Справа № 822/14/15
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2015-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2015 року м. Київ К/800/16597/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - судді суддів:Іваненко Я.Л., Головчук С.В., Мойсюка М.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Департаменту соціального захисту населення Хмельницької обласної державної адміністрації про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити дії за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 січня 2015 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Департаменту соціального захисту населення Хмельницької обласної державної адміністрації, в якому просив: визнати протиправною відмову відповідача у переоформленні автомобіля ВАЗ 21099, 1997 року випуску, кузов НОМЕР_1 на його ім'я; зобов'язати відповідача зняти з балансового рахунку автомобіль ВАЗ 21099, 1997 року випуску, кузов НОМЕР_1; зобов'язати Департамент соціального захисту населення Хмельницької обласної державної адміністрації надати дозвіл на переоформлення автомобіля ВАЗ 21099, 1997 року випуску, кузов НОМЕР_1 у його власність.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 січня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2015 року, позивачу відмовлено у задоволенні позову.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити у повному обсязі. Вважає, що судами помилково не застосовано до спірних правовідносин абзац 9 пункту 41 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року № 999, відповідно до якого, якщо інвалід, дитина-інвалід користувався автомобілем більше ніж 10 років, за бажанням членів його сім'ї автомобіль може бути переданий їм у власність безоплатно.

Перевіривши за матеріалами справи доводи касаційної скарги та правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах доводів касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що в березні 2004 року відповідно до Закону України «Про гуманітарну допомогу» від 22 жовтня 1999 року ОСОБА_4 отримав від Головного управління праці та соціального захисту населення Хмельницької обласної державної адміністрації автомобіль ВАЗ 21099, 1997 року випуску, кузов НОМЕР_1.

28 липня 2004 року вказаний автомобіль було передано позивачу із забороною на відчуження та передачу іншим особам.

У жовтні 2014 року після спливу 10-річного строку користування автомобілем ОСОБА_4 звернувся до Департаменту соціального захисту населення Хмельницької обласної державної адміністрації із заявою про переоформлення у власність автомобіля марки ВАЗ 21099.

30 жовтня 2014 року Департамент соціального захисту населення Хмельницької обласної державної адміністрації відмовив у задоволенні заяви, мотивуючи це відсутністю передбачених пунктом 6 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року № 999, підстав для переоформлення автомобіля у власність позивача.

Відмовляючи позивачу у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що приймаючи рішення про відмову позивачу у переоформленні у власність автомобіля, орган соціального захисту діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про гуманітарну допомогу» гуманітарною допомогою є цільова адресна безоплатна допомога в грошовій або натуральній формі, у вигляді безповоротної фінансової допомоги або добровільних пожертвувань, або допомога у вигляді виконання робіт, надання послуг, що надається іноземними та вітчизняними донорами із гуманних мотивів отримувачам гуманітарної допомоги в Україні або за кордоном, які потребують її у зв'язку з соціальною незахищеністю, матеріальною незабезпеченістю, важким фінансовим становищем, виникненням надзвичайного стану, зокрема внаслідок стихійного лиха, аварій, епідемій і епізоотій, екологічних, техногенних та інших катастроф, які створюють загрозу для життя і здоров'я населення, або тяжкою хворобою конкретних фізичних осіб, а також для підготовки до збройного захисту держави та її захисту у разі збройної агресії або збройного конфлікту. Гуманітарна допомога є різновидом благодійництва і має спрямовуватися відповідно до обставин, об'єктивних потреб, згоди її отримувачів та за умови дотримання вимог статті 3 Закону України «Про благодійну діяльність та благодійні організації».

Частиною 1 статті 11-1 Закону України «Про гуманітарну допомогу» визначено, що забезпечення інвалідів, дітей-інвалідів автомобілями, визнаними гуманітарною допомогою, здійснюється на умовах, передбачених законом, та у порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Чинним на час звернення позивача до Департаменту соціального захисту населення Хмельницької обласної державної адміністрації із заявою про переоформлення у власність автомобіля Порядком забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року № 999 (далі - Порядок № 999), визначено механізм забезпечення автомобілями інвалідів, зокрема дітей-інвалідів, які мають право на їх отримання безоплатно або на пільгових умовах і місце проживання яких зареєстровано в Україні в установленому законодавством порядку.

Відповідно до абзаців 1 та 2 пункту 41 Порядку № 999 за бажанням інвалідів головні управління соціального захисту можуть забезпечувати їх автомобілями, ввезеними в Україну і визнаними в установленому порядку гуманітарною допомогою, без права продажу, дарування, передачі (в тому числі за довіреністю) іншій особі. Автомобілями, отриманими головними управліннями як гуманітарна допомога, інваліди (за їх бажанням або за бажанням законних представників недієздатних інвалідів), діти-інваліди (за бажанням їх законних представників), які перебувають на обліку в головних управліннях соціального захисту та управліннях виконавчої дирекції, забезпечуються безоплатно в порядку черговості.

