Справа № 813/1046/15
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2015-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2015 року № 813/1046/15

12 год. 56 хв.

Львівський окружний адміністративний суд у колегіальному складі: головуючий суддя Клименко О.М., суддя Гавдик З.В., суддя Ланкевич А.З., за участю секретаря судового засідання Рехліцької Ю.Р. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Оджиковський В.О.;

відповідача 1: представник Писарев О.Ю.;

відповідача 2: представник не прибув;

прокурора: представник Панькевич Р.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Проктер Енд Гембл Україна» до Львівської митниці ДФС, Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області за участю Прокуратури Львівської області про визнання протиправними та скасування рішень, визнання протиправною бездіяльності, стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Проктер Енд Гембл Україна» (далі - ТОВ «Проктер Енд Гембл Україна») звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Львівської митниці ДФС (далі - Львівська митниця), Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області (далі - ГУ ДКСУ у Львівській області), в якому просить:

- визнати протиправними та скасувати рішення Відповідача 1 про відмову у внесенні змін до митних декларацій за заявами Позивача від 16.01.2015 р. №№16/01-001, 16/01-002, 16/01-003, 16/01-004, 16/01-005, 16/01-006, 16/01-007, 16/01-008, 16/01-009, 16/01-010, 16/01-011, 16/01-012, 16/01-013, 16/01-014, 16/01-015, 16/01-016, 16/01-017, 16/01-018, 16/01-019, 16/01-020, 16/01-021, 16/01-022, 16/01-023, 16/01-024, 16/01-025, 16/01-026, 16/01-027, 16/01-028, 16/01-029, від 19.01.2015 №№19/01-001, 19/01-002, 19/01-003, 19/01-004, 19/01-005, 19/01-006, 19/01-007, 19/01-008, 19/01-009, 19/01-010, 19/01-011, 19/01-012, 19/01-013, 19/01-014, 19/01-015, 19/01-016, 19/01-017, 19/01-018, 19/01-019, 19/01-020, 19/01-021, 19/01-022, 19/01-023, 19/01-024, 19/01-025, 19/01-026, та поверненні надміру сплаченого ПДВ за заявами Позивача від 16.01.2015 р. №16.01.2015-РGU та від 19.01.2015 р. №19.01.2015- РGU, що зазначені у листах Відповідача 1 від 31.01.2015 р. №13-70-25/37-878 та №13-70-25/37-879;

- визнати протиправною бездіяльність Відповідача 1 з невнесення змін до митних декларацій за заявами Позивача від 16.01.2015 р. №№16/01-001, 16/01-002, 16/01-003, 16/01-004, 16/01-005, 16/01-006, 16/01-007, 16/01-008, 16/01-009, 16/01-010, 16/01-011, 16/01-012, 16/01-013, 16/01-014, 16/01-015, 16/01-016, 16/01-017, 16/01- 018, 16/01-019, 16/01-020, 16/01-021, 16/01-022, 16/01-023, 16/01-024, 16/01-025, 16/01-026, 16/01-027, 16/01-028, 16/01-029, від 19.01.2015 р. №№19/01-001, 19/01-002, 19/01-003, 19/01-004, 19/01-005, 19/01-006, 19/01-007, 19/01-008, 19/01-009, 19/01-010, 19/01-011, 19/01-012, 19/01-013, 19/01-014, 19/01-015, 19/01-016, 19/01-017, 19/01-018, 19/01-019, 19/01-020, 19/01-021, 19/01-022, 19/01-023, 19/01-024, 19/01-025, 19/01-026, а також з неповернення за заявами Позивача від 16.01.2015 р. №16.01.2015- РGU та від 19.01.2015 р. №19.01.2015- РGU сплачених надміру сум податку на додану вартість;

- стягнути з Державного бюджету України через Відповідача 2 на користь ТОВ «Проктер Енд Гембл Україна» сплачені Позивачем до бюджету кошти в загальному розмірі 1260896,71 (один мільйон двісті шістдесят тисяч вісімсот дев'яносто шість гривень сімдесят одна копійка).

Відповідно до листа від 25.03.2015 року, Прокуратурою Львівської області прийнято рішення про вступ у розгляд зазначеної справи з метою захисту інтересів держави в особі Львівської митниці Державної фіскальної служби України.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що, під час митного оформлення товарів, які ввозились на територію України, при заповненні митних декларацій в частині визначення ставки оподаткування податком на додану вартість товарів ним свідомо зазначено ставку оподаткування в розмірі 20% замість ставки в розмірі 7%, що призвело до надмірної сплати податку до державного бюджету.

Представник позивача пояснив, що предметом митного оформлення були товари (жіночі гігієнічні прокладки Naturella та жіночі гігієнічні тампони Tampax і Naturella), які вважає медичними виробами, що підтверджено відповідними Свідоцтвами про державну реєстрацію медичних виробів. Проте, позивач здійснив їх розмитнення за ставкою 20%.

Тому, позивач звернувся до Львівської митниці із заявами про внесення змін до митних декларацій в частині зміни ставки податку й розміру податкових зобов'язань з ПДВ, що підлягали сплаті до бюджету, та заявами про повернення з державного бюджету надміру сплачених коштів податку на додану вартість. Представник позивача зазначив, що у відповідача відсутні правові підстави щодо відмови у внесенні змін до митних декларацій та поверненні коштів.

Представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просить позов задовольнити.

Представник відповідача 1 проти позову заперечив, просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що Львівська митниця діяла у чіткій відповідності до вимог Митного кодексу України, Податкового кодексу України та Порядку внесення змін до митної декларації та її відкликання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 року №450, оскільки у митних деклараціях під час митного оформлення позивач самостійно визначив ставку оподаткування товарів та суму податкових зобов'язань і, таким чином, узгодив податкові зобов'язання, з чим погодився митний орган і прийняв рішення про випуск товару у вільний обіг. Наступні заяви позивача про внесення змін до митних декларацій про застосування до оподаткування товарів, щодо яких здійснювалось позивачем митне оформлення, ставки ПДВ 7% не були задоволені, оскільки такі товари не можуть вважатися медичними виробами і не відповідає критеріям, наведеним у підп.9 п.2 Технічного регламенту щодо медичних виробів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.10.2013 року №753. Крім цього, зазначив, що позивачем не дотримано вимог Порядку повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та /або надмірно сплачених до бюджету, діючого на час спірних правовідносин, затвердженого наказом Державної митної служби України від 20.07.2007 року №618, оскільки заяви від 16.01.2015 року та 19.01.2015 року підписані одноособово генеральним директором ТОВ «Проктер Енд Гембл Україна».

Таким чином, на думку відповідача 1, підстави для внесення змін до митних декларацій та повернення надміру сплачених коштів відсутні.

Відповідач 2 просить відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у запереченні від 16.03.2015 року. Зазначив, що до ГУ ДКС у Львівській області не надходили документи Львівської митниці ДФС щодо перерахування (повернення) коштів помилково та/або надміру сплачених ТОВ «Проктер Енд Гембл Україна», тому у відповідача 2 відсутні правові підстави для повернення коштів позивачу. Вважає позовні вимоги безпідставними, оскільки органи Казначейства не приймають рішення щодо повернення помилково та/або надміру сплачених податків, зборів, а лише виконують прийняте уповноваженим органом (органом, що контролює надходження до бюджету або судом) рішення та згідно із своїми функціональними обов'язками не є учасником спірних відносин і не володіє будь-якими фактичними даними, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Прокурор заперечив щодо задоволення позовних вимог з підстав, викладених у письмових запереченнях від 01.04.2015 року, в яких підтримав позицію відповідача 1. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Суд заслухав пояснення представників сторін, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності і встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

У період з 01.07.2014 р. по 10.09.2014 р. позивач здійснював ввезення на митну територію України (імпорт) товарів (жіночі гігієнічні прокладки Naturella та жіночі гігієнічні тампони Tampax і Naturella), митне оформлення яких здійснювалось Львівською митницею.

