Справа № 814/3337/14
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2015-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2015 р.м.ОдесаСправа № 814/3337/14

Категорія: 8.3.1 Головуючий в 1 інстанції: Лісовська Н. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Бойка А.В.,

суддів: Танасогло Т.М.,

Яковлєва О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу приватного підприємства «Спецьмонтажник» на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 січня 2015 року по справі за позовом приватного підприємства «Спецьмонтажник» до державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень від 17.10.2014 року, -

В С Т А Н О В И В:

03.11.2014 року приватне підприємство «Спецьмонтажник» звернулось до суду першої інстанції з адміністративним позовом до державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень від 17.10.2014 року № і № .

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 29.01.2014 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову ПП «Спецьмонтажник».

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, 14.02.2015 року приватне підприємство «Спецьмонтажник» подало апеляційну скаргу на вказану постанову суду.

Апелянт зазначає, що вказана постанова ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим ставиться питання про скасування постанови Миколаївського окружного адміністративного суду від 29.01.2014 року та постановлення нової, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть учать у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів суду апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 18.09.2014 року по 24.09.2014 року державною податковою інспекцією у Заводському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ПП «Спецьмонтажник» з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні правових відносин з контрагентами ПП «Юг Інвест» за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року та з ПП «Київбудтранс-Сервіс» за період з 01.05.2014 року по 31.05.2014 року.

За результатами вказаної перевірки відповідачем складено акт від 30.09.2014 року № 2362/14-04-22-02/13866787, на підставі якого прийнято податкові повідомлення-рішення від 17.10.2014 року № , яким позивачу збільшено податкове зобов'язання з податку на прибуток на суму 19185 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 9592,5 грн.; та № , яким позивачу збільшено податкове зобов'язання з податку на додану вартість на суму 29823 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції на суму 14911,5 грн.

В ході проведеної перевірки податковим органом встановлено порушення позивачем вимог п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 138.1, 138.2, 138.8 ст. 138, п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України (далі - ПК України), в результаті чого занижено податок на прибуток за 3 квартали 2012 р. у сумі 19185,00 грн. та вимог п. 198.3 ст. 198, п. 200.1, 200.2 ст. 200 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість за серпень-вересень 2012 р. і травень 2014 р. у сумі 29823,00 грн.

В акті перевірки податковий орган посилався на те, що взаємовідносини між ПП «Спецьмонтажник» та контрагентами: ПП «Юг Інвест», ПП «Київбудтранс-Сервіс» не мали реального характеру, а у вказаних суб'єктів господарювання були відсутні наміри створення правових наслідків. Зазначених висновків податковий орган дійшов на підставі акту ДПІ у м. Херсоні ГУ Міндоходів у Херсонській області від 22.08.2013 року № 1457/21-03-22-05/38151713 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ПП «Юг Інвест» щодо підтвердження господарських відносин із контрагентами постачальниками та з контрагентами покупцями за січень-грудень 2012 року», та на підставі акту ДПІ у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві від 22.08.2014 року № 801/26-55-22-1/38450558 «Про результати документальної невиїзної позапланової перевірки ПП «Київбудтранс-Сервіс» з питань правильності обчислення податкових зобов'язань та податкового кредиту по взаємовідносинам з постачальниками та покупцями за травень 2014 року».

Колегія суддів суду апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно відмови у задоволенні позовних вимог ПП «Спецьмонтажник», зважаючи на наступне:

Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу;

П. 135.2 ПК України визначено, що доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п.138.1 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

В свою чергу, п.138.2 ПК України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді. Платник податку для визначення об'єкта оподаткування має право на врахування витрат, підтверджених документами, що складені нерезидентами відповідно до правил інших країн.

Згідно з п.139.1.9 ПК України витрати не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку. У відповідності до пп. "а" п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів.

Також слід зазначити, що відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно п.198.2 ст. 198 Кодексу датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг чи дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Кодексу податковий кредит звітного періоду складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п. 198.6 Кодексу не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну.

Форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом державної податкової служби (п. 201.2 ст.201 ПК України).

Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг (п. 201.4 ст.201 ПК України).

Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Органи державної податкової служби за даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють платника податку про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів. При цьому платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов'язання без застосування штрафних санкцій, передбачених розділом II цього Кодексу (п. 201.6 ст.201 ПК України).

