Справа № 242/351/14-а
Суддя: Васильченко Н.В.
Дата ухвалення: 2015-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2015 року м. Київ К/800/26522/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючої судді - Васильченко Н.В.,

суддів: Калашнікової О. В., Леонтович К.Г.,

провівши попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2014 року у справі №242/351/14-а за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Селидове Донецької області про скасування рішення, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Селидове Донецької області, в якому просив: визнати протиправними дії відповідача по відмові в перерахунку пенсії ОСОБА_1 згідно рішення управління Пенсійного фонду України в м. Селидове Донецької області за № 3385 від 20.12.2013 р. на підставі заяви від 16.12.2013 р. та довідки виданої УДСО при ГУ МВСУ в Донецькій області за № 827 від 25.10.2013 р.; скасувати рішення відповідача за № 3385 від 20.12.2013 р. про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1; зобов'язати управління Пенсійного Фонду України в м. Селидове Донецької області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 27.09.2013 р. відповідно до діючого законодавства виходячи з грошового забезпечення згідно наданої довідки № 827 від 25.10.2013 р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що УДСО при УМВС України в Донецькій області надавши довідку за № 827 від 25.10.2013 р. діяло на підставі вимог Донецького окружного адміністративного суду в частині виконання його постанови. Вказані у довідці дані відображають його фактичну заробітну плату в зону відчуження з якої визначається пенсія за період з 07.04. по 05.07.1987 р., в тому числі збереження СЗ за дні роботи в зоні відчуження в розмірі - 439, 46 руб., оплата праці за дні роботи в зоні - 1752,71 руб., премії за діючими системами преміювання за роботу в зоні відчуження - 1051,63 руб., всього на суму - 3 243, 81 руб.

Постановою Селидівського міського суду Донецької області від 4 березня 2014 року позовні вимоги задоволені.

Постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2014 року скасоване рішення суду першої інстанції та відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з ухваленим по справі рішенням ОСОБА_1 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши матеріали касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що відсутні підстави для скасування судового рішення, а касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно посвідчення серії НОМЕР_1 від 04.03.2013р., ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м. Селидове Донецької області з 01.04.2009 року та отримує пенсію з 01.04.2009 року, призначену відповідно до особистого звернення із заявою № 366 від 01.04.2009 року згідно із Законом України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". При зверненні за призначенням пенсії позивачем була надана довідка за роботу в населених пунктах відчуження м. Чорнобиль з 10.04.1987р. по 23.04.1987р. та з 10.05.1987р. по 31.05.1987р. яка містила кратність 1 та в якій були відсутні відомості про отримання премій за роботу в зоні відчуження від 24.02.2009 р. № 184.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 27.09.2013 р. по справі № 805/12780/13-а управління державної служби охорони при ГУ МВС України в Донецькій області було зобов'язано провести перерахунок грошового утримання ОСОБА_1 за період роботи з 07.04.1987 р. по 05.07.1987 р. по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

ОСОБА_1 13.12.2013 року звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії згідно довідки яка була надана за рішенням суду. Управління Пенсійного фонду України в м. Селидове своїм рішенням № 3385 від 20.12.2013 р. відмовило в перерахунку пенсії, з тих підстав, що довідка № 827 від 25.10.2013 р. про заробіток у зоні відчуження, не відповідає нормативним документам та фактичним обставинам.

При зверненні до відповідача 13.12.2013 року із заявою про перерахунок пенсії по заробітку, позивач надав довідку про грошове утримання від 25.10.2013 р. № 827, яка видана МВС України Управління Державної служби охорони при ГУМВД України в Донецькій області, яка містила відомості щодо кратності 4 та відомості про отримання премії. Довідка була надана на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27.09.2013 р. по справі № 805/12780/13-а.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що місто Чорнобиль відносилось до II зони небезпеки до 14 липня 1986 р. включно, з 15 липня 1986 р. до 1 березня 1987. - до I зони небезпеки, а після цієї дати грошове утримання осіб, які виконували роботи, пов'язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС у м. Чорнобиль, провадилось у подвійному розмірі. Розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 23 травня 1986 р. N 1031 було визначено, що грошове утримання військовослужбовців, начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які виконували роботи, пов'язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС в III, II, I зонах небезпеки, провадиться в 5-, 4-, 3-кратному розмірі посадових окладів, а особам офіцерського і начальницького складу, прапорщикам і мічманам також і окладів за військове і спеціальне звання. Процентна надбавка за вислугу років та інші надбавки за основним місцем служби нараховувались на одинарний посадовий оклад.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідачем правомірно не прийнята довідка № 827 від 25.10.2013 р. про заробіток у зоні відчуження, оскільки остання не відповідає нормативним документам, зокрема працівниками органів внутрішніх справ на той час згідно з діючим законодавством премія передбачена не була, крім того, с. Луб'янка на час перебування там позивача була віднесена до зони особливого контролю(застосовується кратність - 2).