За вказаний період позивач здійснив митне оформлення таких товарів на підставі митних декларацій (т.1 а.с.25-78, 143-250) із застосуванням 20% ставки ПДВ до оподаткування вказаних операцій.

Судом встановлено, що під час митного оформлення позивачем до митних декларацій надані Свідоцтва про державну реєстрацію таких товарів, як медичних виробів (т.2 а.с.15-28).

Згодом позивач звернувся до Львівської митниці із заявами про внесення змін до митних декларацій в частині визначення ставки оподаткування 7% й суми податкових зобов'язань (т.1 а.с. 80-137, а.с. 207-250, т.ІІ а.с.1-8) та заявами про повернення з державного бюджету надміру сплачених сум податку від 16.01.2015 р. №16.01.2015- РGU та від 19.01.2015 р. №19.01.2015- РGU.

Відповідач відмовив у внесенні змін до митних декларацій та у поверненні надміру сплачених сум ПДВ ТОВ «Проктер Енд Гембл Україна» з підстав, викладених у листах від 31.01.2015 р. №13-70-25/37-878 та №13-70-25/37-879, а саме, що товари не відповідають поняттю «медичний виріб», імпорт яких дозволений за ставкою 7%, а також, тим, що позивачем самостійно заявлено ставку ПДВ 20%, а згідно з положеннями пункту 56.11 статті 56 Податкового кодексу України не підлягає оскарженню податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків, тому позивач звернувся із позовом до суду.

Вирішуючи спір, суд враховує наступне.

Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, справлянням митних платежів регулюються положеннями Митного кодексу України від 13.03.2012 р. № 4495-VI, який набув чинності з 01.06.2012 р.

Відповідно до статті 246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Відповідно до статті 248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення, зокрема: код товару згідно з УКТЗЕД; фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення; суми митних платежів; спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати) (стаття 257 Митного кодексу України).

Згідно з абзацом другим підпункту «в» пункту 193.1 статті 193 Податкового кодексу України ставки податку на додану вартість встановлюються від бази оподаткування, зокрема, у розмірі 7% по операціях з постачання на митній території України та ввезення на митну територію України лікарських засобів, дозволених для виробництва і застосування в Україні та внесених до Державного реєстру лікарських засобів, а також медичних виробів за переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

До 1 липня 2014 року перелік медичних виробів, операції з постачання яких на митній території України та ввезення на митну територію України оподатковувались податком на додану вартість за ставкою 7 відсотків, визначався постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2014 р. № 118.

У період з 02.07.2014 р. по 10.09.2014 р., такий перелік був затверджений постановою Кабінету Міністрів від 01.07.2014 № 216 (далі - Перелік № 216). Згідно з пунктом 1 Переліку № 216 до таких товарів належать медичні вироби, для визначення яких вживаються такі терміни «медичний виріб» - у значенні, наведеному у підпункті 9 пункту 2 Технічного регламенту щодо медичних виробів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.10.2013 № 753.

Згідно з положеннями підпункту 1 пункту 3 Переліку № 216 документами, які підтверджують належність продукції до медичних виробів, є свідоцтво про державну реєстрацію медичного виробу або підтвердження про державну реєстрацію медичного виробу - для виробів, які пройшли процедуру державної реєстрації в установленому порядку.

Листом від 19.08.2014 р. № 2316/7/99-99-19-03-02-17 Державна фіскальна служба України роз'яснила платникам податків, що Перелік № 216 набрав чинності з 02.07.2014 р., при здійсненні із зазначеної дати митного оформлення медичних виробів, які ввозяться на митну територію України і на які є свідоцтво про їх державну реєстрацію, податок на додану вартість нараховується за ставкою 7 відсотків. При цьому відсутність декларації про відповідність та/або заяви про медичні вироби особливого призначення за умови наявності діючого свідоцтва про державну реєстрацію медичних виробів не може бути підставою для відмови в застосуванні ставки податку на додану вартість у розмірі 7 відсотків.

