Справа № 2а-2852/12/0970
Суддя: Ліщинський Андрій Михайлович
Дата ухвалення: 2015-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2015 р. Справа № 180093/12/9104

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі :

головуючого судді: Ліщинського А.М.,
суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання до вчинення дій,-

В С Т А Н О В И Л А:

12.09.2012 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача про зобов`язання зарахувати строк навчання у Львівському ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою ім. Героїв Крут до загального строку військової служби, внести зміни до документів про проходження служби та перерахувати і виплатити грошове забезпечення.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 09.08.2012 року йому було відмовлено в зарахуванні строку навчання у Львівському ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою ім. Героїв Крут в період з 19.08.1995 року по 22.06.1998 року до загального строку військової служби із внесенням змін у відповідні документи та виплаті різниці грошового забезпечення, чим вважає порушено його конституційні права.
Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2012 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Позивач постанову оскаржив, не погодившись із зазначеним судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, зазначивши, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права та є незаконною, просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову, якою задовольнити позов.
В апеляційній скарзі покликається на те, що в законодавстві відсутнє чітке визначення військово-навчального закладу (військового ліцею), та покликання на постанову Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року є неправильним так як зворотної дії в часі вона немає. Таким чином, початком перебування на службі є дата початку навчання у вказаному ліцеї, що має бути встановлено судом. Вказана позиція не суперечить практиці Вищого адміністративного суду України.
В разі відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів (ч. 1 ст. 197 КАС України із змінами і доповненнями, внесеними згідно із Законом України від 07.07.2010 року № 2453-VI).
Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити з наступних підстав.
Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що Львівський державний ліцей з посиленою військовою фізичною підготовкою ім. Героїв Крут в період з 19.08.1995 року, по 22.06.1998 року, не відносився до військових навчальних закладів в розумінні Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу», а також відсутність у позивача припису військового комісаріату про направлення на навчання.
Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.
Згідно ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно.
Частиною 1 ст.195 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Правильність вирішення справи відповідно до вимог ст.13 КАС України забезпечується системою: апеляційною та касаційною. Можливість апеляційного та касаційного оскарження судових рішень є принципом адміністративного судочинства, що спрямований на забезпечення прав осудності (законності та обґрунтованості) судових рішень.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, що позивач навчався у Львівському ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою ім. Героїв Крут в період з 19.08.1995 року по 22.06.1998 року.
Дане підтверджується долученими архівними витягами, зокрема: Наказ від 20.08.1995 року №114 «Про зарахування на навчання» та Наказ №115 від 13.06.1998 року «Про випуск ліцею учнів 11-х класів та перевід 9-х та 10-х класів».(а.с.9,10).
Позивач став випускником ліцею та отримав атестат про середню освіту звичайного зразка.
Згідно архівного витягу з Наказу №121 від 22.06.1998 року «Про підсумок роботи комісії з розподілу ліцеїстів-випускників ліцею до вищих навчальних закладів Міністерства оборони України», позивача було направлено у Харківський військовий університет. (а.с.11).
На підставі вищезгаданого позивач, 09.08.2012 року звернувся з рапортом до командира Військової частини НОМЕР_1 , та вказав, що в період з 19.08.1995 року по 22.06.1998 року, навчався в Львівському ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою ім. Героїв Крут, але період навчання не врахований в строк загальної військової служби, тому просить зарахувати час навчання у загальний строк військової служби, внести відповідні виправлення в усі документи та виплатити різницю грошового забезпечення за період з 2003 року по 2012 року (а.с.7).
За результатами розгляду рапорту, листом відповідача від 09.08.2012 року позивача повідомлено, що командир військової частини не наділений правом зараховувати термін навчання в загальний строк проходження військової служби та запропоновано, з цього приводу, звернутися до суду (а.с.8).
Керуючись даним листом позивач звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.
З 12 травня 1992 року введено в дію Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-XII) згідно зі статтею 24 якого, початком перебування на військовій службі вважався, зокрема, й день прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею), вказаний у приписі, виданому військовим комісаріатом, для допризовників, призовників і військовозобов`язаних.
У новій редакції цього Закону №2232-ХІІ, яка набрала чинності 31 липня 1999 року і з відповідними змінами діє на даний час, стаття 24 вже не пов`язує початок перебування на військовій службі з днем прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею). Зазначена норма Закону передбачає, що початком проходження військової служби є: день відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату для громадян, призваних на строкову військову службу; день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом; день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних.
Статтею 2 Закону № 2232-ХІІ визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.
Виключний перелік видів такої служби встановлений частиною 4 вказаної норми, зокрема, це - строкова військова служба; військова служба за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів (слухачів) вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.
Перебування на військовій службі громадян, які навчаються у військово-навчальних закладах, передбачено і у статті 25 цього Закону.
Громадяни, які виявили бажання вступити до військово-навчальних закладів, відповідно до частини 1 статті 12 Закону № 2232-ХІІ проходять підготовку у військових ліцеях, середніх загальноосвітніх навчально-виховних закладах, в організаціях Товариства сприяння обороні України, на підготовчих курсах при вищих навчальних закладах або самостійно.
Постановою Кабінету Міністрів України про реформу системи військової освіти від 19.08.1992 року № 490 з метою якісної підготовки кандидатів для вступу до військових навчальних закладів, надання державної допомоги у вихованні дітей-сиріт, дітей з багатодітних сімей, а також дітей учасників бойових дій та учасників ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи створено Львівський військовий ліцей з присвоєнням йому ім. Героїв Крут на базі Львівської спеціальної школи-інтернату з посиленою військово-фізичною підготовкою.
Аналіз наведених норм закону, свідчить, що навчання у ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою не можна вважати навчанням у військовому навчальному закладі, а отже і проходженням військової служби згідно з переліком її видів, що закріплений у частині 4 статті 2 Закону № 2232-ХІІ.
Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України викладену в постанові від 01 жовтня 2013 року (справа № 21-330а13).
Згідно ч.1 ст.244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Відповідно до ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно з статтею 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Мотивація та докази, наведені у апеляційній скарзі, не дають адміністративному суду апеляційної інстанції підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію суду першої інстанції.
За таких обставин справи колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм у оскаржуваному судовому рішенні належну правову оцінку, відтак подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не являється суттєвими і не складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.
Керуючись статтями 160, 195, 197, 198 п.1, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2012 року у справі №2а-2852/12/0970 без змін.

Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.М. Ліщинський

Судді О.І. Довга

І.І. Запотічний