Автомобіль, отриманий головним управлінням соціального захисту як гуманітарна допомога для конкретного інваліда, який перебуває на обліку, видається безоплатно такому інваліду (за його згодою або за згодою законного представника недієздатного інваліда), дитині-інваліду (за згодою її законного представника) незалежно від черговості на десятирічний строк, визначений з дати видачі, із зняттям з обліку.

Відповідно до абзаців 2 та 3 пункту 42 Порядку № 999 у реєстраційних документах на автомобіль підрозділ МВС робить позначку про видачу автомобіля головним управлінням соціального захисту, а також про заборону відчуження автомобіля та передачі права керування автомобілем без дозволу цього головного управління.

У разі порушення зазначеної вимоги інвалід у подальшому позбавляється права на забезпечення автомобілем через головне управління соціального захисту.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що автомобілі, отримані як гуманітарна допомога, перебувають у власності головних управлінь соціального захисту та обліковуються на їх балансових рахунках, а інваліди, отримуючи такі автомобілі в якості гуманітарної допомоги, не набувають права розпоряджатися таким майном.

Пунктом 6 Порядку № 999 визначено, що інвалід, законний представник недієздатного інваліда, дитини-інваліда отримує автомобіль на десятирічний строк без права продажу, дарування, передачі (в тому числі за довіреністю) іншій особі. Після закінчення зазначеного строку інвалід може користуватися таким автомобілем до отримання нового або повернути його головному управлінню соціального захисту чи управлінню виконавчої дирекції на умовах згідно з пунктом 14 цього Порядку.

Абзацами 1, 5, 6, 7 пункту 14 Порядку № 999 передбачено, що заміна автомобілів, отриманих інвалідами, законними представниками недієздатних інвалідів, дітей-інвалідів через головні управління соціального захисту або управління виконавчої дирекції, яким групу інвалідності встановлено безстроково, провадиться на підставі заяви інваліда, законного представника недієздатного інваліда, дитини-інваліда після закінчення десятирічного строку експлуатації на підставі раніше виданого висновку облМСЕК (ЦМСЕК, КрМСЕК) про наявність медичних показань для забезпечення автомобілем без повторного медичного огляду з обов'язковим урахуванням висновку лікувально-профілактичного закладу про спроможність інваліда керувати автомобілем на момент прийняття рішення про забезпечення автомобілем (крім випадків, передбачених пунктом 24-1 цього Порядку).

У разі заміни автомобіля інвалід або член сім'ї, якому передано право користування автомобілем, законний представник недієздатного інваліда, дитини-інваліда на підставі письмової довідки головного управління соціального захисту або управління виконавчої дирекції, форма якої затверджується Мінсоцполітики, знімає автомобіль з обліку в підрозділі МВС за місцем його реєстрації (номерні знаки і реєстраційні документи здаються до підрозділу МВС). Після цього інвалід, законний представник недієздатного інваліда, дитини-інваліда повертає придатний до подальшої експлуатації автомобіль, що перебував у користуванні, головному управлінню соціального захисту, що забезпечує інваліда новим автомобілем, а інвалід унаслідок трудового каліцтва - управлінню виконавчої дирекції.

У разі коли під час технічного огляду автомобіль визнано непридатним для подальшої експлуатації, інвалід або член сім'ї, якому передано право користування автомобілем, законний представник недієздатного інваліда, дитини-інваліда здає автомобіль на підприємство, що здійснює заготівлю та переробку металобрухту.

Якщо під час технічного огляду автомобіль, що був у користуванні десять років, визнано придатним для подальшої експлуатації, ним може бути забезпечений безоплатно або на пільгових умовах за умови письмової згоди інший інвалід, дитина-інвалід, що перебуває на обліку, з урахуванням оціночної вартості автомобіля на день передачі, що визначається відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" та відповідних нормативно-правових актів з оцінки майна. У такому разі інвалід, дитина-інвалід не знімається з обліку і може користуватись автомобілем до отримання нового.

Пунктом 43 Порядку № 999 передбачено, що після десятирічного строку експлуатації інвалідом автомобіль знімається з балансового рахунку.

Аналіз наведених норм свідчить, що законодавством не передбачено можливості відчуження гуманітарної допомоги, а лише заміну отримувача гуманітарної допомоги.

При цьому, судами вірно не взято до уваги посилання позивача в обґрунтування позовних вимог на абзац 9 пункту 41 Порядку № 999, оскільки зазначеним пунктом встановлено право саме членів сім'ї інваліда на отримання у безоплатну власність автомобіля, яким інвалід користувався більше ніж 10 років.

За таких обставин, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли вірного висновку про правомірність дій відповідача щодо відмови у наданні позивачу дозволу на переоформлення у його власність автомобіля ВАЗ 21099, 1997 року випуску, кузов НОМЕР_1.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судами при розгляді справи допущені порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За таких обставин, оскаржувані судові рішення постановлені з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 січня 2015 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Я.Л. Іваненко

Судді: С.В. Головчук

М.І. Мойсюк