Таким чином, у період чинності Переліку № 216 оподаткування всіх медичних виробів, які пройшли державну реєстрацію, мало здійснюватись за ставкою 7%. При цьому, обов'язковою умовою для застосування 7% ставки ПДВ є надання митному органу при митному оформленні свідоцтва про державну реєстрацію медичного виробу .

Згідно наданих пояснень представника позивача, судом встановлено, що ТОВ «Проктер Енд Гембл Україна» було достеменно відомо про можливість оподаткування всіх медичних виробів, які пройшли державну реєстрацію за ставкою 7%. Так, позивачем до митних декларацій були додані відповідні свідоцтва про державну реєстрацію медичних виробів.

Зазначене підтверджується і долученими до матеріалів справи митними деклараціями від 03.07.2014 року №209140000/2014/021282, №209140000/2014/021283, №209140000/2014/021285, №209140000/2014/021286, №209140000/2014/021287, №209140000/2014/021288, №209140000/2014/021289, №209140000/2014/021290, №209140000/2014/021294, №209140000/2014/021296, №209140000/2014/021298, №209140000/2014/021299, №209140000/2014/021300, №209140000/2014/021304, №209140000/2014/021305, №209140000/2014/021316, №209140000/2014/021335 та від 04.07.2014 року №209140000/2014/021468, №209140000/2014/021575, №209140000/2014/021593, №209140000/2014/021599, згідно яких розрахунок митних платежів за вказаними митними деклараціями позивач здійснював виходячи зі ставки оподаткування податком на додану вартість в розмірі 7%.

В той же час, як слідує зі змісту наданих пояснень представника позивача, при заповненні митних декларацій (в які просить внести зміни) в частині визначення ставки оподаткування податком на додану вартість товарів позивачем свідомо зазначено ставку оподаткування в розмірі 20% замість ставки в розмірі 7%, з метою уникнення ймовірного простою товару. З даного приводу, суд зазначає наступне.

Абзацом другим пункту 46.1 статті 46 Податкового кодексу України передбачено, що митні декларації прирівнюються до податкових декларацій для цілей нарахування та/або сплати податкових зобов'язань.

При цьому, внесення змін до податкової звітності за результатами самостійного виявлення помилок здійснюється у порядку, визначеному статтею 50 Податкового кодексу України, шляхом подання Уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок.

Вимогами частини першої статті 269 Митного кодексу України, згідно з якою за письмовим зверненням декларанта або уповноваженої ним особи та з дозволу органу доходів і зборів відомості, зазначені в митній декларації, можуть бути змінені або митна декларація може бути відкликана. У разі відмови у наданні такого дозволу орган доходів і зборів зобов'язаний невідкладно, письмово або в електронному вигляді, повідомити декларанта про причини і підстави такої відмови.

Форма такого письмово звернення та порядок внесення змін до митних декларацій встановлені Положенням про митні декларації, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 № 450 (далі - Положення КМУ № 450).

При внесенні змін до митних декларацій платники податків подають до митного органу письмове звернення за формою передбаченою Положенням КМУ № 450.

Пунктом 37 Положення №450 передбачено, що після завершення митного оформлення зміни до митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа можуть вноситися шляхом: подання з метою продовження строку тимчасового ввезення товарів з частковим звільненням від оподаткування митними платежами, а також у випадках, визначених Митним кодексом України, декларантом або уповноваженою ним особою додаткової митної декларації та оформлення її митним органом; заповнення та оформлення митним органом аркуша коригування за 5 формою згідно з додатком 4.

Аркуш коригування заповнюється та оформлюється митним органом у разі: отримання митним органом інформації про перерахування декларантом до державного бюджету митних платежів у вигляді доплати або підтвердження Казначейством факту повернення з державного бюджету коштів після закінчення митного оформлення; необхідності виправлення за письмовим зверненням декларанта або уповноваженої ним особи помилково зазначених в оформленій митній декларації на бланку єдиного адміністративного документа відомостей про товари, не пов'язаних з перерахуванням сум митних платежів за такою митною декларацією; необхідності відображення за письмовим зверненням декларанта або уповноваженої ним особи відомостей про товари, що стали відомі після закінчення митного оформлення товарів, не пов'язаних з перерахуванням сум митних платежів за митною декларацією на бланку єдиного адміністративного документа.

Згідно з пунктом 54.1 статті 54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Аналіз наведених норм вказує, що, подання позивачем заяв про внесення змін до митних декларацій, можливе за умови необхідності виправлення помилок у таких деклараціях.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до загальних юридичний термінів тлумачного словника, помилка - ненавмисне перекручення фінансової інформації в результаті арифметичних або логічних помилок в облікових записах і розрахунках, недогляду в дотриманні повноти обліку, неправильного представлення в обліку фактів господарської діяльності, наявності складу майна, вимог і зобов'язань, невідповідне відображення записів в обліку.

Зазначене підтверджується і витягом з Великого тлумачного словника сучасної української мови, який долучений представником позивача до матеріалів справи.

Як свідчать обставини справи, та зазначалось судом, позивач був обізнаний про можливість оподаткування всіх медичних виробів, які пройшли державну реєстрацію за ставкою 7%, проте не скористався таким правом, а свідомо зазначив ставку 20%, що у свою чергу, виключає можливість суду кваліфікувати це, як обставину, з якою позивач пов'язує необхідність внесення змін до митних декларацій.

Тому, твердження позивача про необхідність застосування презумпції правомірності рішень платника податків при сплаті митних платежів, яка базується на пп. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 Податкового кодексу України та п. 4 ст.3 Митного кодексу України не можна визнати обґрунтованими.

Згідно із п. 4 ч. 5 та ч. 6 ст. 301 Митного кодексу України, повернення сум відповідних митних платежів здійснюється також у разі, якщо митну декларацію змінено або визнано недійсною, повернення сум митних платежів у випадках, передбачених частиною п'ятою цієї статті, здійснюється у тому самому порядку, що і повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів за заявою платника податків за умови, що така заява подається не пізніше одного року з дня, наступного за днем виникнення обставин, що тягнуть за собою повернення сплачених сум митних платежів.

Таким чином, внесення змін до митної декларації та повернення сум відповідних митних платежів можливе з дозволу органу доходів і зборів та за наявності виникнення обставин, що тягнуть за собою повернення сплачених сум митних платежів. Позивачем наявність таких обставин не наведено та необґрунтовано.

Щодо тверджень позивача про те, що товари відповідають терміну «медичний виріб», який наведено у підпункті 9 пункту 2 Технічного регламенту щодо медичних виробів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.10.2013 р. № 753 (далі - Технічний регламент 753), суд враховує наступне.

Так, згідно з підпунктом 9 пункту 2 вказаного Технічного регламенту медичний виріб - будь-який інструмент, апарат, прилад, пристрій, програмне забезпечення, матеріал або інший виріб, що застосовуються як окремо, так і в поєднанні між собою (включаючи програмне забезпечення, передбачене виробником для застосування спеціально для діагностичних та/або терапевтичних цілей та необхідне для належного функціонування медичного виробу), призначені виробником для застосування з метою забезпечення діагностики, профілактики, моніторингу, лікування або полегшення перебігу хвороби пацієнта в разі захворювання, діагностики, моніторингу, лікування, полегшення стану пацієнта в разі травми чи інвалідності або їх компенсації, дослідження, заміни, видозмінювання або підтримування анатомії чи фізіологічного процесу, контролю процесу запліднення та основна передбачувана дія яких в організмі або на організм людини не досягається за допомогою фармакологічних, імунологічних або метаболічних засобів, але функціонуванню яких такі засоби можуть сприяти.

Згідно з пунктами 2, 12 Порядку державної реєстрації медичної техніки та виробів медичного призначення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.11.2014 р. № 1497 (далі - Порядок № 1497), державну реєстрацію медичних виробів здійснює Держлікслужба за результатами експертизи та у разі потреби випробувань, що проводяться експертними установами. На підставі рішення про державну реєстрацію медичні вироби включаються до Державного реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення (далі - Реєстр), що ведеться Держлікслужбою, а заявнику видається свідоцтво про державну реєстрацію медичних виробів.

Як зазначалось судом, позивачем під час митного оформлення до митних декларацій надані Свідоцтва про державну реєстрацію товарів жіночі гігієнічні прокладки Naturella та жіночі гігієнічні тампони Tampax і Naturella, як медичних виробів.

Здійснюючи аналіз заяв про внесення змін до митних декларацій та доданих до них документів, відповідач врахував наступне.

Зі змісту протоколів доклінічних випробувань №№ 3/8-А-2480, 3/8- А-2479, 3/8-А-2481, 3/8-А-2478 від 28.04.2014 р., № 3/8-А-9460 від 27.12.2013 р., № 3/8-А-2829/1 від 15.05.2014 р., тампони та прокладки жіночі призначені для одноразового використання жінками в гігієнічних цілях. Згідно з п.1.3 розділу 1 протоколів доклінічних випробувань призначення вказане виробником товару зазначено, що тампони та прокладки захищають білизну від забруднення, гарно поглинають, не подразнюють шкіру, є зручними у використанні.

Також відповідач врахував і те, що у протоколах клінічних випробувань також зазначено, про те, що товари призначені для особистої жіночої гігієни та не призначені ні для діагностики ні для лікування.

Крім того, до комплекту офіційної документації наданої позивачем для проведення клінічних випробувань товарів «жіночих тампонів та прокладок», ТОВ «Проктер Енд Гембл Україна» надана копія листа №ВД-54 від 21.02.2013 р., яким компанія повідомляє, що тампони гігієнічні з аплікатором Таmрах та Naturella не є виробом медичного призначення в Європі, у зв'язку з цим, компанія не може провести оцінку відповідності вимогам стандарту, дія якого розповсюджується на вироби медичного призначення, та надати відповідний сертифікат.

Також Львівська митниця для підтвердження своєї правової позиції звернулась до Державної служби України з лікарських засобів (далі - Держлікслужба України).

Держлікслужба України, у свою чергу, звернулась до експертної установи ДП «Український медичний центр сертифікації» з проханням розглянути такий лист відповідача.

На вказане звернення, митниці було направлено лист ДП «Український медичний центр сертифікації» від 30.12.2014 року № 1048, яким повідомлено, що вироби «дитячі підгузки», «жіночі гігієнічні прокладки», «жіночі гігієнічні тампони», із втратою чинності Постанови № 1497 та набуттям обов'язкового статусу Постанови № 753 з 01.07.2015 р. (для зареєстрованих виробів - з 01.07.2016 р.) перестають попадати під визначення «виріб медичний», оскільки вони не відповідають визначенням, які наведені у Технічному регламенті щодо медичних виробів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.10.2013 р. № 753.

Із урахуванням такої інформації, у відповідача були ґрунтовні підстави вважати, що вказані товари не належать до медичних виробів згідно з визначенням, наведеним у Технічному регламенті № 753, про що вказано у листах від 31.01.2015 р. №13-70-25/37-878 та №13-70-25/37-879.