Виходячи зі змісту наведених вище норм законодавства, право на віднесення витрат до складу валових та сум ПДВ, сплачених при придбанні товару, до податкового кредиту виникає у суб'єкта господарювання у разі дотримання ним наступних умов: 1) фактичності придбання такого товару, тобто, реальності відповідної господарської операції; 2) наявності первинних документів, які підтверджують здійснення платником податку витрат, а також податкових накладних, складених особою, зареєстрованою платником податку, чи митних декларацій на підтвердження придбання такого товару та сплати відповідної суми ПДВ; 3) подальшого використання придбаного товару в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства.

Як вбачається з матеріалів справи, у перевіряємий період ПП «Спецьмонтажник» мало взаємовідносини з ПП «Юг Інвест» та ПП «Київбудтранс-Сервіс».

Колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає помилковим висновок державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва ГУ Міндоходів в Миколаївській області щодо заниження ПП «Спецьмонтажник» податку на прибуток та податку на додану вартість, зважаючи на наступне:

Юридичним фактом, який породжує право платника на податкову вигоду (зокрема, у вигляді права на зменшення об'єкта оподаткування податком на прибуток на суму валових витрат, та у вигляді права на зменшення об'єкта оподаткування податком на додану вартість на суму податкового кредиту), є реальність господарської операції.

За відсутності факту придбання товарів відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту та відноситись до складу валових витрат.

Підтвердженням реального здійснення господарської операції є первинні документи, які свідчать про фактичну поставку товарів продавцем та їх отримання покупцем, документи, підтверджуючі використання вказаних товарів у власній господарській діяльності.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Вимоги до первинних документів містяться у ст. 9 Закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», зокрема вони повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення та мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Як встановлено в ході розгляду справи та підтверджено матеріалами справи, 26.05.2014 року ПП «Спецьмонтажник» було укладено з ПП «Київбудтранс-Сервіс» договір № 16. За умовами вказаного договору ПП «Київбудтранс-Сервіс» зобов'язувався поставляти позивачу матеріали та обладнання для будівельно-монтажних робіт.

На виконання умов вказаного договору у травні 2014 року ПП «Київбудтранс-Сервіс» поставляло на адресу позивача шурупи, електроди, сталь, труби, крани, автоматику безпеки, дріт, кутки, муфти, склоленту, скобки, кабель, автоматику рівня РСУ-1М, насосну установку, котел електричний, бак та ін.)

У підтвердженням виконання умов вказаного договору позивач надав видаткову накладну № 18 від 28.05.2014 року, рахунок фактуру № 376 від 28.05.2014 року, видаткову накладну № 17 від 28.05.2014 року, рахунок-фактуру № 375 від 28.05.2014 року, податкові накладні від 28.05.2014 року № 226 та № 227 від 28.05.2014 року, товарно-транспортну накладну № 15 від 28.05.2014 року.

В свою чергу, 30.07.2012 року ПП «Спецьмонтажник» було укладено з ПП «Юг Інвест» договір № 19, за умовами якого контрагент зобов'язувався поставляти матеріали та обладнання для будівельно-монтажних робіт.

Документальним підтвердженням виконання умов вказаних договорів є надані позивачем накладні №№ 1, 2, 5 7, податкові накладні № 104 від 03.09.2012 року, № 10 від 01.08.2012 року, № 7 від 02.08.2012 року, № 5 від 01.08.2012 року, товарно-транспортні накладні від 01.08.2012 року, 02.08.2012 року та від 03.09.2012 року.

Підтвердженням оплати придбаних товарів є надані позивачем платіжні доручення.

У період серпня-вересня 2012 року ПП «Юг Інвест» було поставлено ПП «Спецьмонтажник» плитку, крани, люк, клейцемент, труби, ізоляцію для труб, асбестокартон, цвяхи, гуму листову, суміші бетонні, цеглу, цемент, рубероїд, пісок та ін.

Отримані від ПП «Юг Інвест» та ПП «Київбудтранс-Сервіс» товари були використані позивачем у власній господарській діяльності, про що свідчать надані докази.