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками суду апеляційної інстанції виходячи з наступного.

Позивач є працівником органів внутрішніх справ який приймав участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та знаходився в зоні відчуження з 9 по 30 квітня 1987р.; з 1 по 31 травня 1987 р.; з 1 по 15 червня 1987 р.; з 17 по 26 червня 1987 року, місце несення служби - КПП-2, с. Луб'янка.

На позивача поширюються норми Розпорядження Ради Міністрів СРСР від 23.05.1986 р. № 1031 (У 1031400-86) у якому визначено, що грошове утримання військовослужбовців, начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які виконували роботи, пов'язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС в III, II, І зонах небезпеки, провадиться в 5-, 4-, 3-кратному розмірі посадових окладів, а особам офіцерського і начальницького складу, прапорщикам і мічманам також і окладів за військове і спеціальне звання. Відсоткова надбавка за вислугу років та інші надбавки за основним місцем служби нараховувались на одинарний посадовий оклад.

На решті території зони відчуження, що не була віднесена до зон небезпеки (зона особливого контролю), з дня аварії грошове утримання провадилось виходячи з підвищених на 100 % посадових окладів, а особам офіцерського і начальницького складу, прапорщикам і мічманам також і окладів за військове або спеціальне звання, відповідно до постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 7 травня 1986 р. № 524-156 (У0524400-86) (постанова Ради Міністрів УРСР від 08.05.86 р. № 168 (168с-86-п).

Перелік населених пунктів і виробничих об'єктів, де оплата праці провадилась відповідно до зон небезпеки, затверджено рішеннями Урядової комісії від 07.08.1986 року № 87 (лист Держкомпраці УРСР від 13.08.96 р. № 115), від 19.08.86 р. № 108 (лист Держкомпраці УРСР від 26.08.86 р. № 124), від 18.09.86 р. № 173 (лист Держкомпраці УРСР від 24.09.86 р. № 140), від 05.01.87 р. № 339 (лист Держкомпраці УРСР від 09.01.1987 р. № 4).

Згідно рішення Урядової комісії № 108 від 19.08.1986р.; № 173 від 18.09.1986 р.; № 339 від 05.01.1987 р.; № 351 від 02.02.1987 р. - с. Луб'янка з серпня 1986 року була віднесена до зони особливого контролю.

При цьому, як вірно зазначено судом апеляційної інстанції позивач перебував у с.Луб'янці з 09.04.1987 року, тобто на період віднесення цього населеного пункту до зони особливого контролю. Відповідно зазначений у довідці коефіцієнт кратності - 4 не відповідає дійсності, оскільки перебування в зоні особливого контролю повинно застосовуватись кратність - 2.

Крім того, судом апеляційної інстанції вірно зазначено, що згідно постанови Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 07.05.1986 р. № 153/10-43 премія за роботу у зоні відчуження виплачувалась у відповідності з діючим на той час на підприємствах системах преміювання. Вищезазначений документ передбачав, якщо до, або після відрядження на виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС працівнику нараховувалась премія за виконання цих робіт, то вона повинна була нараховуватись у розмірах, передбачених чинним положенням про преміювання. При цьому в дане положення могли бути внесені зміни відповідно до постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС від 05.06.1986р. за № 665-195, яким передбачено, що за виконання цих робіт, може виплачуватися премія у розмірі до 60%. Виходячи з цієї норми, підставами для виплати премії у теперішній час, повинно бути положення про преміювання на час відрядження. Працівниками органів внутрішніх справ на той час згідно з діючим законодавством премія передбачена не була, а отже положення про преміювання в установі не існувало, ці докази, як до пенсійного органу так і до суду не надавались.

Отже, проведення оплати праці, у тому числі кратної, за період несення служби в стані бойової готовності, не було передбачене вищезазначеними нормативними документами.

Крім того, згідно листа Міністерства соціальної політики України від 07.07.2012 року № 7375/0/14-12/20 стосовно оплати праці (грошового забезпечення) в зоні відчуження працівників органів внутрішніх справ. Працівники органів внутрішніх справ відповідно до законодавства несли службу і отримували грошове забезпечення, а не заробітну плату, і їхня робота у надурочний і нічний час, у вихідні і святкові дні, за нормами Кодексу законів про працю Української РСР та інших законодавчих і нормативно-правових актів з трудового законодавства не оплачувалася.

Враховуючи вищенаведене суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно ч.3 ст.220-1 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, судом апеляційної інстанції винесене законне і обґрунтоване рішення, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2014 року у справі №242/351/14-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним судом України з підстав, в порядку та у строки, визначені ст.ст. 236 - 239-1 КАС України.

Судді: