Справа № 750/6411/14
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2015-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 750/6411/14 Головуючий у 1-й інстанції: Рахманкулова І.П. Суддя-доповідач: Желтобрюх І.Л.
У Х В А Л А

Іменем України

14 травня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючої-судді: Желтобрюх І.Л.,

суддів: Мамчура Я.С.,

Шостака О.О.,

при секретарі: Оліщук А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 березня 2015 року про зміну способу виконання судового рішення у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м.Чернігові ради про визнання неправомірними дій, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області Постилякова Марина Борисівна звернулася до Деснянського районного суду м. Чернігова із поданням про зміну порядку і способу виконання постанови по справі №750/6411/14, на підставі якої Деснянським районним судом м. Чернігова було видано виконавчий лист від 08.12.2014.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 березня 2015 року в задоволенні подання було відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права та постановити нову про задоволення заяви державного виконавця.

Сторони в судове засідання не з'явилися. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін. Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши й проаналізувавши доводи апеляційної скарги і докази на їх підтвердження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Деснянського районного суду м.Чернігова від 10.07.2014 року визнано неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради щодо нарахуваня та виплати ОСОБА_3 грошової щомісячної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в розмірі меншому, ніж передбачено ст. 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» за періоди з 01 грудня 2007 року по 31 грудня 2007 року, та з 22 травня по 31 жовтня 2008 року, та зобов'язано нарахувати та виплатити ОСОБА_3 недоотриману суму грошової щомісячної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в розмірі, передбаченому ст. 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», за періоди з 01 грудня 2007 року по 31 грудня 2007 року, та з 22 травня по 31 жовтня 2008 року, з урахуванням проведених виплат.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.11.2014, апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Чернігові ради залишено без задоволення, апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задоволено частково, а постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 10.07.2014 року - змінено. Абзац другий та третій резолютивної частини постанови Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 липня 2014 року викладено в наступній редакції: «Визнати неправомірними дії управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради щодо нарахування та виплати ОСОБА_3 грошової щомісячної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в розмірі меншому, ніж передбачено ст. 43 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням", за періоди з 01 грудня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року та з 01 січня 2009 року по 05 серпня 2009 року. Зобов'язано Ууправління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради нарахувати та виплатити з урахуванням проведених виплат ОСОБА_3 недоотриману суму грошової щомісячної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в розмірі, передбаченому ст. 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» за періоди з 01 грудня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року та з 01 січня 2009 року по 05 серпня 2009 року». В іншій частині постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 липня 2014 року залишено без змін.

На виконання вказаного судового рішення Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради здійснило нарахування належної до виплати суми, проте виплату коштів не здійснило через відсутність фінансування.

10 Березня 2015 року старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області Постилякова М.Б. звернулася до Деснянського районного суду м. Чернігова з поданням про зміну способу та порядку виконання рішення суду, та просила стягнути з відповідача нараховану суму коштів.

Відмовляючи в задоволенні заяви державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що в разі задоволення його вимог фактично буде змінено зміст постанови суду, що в свою чергу є порушенням норм процесуального права.

Надаючи правову оцінку висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого:

Відповідно до статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є, зокрема, державний орган. Водночас судові рішення у справах, пов'язаних із соціальними виплатами, які мають зобов'язальний характер щодо проведення таких виплат, не належать до зазначених у згаданій статті видів рішень, що унеможливлює їх виконання без зміни його способу.

За змістом ч. 1 ст. 263 КАС України, за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду першої інстанції, що видав виконавчий лист (незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист), із поданням, а особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження - із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Таким чином, для відстрочення, розстрочення виконання рішення та зміни способу його виконання законом передбачені такі правові підстави: для розстрочення та відстрочення - обставини, що ускладнюють виконання, а для зміни способу і порядку виконання - обставини, які роблять виконання неможливим.

З аналізу вказаної норми права вбачається, що відсутність у боржника коштів через неналежне фінансування може бути підставою для відстрочення або розстрочення виконання судового рішення. Натомість підставою для зміни порядку і способу виконання рішення може бути відсутність коштів саме на рахунку, який вказаний у судовому рішенні; відсутність присудженого майна в натурі, тощо.

Державний виконавець посилається на відсутність коштів як на обставину, що унеможливлює виконання судового рішення.

Водночас судові рішення у справах, пов'язаних із соціальними виплатами, які мають зобов'язальний характер щодо проведення таких виплат, не належать до зазначених у згаданій статті видів рішень.

Крім того, звернувшись з даним поданням, державний виконавець фактично просив не змінити спосіб виконання постанови суду, а змінити судове рішення по суті, і вирішити окрему позовну вимогу про стягнення коштів, яка не була предметом розгляду та дослідження суду під час прийняття цієї постанови.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що державним виконавцем не були зазначені обставини, що можуть бути підставою для зміни порядку і способу виконання постанови, а в разі зміни способу виконання вищеозначеної постанови, фактично буде змінено її по суті.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Допущення судом першої інстанції порушень норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, колегією суддів не виявлено, а тому оскаржувана ухвала суду, за приписами ст.200 КАС України, підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 41, 156, 195, 199, 200, 205, 206, 267 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 березня 2015 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуюча:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено 19 травня 2015 року.

.

Головуючий суддя Желтобрюх І.Л.

Судді: Шостак О.О.

Мамчур Я.С