Так, позивачем була надана копія договору № 5 від 28.04.2014 року «Монтаж и налагодження установки для миття гарячою водою обладнання підприємства на території ТОВ «Амальгама Люкс», вул. М. Морськая, 112», за умовами якого позивач приймає на себе зобов'язання здійснити монтаж та налагодження установки для миття гарячою водою обладнання підприємства, яке знаходиться на території Замовника за адресою: м. Миколаїв, вул. М. Морська, 112. У п. 2.1 вказаного договору визначено вартість робіт та обладнання, вказаних у п. 1.1.

Також було надано додаткову угоду від 18.06.2014 року № 2 до договору підряду № 5 від 28.04.2014 року, згідно якої виконавець (ПП «Спецьмонтажник» додатково до робіт, визначених у договорі № 5 від 28.04.2014 року виконує проектні роботи установки для миття гарячою водою обладнання ТОВ «Амальгама Люкс» за адресою м. Миколаїв, вул. М. Морська, 112, довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за червень 2014 року, акти приймання виконаних будівельних робіт за червень 2014 року, підсумкова відомість ресурсів, акт приймання виконаних будівельних робіт.

Розрахунки за товар провадились у безготівковій формі, на підтвердження чого надані копії платіжних доручень.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів суду апеляційної інстанції зазначає, що фактичне придбання позивачем матеріалів у ПП «Юг Інвест» та ПП «Київбудтранс-Сервіс» підтверджується наданими підприємством первинними документами, складеними належним чином, які містять достатню інформацію відносно змісту та вартості господарських операцій, які були опосередковані складенням цих документів, та дають змогу вважати, що господарські операції реально відбулися і тягнуть настання реальних правових наслідків.

Подальше використання придбаних товарів також належним чином підтверджено первинними документами.

Слід зазначити, що відмовляючи особі у праві на податковий кредит та віднесення витрат до складу валових, податковий орган повинен довести саме недобросовісність у діях платника.

Необґрунтована податкова вигода характеризується відсутністю фактичного виконання господарських операцій, здійсненням операцій без ділової мети та обліком операцій безвідносно до їх реального економічного змісту, узгодженістю дій покупця та постачальника для штучного створення умов для податкової економії.

В даному випадку, ДПІ не було надано доказів того, що по спірним операціям між ПП «Спецьмонтажник» та розглядуваними вище контрагентами у позивача була відсутня розумна ділова мета, або того, що позивач та вказані підприємства діяли спільно з метою отримання необґрунтованої податкової вигоди.

В свою чергу, як вбачається з акту перевірки, податковий орган дійшов висновку щодо завищення підприємством валових витрат та податкового кредиту у зв'язку з дослідженням акту ДПІ у м. Херсоні ГУ Міндоходів у Херсонській області від 22.08.2013 року № 1457/21-03-22-05/38151713 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ПП «Юг Інвест» щодо підтвердження господарських відносин із контрагентами постачальниками та з контрагентами покупцями за січень-грудень 2012 року», акту ДПІ у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві від 22.08.2014 року № 801/26-55-22-1/38450558 «Про результати документальної невиїзної позапланової перевірки ПП «Київбудтранс-Сервіс» з питань правильності обчислення податкових зобов'язань та податкового кредиту по взаємовідносинам з постачальниками та покупцями за травень 2014 року».

Однак, колегія суддів суду апеляційної інстанції звертає увагу на те, що зазначені акти, без дослідження та оцінки первинних документів, якими фіксуються факти здійснення господарських операцій, не можуть бути покладені в основу висновку про безтоварність операцій між позивачем та вказаними контрагентами, оскільки питання правильності відображення платником в обліку проведених господарських операцій досліджуються податковим органом саме при проведенні податкової перевірки платника з дослідженням фінансово-господарських документів, пов'язаних з нарахуванням і сплатою податку.

Крім того, допущені попередніми постачальниками у ланцюгу постачання товару певні порушення податкового законодавства тягнуть негативні наслідки саме для таких постачальників та не впливають на право позивача (добросовісного платника податку) на віднесення до складу валових витрат та податкового кредиту сплачених сум постачальникам товару.

В даному випадку, жодних зауважень з приводу наданих позивачем доказів та первинних документів на обґрунтування факту виконання контрагентами умов зазначених вище господарських договорів відповідач ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанцій не надав.

