Справа № 826/997/15
Суддя: Горбань Н.І.
Дата ухвалення: 2015-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/997/15 Головуючий у 1-й інстанції: Данилишин В.М. Суддя-доповідач: Горбань Н.І.
У Х В А Л А

Іменем України

19 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Горбань Н.І.,

суддів: Земляної Г.В., Сорочка Є.О.,

при секретарі: Драч М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.03.2015 року у справі за її адміністративним позовом до Фонду соціального захисту інвалідів про зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

Державна фінансова інспекція України звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Фонду соціального захисту інвалідів про зобов'язання відповідача виконати вимогу позивача від 25 червня 2014 року № 04-14/822 (далі - вимога) у частині пунктів 2, 4, 5.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.03.2015 року в позові відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Державна фінансова інспекція України подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати незаконну, на її думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою задовольнити позов. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність оскаржуваного рішення, що є підставою для його скасування.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, що з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до плану контрольно-ревізійної роботи на І квартал 2014 року, позивачем проведено ревізію фінансово-господарської діяльності відповідача за період із 01 квітня 2012 року по 01 квітня 2014 року, у ході якої виявлено певні порушення та недоліки, які відображені в акті ревізії від 29 травня 2014 року № 04-22/13.

З метою усунення виявлених порушень згідно з п. 7 ст. 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" (далі - Закон), пп. 15 п. 6 Положення про Державну фінансову інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 23 квітня 2011 року № 499/2011, та Порядку проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 року № 550, 25 червня 2014 року позивачем складено вимогу:

- п. 2 якої відповідача зобов'язано вжити заходів щодо повернення до Державного бюджету України коштів у розмірі 9416,00 тис. грн., у зв'язку з тим, що встановлено незабезпечення належного контролю за виконанням бюджетної програми, одним з напрямів використання бюджетних коштів якої, є забезпечення окремих категорій населення України технічними та іншими засобами реабілітації. При укладанні договорів-доручень від 10 квітня 2012 року № 32/2 та від 08 лютого 2013 року № 3 на закупівлю послуг, пов'язаних із базами даних (послуги з контролю за виготовленням та видачею технічних засобів реабілітації через централізований банк даних з проблем інвалідності) та приймання їх виконання відповідачем порушено п. 4 ст. 180, п. 1 ст. 189 Господарського кодексу України, п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів бухгалтерського обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88. Проведеною зустрічною звіркою у ПО "Укрпротез" виконання вказаних послуг документально не підтверджено. У зв'язку з викладеним Державному бюджету України завдано матеріальної шкоди (збитків) у розмірі 9416,00 тис. грн.;

- п. 4 якої відповідача зобов'язано стягнути з Київського учбово-виробничого підприємства № 3 УТОС кошти у розмірі 75,9 тис. грн., у тому числі шляхом проведення претензійно-позовної роботи, та перерахувати такі кошти до Державного бюджету України, оскільки встановлено, що в порушення п. 3.2, пп. 5.2.8 п. 5.2, укладених із Київським учбово-виробничим підприємством № 3 УТОС, договорів оренди нежитлових приміщень до видатків з надання інших послуг безпідставно включено цехові та загальнозаводські витрати у загальному розмірі 75,9 тис. грн., чим завдано матеріальної шкоди (збитків) відповідачу у вказаному розмірі;

- п. 5 якої відповідача зобов'язано забезпечити відшкодування за рахунок винних осіб коштів у розмірі 5,1 тис. грн. та перерахувати їх до Державного бюджету України, у зв'язку з тим, що перевіркою використання коштів на відрядження встановлено, що працівникам відповідача зайво відшкодовано витрати на відрядження у загальному розмірі 5,1 тис. грн., чим відповідачу завдано матеріальної шкоди (збитків) у вказаному розмірі.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Судова колегія погоджується з такою позицією з наступних підстав.

Згідно з пп. 7, 8, 9 ч. 1 ст. 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" органу державного фінансового контролю надається право: пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства; порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати в дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства; накладати у випадках, передбачених законодавчими актами, на керівників та інших службових осіб підконтрольних установ адміністративні стягнення.

Тобто, як вбачається з вище викладених норм, органу державного фінансового контролю надано право пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень норм законодавства.

Поряд з цим, така вимога, з точки зору дії у часі, може стосуватися виявленого правопорушення, яке є триваючим, має на меті його припинення, або направлена на майбутнє та стосуватися недопущення правопорушення у майбутньому (превентивна функція). Вимога не може стосуватися подій минулого, зокрема, завданих у минулому збитків, шкоди, тощо, адже те, що уже відбулося, не можна усунути, а можна тільки діяти для подолання негативних наслідків, зокрема, шляхом пред'явлення позову до осіб, діями яких завдано збитки, шкоду, тощо.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на приведення роботи підконтрольної організації у відповідність із вимогами законодавства у майбутньому і є обов'язковою до виконання. Що ж стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово відшкодовані шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення органу державного фінансового контролю до суду з відповідним позовом.

Отже, звернення органу державного фінансового контролю до суду з позовом про спонукання відповідача пред'явити позов до інших осіб, а також про зобов'язання відповідача змінити розмір зобов'язань інших суб'єктів господарювання, відображених у бухгалтерському обліку (коригування показників кредиторської заборгованості), не відповідає визначеній законом компетенції органів державного фінансового контролю.

Слід також зазначити, що такі дії є прямим втручанням у господарську діяльність підконтрольної установи.

Цивільні та господарські правовідносини побудовані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення, майнової самостійності їх учасників, свободи підприємницької діяльності суб'єктів господарювання та заборони втручання органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у господарські відносини.

Зокрема, відповідно до ст. 12 Цивільного кодексу України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Згідно з ч. 5 ст. 19 Господарського кодексу України незаконне втручання та перешкоджання господарській діяльності суб'єктів господарювання з боку органів державної влади, їх посадових осіб при здійсненні ними державного контролю та нагляду забороняються.

Повноваженнями із прийняття управлінських рішень у сфері господарювання чи зобов'язання суб'єктів господарювання до прийняття таких рішень органи державного фінансового контролю законом не наділені, адже такі органи за своїм статусом та покладеними на них функціями належать до контролюючих органів, а не до органів державної влади, які здійснюють управлінські функції.

Таким чином, системно проаналізувавши усі вище викладені норми та з'ясовані судом обставини, а також зважаючи, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 вересня 2014 року у справі № 826/11250/14 визнано протиправним та скасовано п. 4 вимоги, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що позов Державної фінансової інспекції України до Фонду соціального захисту інвалідів про зобов'язання відповідача вчинити певні дії є безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, оскаржувана постанова прийнята судом відповідно до норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апелянта, які викладені в апеляційній скарзі та проголошені його представниками в судовому засіданні, не спростовують рішення суду першої інстанції.

За таких обставин апеляційну скаргу - необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 158, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, судова колегія -

У Х В А Л И Л А:

В задоволенні апеляційної скарги Державної фінансової інспекції України - відмовити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.03.2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: Н.І.Горбань

Судді: Г.В. Земляна

Є.О. Сорочко

Повний текст ухвали виготовлено 21.05.2015 року.

.

Головуючий суддя Горбань Н.І.

Судді: Сорочко Є.О.

Земляна Г.В.