Отже, з урахуванням наведених обставин справи, суд дійшов висновку, що у Львівської митниці були відсутні правові підстави для вчинення дій на виконання норм статті 269 Митного кодексу України стосовно внесення змін до митних декларацій ТОВ «Проктер Енд Гембл Україна» та повернення частини сум податку на додану вартість, які були сплачені при митному оформленні товару - жіночі гігієнічні прокладки Naturella та жіночі гігієнічні тампони Tampax і Naturella згідно заяв позивача від 16.01.2015 р. №№16/01-001, 16/01-002, 16/01-003, 16/01-004, 16/01-005, 16/01-006, 16/01-007, 16/01-008, 16/01-009, 16/01-010, 16/01-011, 16/01-012, 16/01-013, 16/01-014, 16/01-015, 16/01-016, 16/01-017, 16/01- 018, 16/01-019, 16/01-020, 16/01-021, 16/01-022, 16/01-023, 16/01-024, 16/01-025, 16/01-026, 16/01-027, 16/01-028, 16/01-029, від 19.01.2015 №№19/01-001, 19/01-002, 19/01-003, 19/01-004, 19/01-005, 19/01-006, 19/01-007, 19/01-008, 19/01-009, 19/01-010, 19/01-011, 19/01-012, 19/01-013, 19/01-014, 19/01-015, 19/01-016, 19/01-017, 19/01-018, 19/01-019, 19/01-020, 19/01-021, 19/01-022, 19/01-023, 19/01-024, 19/01-025, 19/01-026, а також від 16.01.2015 р. №16.01.2015- РGU та від 19.01.2015 р. №19.01.2015- РGU.

Тому і позовна вимога щодо стягнення з Державного бюджету України через Відповідача 2 сплачені Позивачем до бюджету кошти в загальному розмірі 1260896,71 грн. не підлягає задоволенню.

З огляду на викладене, суд не здійснює юридичну оцінку інших доводів сторін, оскільки встановлені вище обставини, вказують на безпідставність позовних вимог позивача.

В той же час, посилання відповідача на положення пункту 56.11 статті 56 Податкового кодексу України, відповідно до якого не підлягає оскарженню грошове зобов'язання, самостійно визначене платником податків, суд вважає помилковим, адже позивач не оскаржував самостійно визначеного грошового зобов'язання, а здійснював процедуру внесення змін до поданих митних декларацій.

Заперечення Прокуратури Львівської області суд також не приймає до уваги, оскільки обґрунтувань та доводів щодо необхідності захисту інтересів держави суду не надано. При цьому, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до ч.2 ст.8 КАС України. Так, у справі «Менчінська проти Росії» (№42454/02), Європейський суд вказав, що втручання прокурора у справу (навіть в інтересах прийняття законного рішення) не було правомірним, оскільки свої інтереси здійснював сам Центр зайнятості (тобто державний орган).

Суд враховує також і те, що відповідно до ч. 4 ст. 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Позивач не надав належних та допустимих доказів протиправності дій та бездіяльності відповідача при прийнятті оскаржуваних рішень при зверненні до суду за захистом своїх прав, а відтак не довів обґрунтованість та законність підстав для задоволення позовних вимог. Таким чином, суд перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги позивача необґрунтовані, безпідставні, а тому у їх задоволенні необхідно відмовити.

Відповідно до ст. 94 КАС України відшкодування судових витрат позивачеві, якому відмовлено у позові, не передбачено.

За приписами ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір», під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Відповідно до платіжних доручень, наявних у матеріалах справи, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 487,20 грн., відтак решта несплаченої суми судового збору становить 4384,80 грн.

Керуючись ст.ст. 17-19, 94, 160-163 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Проктер Енд Гембл Україна» (вул. Набережно-Хрещатицька, 13/5А, м. Київ, 04070, ) решту суми судового збору в розмірі 4384 (чотири тисячі триста вісімдесят чотири) грн. 80 коп.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 22.05.2015 року.

Головуючий суддя Клименко О.М.

Судді Гавдик З.В.

Ланкевич А.З.