Справа № 806/1229/15
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2015-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2015 року м.Житомир справа № 806/1229/15

категорія 8.3.2

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Капинос О.В.,

секретар судового засідання Барібан А.І.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Домарацької В.В.,

представника третьої особи Юхимчука В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Андрушівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ПАТ "Райфайзен Банк Аваль" в особі Житомирської обласної дирекції про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 03.12.2014 р. №001022620,

встановив:

ОСОБА_4 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Андрушівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області від 03.12.2014 року №001022620 про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування: за основним платежем на суму 6179,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 1714,75 грн..В обгрунтування позовних вимог посилається на відсутність порушень положень чинного податкового законодавства з його боку, оскільки висновки акта перевірки №598/620/ від 01.12.2014 року документально не підтверджено, висновки перевіряючих ґрунтуються на припущеннях та носять суб'єктивний характер. Зокрема, позивач зауважує, що є цілком безпідставними висновки відповідача щодо наявності порушення п.п."д" п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України, а саме: неоподаткування отриманого доходу у вигляді додаткового блага, оскільки анулювання (прощення) АТ "Райффайзен Банк Аваль" заборгованості у розмірі 41193,32 грн. за договором від 07.12.2007 року №014/4452/82/126220 про надання кредиту, не є тотожним отриманому додатковому благу, котре згідно положень Податкового кодексу України має бути оподатковано. Також, позивач наголошує що визначальною ознакою доходу платника податку, як об'єкта та бази оподаткування податком з доходів фізичних осіб, у тому числі у вигляді додаткового блага, є фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній чи нематеріальній формі. При цьому, відсотки за користування кредитом і пеня, нараховані банком відповідно до умов договору та списані за його рішенням, не є доходом платника податків у розумінні Податкового кодексу України, котрий підлягає оподаткуванню в порядку п.п."д" п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав викладених у письмових запереченнях на позовну заяву. Зокрема, вказав на правомірність винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 03.12.2014 р. №001022620 щодо збільшення суми грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб, оскільки позивачем внаслідок порушення вимог абз. "д" п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України, занижено податкове зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету на суму 6179,00 грн. - основного платежу та 1714,75 грн. за штрафними санкціями.

Представник третьої особи в судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити за необґрунтованістю та безпідставністю.

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що Андрушівською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Житомирській області було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків до бюджету ОСОБА_4 за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року, про що було складено акт №598/620/ від 01.12.2014 року (а.с. 9-19).

За наслідками проведеної перевірки встановлено порушення пп.49.18.4 п.49.18 ст.49 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (зі змінами та доповненнями), за неподання податкової декларації про доходи та майновий стан за 2013 рік; абз. "д" пп.164.2.17 п.164.2 ст. 164 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (зі змінами та доповненнями) в результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб за період в сумі 6179,00 грн., в тому числі по періодах: 2013 рік - 6179,00 грн.

Підставою для даного висновку стало те що, відповідно до податкового розрахунку за формою 1-ДФ фізичною особою ОСОБА_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків , отримано дохід у вигляді додаткового блага від АТ "Райффайзен Банк Аваль" в розмірі 41193,32 грн., у вигляді анулювання (прощення) заборгованості.

На підставі акту перевірки № 598/620/ від 01.12.2014 року Андрушівською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Житомирській області було прийнято податкове повідомлення-рішення форми "Р" №001022620 від 03.12.2014 року, про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування: за основним платежем на суму 6179,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 1714,75 грн. (а.с. 20).

Не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням, позивач оскаржив його в порядку адміністративного узгодження, за результатами якого 30.12.2014 року ГУ ДФС у Житомирській області винесло рішення №1108/Н-С/06-30-10-06 про результати розгляду первинної скарги. Вказаним рішенням ГУ ДФС у Житомирській області залишило без змін податкове повідомлення-рішення №001022620 від 03.12.2014 року Андрушівської ОДПІ (а.с. 25-28).

Не погоджуючись з рішенням ГУ ДФС у Житомирській області позивачем було подано повторну скаргу від 16.01.2015 року до Державної Фіскальної Служби України на податкове повідомлення-рішення №001022620 від 03.12.2014 року (а.с. 29-32).

Рішенням Державної Фіскальної Служби України від 03.03.2015 року №Н/99-99-10-01-03-14 повторну скаргу позивача залишено без задоволення а податкове повідомлення-рішення №001022620 від 03.12.2014 року Андрушівської ОДПІ без змін (а.с. 33-36).

Однак, суд не погоджується з даними висновками контролюючого органу з огляду на наступне.

Встановлено, що 07.12.2007 року між Акціонерним товариством "Райффайзен банк Аваль" (далі по тексту - банк) та ОСОБА_4 було укладено Договір №014/4452/82/126220 про надання кредиту, згідно якого банк зобов'язується надати позивачу, а позивач зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в сумі 15000,00 грн., та сплатити проценти, комісії в порядку та на умовах, визначених даним Договором.

У зв'язку з важким матеріальним становищем позивач не зміг своєчасно сплатити кредит, що стало підставою для нарахування банком пені в розмірі 39589,02 грн. та 1604,30 грн. відсотків за користування кредитом, всього на загальну суму 41193,32 грн.