Також варто зазначити, що акт про неможливість проведення зустрічної звірки не може вважатися належним доказом допущення позивачем порушень, так як зазначений акт свідчить лише про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання. Такі звірки взагалі не є перевірками, а викладені в них висновки про порушення податкового чи цивільного законодавства платником податків є нічим іншим, як припущеннями податкового органу, які необґрунтовані належними доказами.

ПП «Спецьмонтажник» було доведено суду наявність всіх необхідних умов на віднесення витрат та сум ПДВ, сплачених при придбанні товару, до валових витрат та податкового кредиту, зокрема, щодо фактичності придбання товару, наявності податкових накладних на підтвердження придбання такого товару та інших первинних документів, сплати відповідної суми ПДВ, а також подальшого використання придбаного товару в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства.

Враховуючи все вищезазначене, колегія суддів вважає, що ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва ГУ Міндоходів в Миколаївській області дійшла безпідставного та необґрунтованого висновку щодо нереальності здійснюваних між ПП «Спецьмонтажник» та «ПП «Юг Інвест», ПП «Київбудтранс-Сервіс» господарських операцій, та, відповідно, про завищення позивачем валових витрат та податкового кредиту по операціям з цими контрагентами.

В постанові від 29.01.2015 року Миколаївський окружний адміністративний суд, як на підставу того, що здійснювані між позивачем та його контрагентами операції мають нереальний характер, посилався на те, що основним видом діяльності ПП «Юг Інвест» є оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин, що не співпадає з товарами, які поставлялись позивачу, а основним видом діяльності ПП «Київбудтранс-Сервіс» є будівництво житлових і нежитлових будівель, що не співпадає з видами послуг, які надавались позивачу.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає, що об'єктами класифікації в КВЕД є усі види економічної діяльності господарських суб'єктів (фізичних та юридичних осіб), основне призначення КВЕД - визначати та кодувати основні та другорядні види економічної діяльності юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців.

Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, ПП «Юг Інвест» та ПП «Київбудтранс-Сервіс» мітиться перелік видів економічної діяльності, якими ці підприємства мають право займатися, в тому числі і такі види діяльності, як оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням (код КВЕД 46.73); неспеціалізована оптова торгівля (код КВЕД 46.90).

В свою чергу, наявність основного виду діяльності, не позбавляє особу займатись й іншими видами діяльності, які були заявлені в ході реєстрації юридичної особи, та внесені в Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Таким чином, враховуючи відсутність доказів на підтвердження обставин, на які посилається відповідач, суб'єктивний та оціночний характер доводів, якими це підтверджується, наявність первинних документів на підтвердження здійснення господарської діяльності позивачем, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про правомірність податкових повідомлень-рішень від 17.10.2014 року № і № .

На думку колегії суддів оскаржувані податкові повідомлення-рішення про визначення позивачеві податкових зобов'язань з податку на прибуток та податку на додану вартість є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

З матеріалів справи вбачається, що згідно квитанції № 57 від 03.11.2014 року ПП «Спецьмонтажник» було сплачено судовий збір за подачу адміністративного позову у розмірі 182,70 грн., що складає 10 % відсотків від суми, що підлягає сплаті при зверненні до суду першої інстанції. Крім того, на виконання ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 03.03.2015 року ПП «Спецьмонтажник» було сплачено судовий збір за подачу апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, що становив 913,50 грн.

Таким чином, відповідно до ст. 94 КАС України, на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору, які підтверджені документально, в сумі 1096,20 грн.

Оскільки судом першої інстанції при повному встановленні фактичних обставин справи порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, постановлене судове рішення на підставі ст. 202 КАС України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст.ст. 184, 185, 197, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу приватного підприємства «Спецьмонтажник» задовольнити.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 січня 2015 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги приватного підприємства «Спецьмонтажник».

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області від 17.10.2014 року № .

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області від 17.10.2014 року № .

Стягнути з Державного бюджету України на користь приватного підприємства «Спецьмонтажник» (, юридична адреса: 54010, м. Миколаїв, вул. Морехідна, 2, фактична адреса: 54003, м. Миколаїв, вул. Чигрина, 238, кв. 13) здійснені судові витрати у вигляді судового збору в сумі 1096 (одна тисяча дев'яносто шість) 20 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: А.В. Бойко

Судді: Т.М. Танасогло

О.В. Яковлєв