоцтв про допущення транспортних засобів до перевезення визначених небезпечних вантажів, свідоцтво про право власності на АЗС, банківські виписки та платіжні доручення.

Судом встановлено, що придбаний у зазначених контрагентів бензин позивачем реалізовано на власних АЗС в Полтавській та Дніпропетровській областях без додаткового зберігання на інших об'єктах, перелік та місце розташування таких АЗС наведено в товарно-транспортних накладних, а також в заявках на поставку палива.

Об'єм та зміст поставок по вказаним первинним документам узгоджуються зі Z-звітами та змінними звітами по АЗС, копіями журналу обліку надходження палива на АЗС, що також підтверджує факт прийомки палива на відповідних пунктах розвантаження ТМЦ

Суми ПДВ за придбаним товаром позивачем віднесено на податковий кредит відповідного періоду.

Позивач та його безпосередні контрагенти на час здійснення господарських операцій були платниками ПДВ. Також контрагенти позивача ТОВ " Слобожанський Агропромисловий Союз", ТОВ" Кайро" мали в користуванні на праві оренди резервуари для зберігання нафтопродуктів, що підтверджується копіями договорів оренди від 02.09.2013р. та 03.01.2014р.

Згідно п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку із, зокрема: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.2, ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу, що передбачено п. 198.6. ст. 198 Податкового кодексу України.

Таким чином, формування суб'єктом господарювання податкового кредиту не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами, а пов'язане з призначенням придбаних товарів (послуг) для використання у господарській діяльності та наявності податкової накладної (накладних).

Законодавство України, не ставить в залежність виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання. Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальності та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування податку на додану вартість, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Вказана позиція узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява № 3991/03), де Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 22.01.2009 р. зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати податок на додану вартість вдруге, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Отже, аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту.

При цьому необхідною умовою для віднесення сплачених (нарахованих) у ціні товарів сум податку на додану вартість до податкового кредиту є факт реальності придбання товарів, вартість яких відноситься до податкового кредиту з податку на додану вартість. Для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість витрати платника щодо сплати (нарахування) відповідної суми податку у складі ціни товару мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції та є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Судом встановлено, що виконання умов зазначених вище договорів підтверджують видаткові накладні, податкові накладні та товарно-транспортні накладні, копії яких знаходяться в матеріалах справи, складені з дотриманням вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», статті 201 Податкового кодексу України і містять у собі відомості щодо змісту та обсягу проведених операцій, які узгоджуються між собою і, у свою чергу, підтверджують правомірність декларування позивачем податкового кредиту з податку на вартість.

Доводи апеляційної скарги щодо наявності недоліків в товарно -транспортних накладених, колегія судів вважає такими, що не спростовують факту здійснення поставки товару. Крім того , певні недоліки товарно-транспортних накладних не тягнуть за собою втрату ними статусу належних первинних документів. Товарно-транспортні накладні є належними і в тому разі, якщо вони заповнені з окремими недоліками, що зумовлені, зокрема, результатом описок чи механічних помилок, проте при цьому містять достатні дані про зміст та обсяг господарських операцій, підтверджують фактичність здійснення таких операцій.

Надані позивачем ТТН містять назву, адреси осіб, що здійснюють господарську операцію, дані про зміст та обсяг господарських операцій, а тому є належними доказами в підтвердження виконання поставки товару.

Доводи апеляційної скарги щодо не підтвердження придбання бензину безпосередніми контрагентами позивача у попередніх постачальників, а саме у ТОВ " Клинкор", ТОВ « Кардамон», ТОВ «Осіріс-Юг», ТОВ « Нікс Трейдинг», ТОВ « Плай Сервіс», ТОВ « ГазУкраїна -2020» та інших , з посиланнями на акти перевірки перевірок і зустрічних звірок , складених податковими органами по цим підприємствам, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Відсутність документального підтвердження сплати податку на додану вартість попередніми постачальниками у ланцюгу постачання товару не впливає на право позивача (покупця) на віднесення до складу податкового кредиту сплаченого податку на додану вартість при придбанні товару, оскільки Подактовий Кодекс України не ставить таке право платника податку на додану вартість в залежність від отримання документального підтвердження щодо належного виконання постачальниками у ланцюгу постачання своїх податкових зобов'язань та сплати ними сум податків до державного бюджету.

Чинним законодавством України на сторону цивільно-правової угоди, яка є платником податків, не покладено обов'язку з перевірки дотримання постачальниками товару вимог податкового законодавства зі сплати податкових зобов'язань до бюджету.

Крім цього, проведення зустрічних перевірок за підтвердження сплати бюджету на податку на додану вартість контрагентами платника податку не є умовою для формування податкового кредиту.

Посилання відповідача на акти податкової перевірки по контрагентам позивача з висновками щодо безтоварності господарських операцій по ланцюгу постачання між цими контрагентами та третіми особами колегія суддів відхиляє.

Згідно ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Якщо безпосередній контрагент або інші особи по ланцюгу допустили порушення закону, відповідальність та негативні наслідки у вигляді збільшення податкових зобов'язань, призначення штрафних фінансових санкцій тощо, застосовуються виключно щодо особи-порушника.

Висування додаткових умов для формування податкового кредиту, ніж ті, що прямо передбачені законом, не може вважатись правомірним.

Судом встановлено, що платник виконав усі передбачені законом умови для формування податкового кредиту та має документальні підтвердження його розміру.

Натомість, достатніх і належних доказів безтоварності операцій, недостовірності або суперечливості відомостей, в наданих позивачем первинних документах, податковим органом не наведено.

Доводи апеляційної скарги на наявність кримінальних проваджень щодо службових осіб підприємств колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки відповідачем не надано доказів щодо наслідків розгляду цих проваджень, а саме судових рішень, які набрали законну силу.

Не знайшли підтвердження доводи податкового органу про наявність ознак транзитера у діяльності спірних постачальників.

Відповідачем також не подано доказів на підтвердження організованої схеми руху грошових коштів та товарів по замкнутому ланцюгу, в результаті чого сплачені на користь цього постачальника кошти повертались Товариству.

Крім того, не надано доказів, які б свідчили про існування змови Товариства з його постачальниками, та постачальниками по ланцюгу, здійснення цими особами узгоджених, взаємозалежних, не обумовлених ринковими механізмами дій, які керовані єдиним органом або особою, з метою досягнення вигідних для одного з суб'єктів результатів у сфері оподаткування.

Не надано судових рішень, що набрали законної сили, про притягнення до кримінальної відповідальності посадових осіб позивача або його контрагента або пов'язаних осіб, визнання угод між позивачем та його контрагентами недійсною, нікчемною, фіктивною, удаваною.

Таким чином, відповідач, як суб'єкт владних повноважень не виконав передбаченого ч. 2 ст. 71 КАС України обов'язку доведення законності прийнятого ним рішення.

Отже, слід погодитись з судом першої інстанції, що відповідач безпідставно збільшив позивачу зобов'язання з ПДВ та застосував штрафну санкцію, у зв'язку із цим суд вірно скасував спірне податкове повідомлення-рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов повно, всебічно та об'єктивно з'ясував обставини справи, вірно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому підстави для скасування постанови суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавської області залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 24.02.2015р. по справі № 816/4536/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Русанова В.Б.
Судді Мельнікова Л.В. Курило Л.В.
Повний текст ухвали виготовлений 25.05.2015 р.