Зважаючи на погашення ОСОБА_4 заборгованості за основною сумою кредиту ("тіло кредиту"), 04.09.2013 року кредитор та позичальник уклали Договір про припинення зобов'язань за кредитним договором №014/4452/82/126220 від 07.12.2007 року, відповідно до умов якого підтверджується відсутність у ОСОБА_4 будь-якої заборгованості за основним кредитним договором та припинення чинності основного кредитного договору. (а.с. 52).

Тобто, відповідно до даного Договору, клієнту ОСОБА_4 було анулювано (прощенно) заборгованості в розмірі 39589,02 грн. пені та 1604,30 грн. відсотків нарахованих за користування кредитом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до п.164.1 ст.164 Розділу IV Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин (далі по тексту - ПК України), базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб є загальний оподатковуваний дохід з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Підпунктом "д" 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку-боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

З акту перевірки вбачається, що саме вказаною нормою (п. "д" пп.164.2.17 п.164.2 ст. 164 ПК України), фактично було обґрунтоване спірне податкове повідомлення рішення від від 03.12.2014 р. №001022620.

Разом з тим, вказаний п."д" є складовою пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України, яким передбачено включення до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку доходу, отриманого як додаткове благо, і фактично визначає один з видів такого додаткового блага.

Згідно п.п.5.1, 5.2 ст.5 ПК України поняття, правила та положення, установлені цим Кодексом та законами з питань митної справи, застосовуються виключно для регулювання відносин, передбачених статтею 1 цього Кодексу. У разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу.

Статтею 14 ПК України визначено значення понять, в якому ці поняття вживаються в цьому Кодексі.

Так, відповідно до п.п.14.1.56 п.14.1 ст.14 ПК України (у відповідній редакції на момент виникнення правовідносин) доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Згідно з п.п.14.1.47. п.14.1. ст.14 ПК України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Відповідно до п.163.1 ст.163 ПК України об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Згідно п.164.1 ст.164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

З аналізу наведених положень ПК України можна зробити висновок, що до доходів взагалі та додаткових благ, зокрема, відносяться матеріальні та нематеріальні цінності, кошти та інші активи, які безпосередньо отримані платником податку та які збільшують загальний майновий стан цього платника і забезпечують приріст його активів у той чи іншій формі.

Тобто, основною ознакою доходу платника податку, як об'єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній чи нематеріальній формі.

Відповідно до пп.165.1.29 ст.165 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включається основна сума кредиту, що отримується платником податку (протягом строку дії договору), у тому числі фінансового кредиту, забезпеченого заставою, на визначений строк та під проценти.

З аналізу вказаної норми вбачається, що протягом дії кредитного договору отримані платником податку від банку кошти не можуть бути включені до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу такого платника.

Відповідно до п.п.165.1.49 п.165.1 ст.165 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються інші доходи, які згідно з цим Кодексом не включаються до складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу.

При цьому до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов'язання (п.п.164.2.14 п.164.2 ст.164 ПК України).

Отже, відсотки, нараховані боржнику внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов'язання, не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Статтею 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" від 07.12.2000 року визначено, що банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Статтею 605 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Частиною 3 ст.549 Цивільного кодексу України визначено, що пенею є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, відносини, що виникли між банком та його клієнтом з питань надання кредиту, є цивільно-правовими відносинами, які регулюються актами цивільного законодавства України, зокрема нормами Цивільного кодексу України. При цьому нарахування відсотків та пені є лише засобом забезпечення виконання зобов'язання перед банком.

Прощені позивачу відсотки і пеня не є його доходом та додатковим благом, оскільки, якщо сума кредиту надається безпосередньо позичальнику, то відсотки, неустойка (в т.ч. пеня) ним не отримуються, а банк вправі як стягувати їх, так і не стягувати.

Отже, прощення відсотків, пені (неустойки) у вигляді відсотків за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання регулюється між сторонами зобов'язання в межах договірних правовідносин цивільним законодавством.

Крім того, відповідно до п.3.3 Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 24.12.2010 року № 1020, зареєстрованої в Міністерстві юстиції 13.01.2011 року № 46/18784 (у відповідній редакції), у графі "Сума виплаченого доходу" відображається сума фактично виплаченого доходу платнику податку податковим агентом.

Системний аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що оскільки сума відсотків за користування кредитом та сума неустойки не є складовою основної суми боргу (кредиту), тому вона не включається до загальномісячного (річного) доходу, оскільки основною ознакою доходу платника податку, як об'єкта та бази оподаткування, в тому числі у вигляді додаткового блага, є фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній чи нематеріальній формі.

На підставі наведеного суд вважає, що відсотки та пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, нарахована банком відповідно до умов договору та анульована за його рішенням, не є доходом платника податків в розумінні ПК України, який підлягає оподаткуванню згідно абз. "д" пп. 164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем податкове повідомлення - рішення від 03.12.2014 р. №001022620 винесене необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мали значення для його прийняття, а тому оскаржуване рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України на користь позивача підлягає відшкодуванню з Державного бюджету України 182,70 грн. сплаченого судового збору (а.с. 3).

Керуючись статтями 86, 94, 158-162, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Андрушівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області від 03.12.2014 р. №001022620.

Відшкодувати ОСОБА_4 з Державного бюджету України 182,70 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.В. Капинос

Повний текст постанови виготовлено: 25 травня 2015 р.