Справа № 804/9750/14
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2015-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

23 квітня 2015 рокусправа № 804/9750/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Кругового О.О.

суддів: Богданенка І.Ю. Уханенка С.А.

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О.

за участю позивача: ОСОБА_1.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетроська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.09.2014 року у адміністративній справі № 804/9750/14 за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетроська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про скасування податкових повідомлень рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа підприємець ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетроська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, в якому просила визнати протиправним та скасувати повністю прийняті Відповідачем:

- податкове повідомленні рішення № від 14.03.2014 року;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №3/17-3 від 14.03.2014 року;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 04.07.2014 року №Ф-;

Адміністративний позов обгрунтовано тим, що висновки Відповідача щодо заниження суми податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб, заниження ПДВ та заниження єдиного соціального внеску, що нараховується на суму чистого оподаткованого доходу є хибними, не ґрунтуються на дійсних фактичних обставинах та зроблені у зв'язку з невірним застосуванням норм податкового законодавства, без належного дослідження наданих позивачем до перевірки первинних документів, у зв'язку із чим, податкове повідомлення-рішення № від 14.03.2014 р., рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № 3/17-3 від 14.03.2014 р. та вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 04.07.2014 р., є незаконними та підлягають скасуванню.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.09.2014 року адміністративний позов було задоволено. Визнано протиправними та скасовано повністю прийняті Лівобережною об'єднаною державною податковою інспекцією м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області: податкове повідомлення-рішення форми "Р" № від 14.03.2014 р., рішення № 3/17-3 про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 14.03.2014 р., та вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 04.07.2014 р.

Лівобережна об'єднана державна податкова інспекція м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, не погодившись з рішенням адміністративного суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.09.2014 року скасувати та прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що Відповідач при винесенні оскаржуваних рішень діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбаченні чинним законодавством.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що у період з 10.02.2014 року по 21.02.2014 року посадовими особами Лівобережної ОДПІ було проведено документальну планову невиїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності та повноти нарахування та сплати податків та зборів за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, виконання валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року, за наслідками якої складено акт перевірки від 28.02.2014 року №866/17-3/НОМЕР_2.

Перевіркою встановлено порушення:

п. 177.2 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-УІ у результаті чого занижено суму податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 125464.9 грн., в т.ч. по періодах:

- 2011 р. - 4987.58 грн.,

- 2012 р. - 7477.32 грн.,

п. 198.1, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-ІУ в результаті чого занижено податок на додану вартість у періоді, що перевірявся на загальну суму 1232 грн., у тому числі по періодах:

- березень 2013 року - 1232 грн.,

П. 4 ч. 1 ст.4 п. 1 ч. 2 ст. 6 п. 2 ч. 1 ст. 7 ч. 11 ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року №2464-УІ, у результаті чого занижено єдиний соціальний внесок, що нараховується на суму чистого оподаткованого доходу на загальну суму 28835.45 грн, в т.ч. по періодах:

- 2011 р. - 11537.92 грн.,

- 2012 р. - 17297.53 грн..

На підставі висновків акту перевірки податковим органом прийнято податкове повідомлення - рішення № від 14.03.2014 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за основним платежем на суму 12464.9 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 3116.22 грн..

Також, податковим органом було складено рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 14.03.2014 року, відповідно до якого до позивачу нараховано до сплати єдиного внеску на суму 28835.45 грн. та штрафні санкції на суму 2018.66 грн., та складено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 04.07.2014 року зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на суму 28835.45 грн.

Правомірність та обґрунтованість податкового повідомлення рішення, вимоги та рішення про застосування штрафних санкцій, є предметом спору переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що рішення відповідача є незаконними та необґрунтованими, прийнятими в порушення вимог чинного законодавства без належного дослідження всіх обставин, що мають значення для справи.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Пунктом 135.1 ст. 135 Податкового кодексу України передбачено, що доходи, що враховуються при обчислені об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2, та складаються з: доходу від операційної діяльності та інших доходів, які визначаються відповідно до п. 135.5, за винятком доходів, визначених у пункті 135.4 та у статті 136.

Відповідно п.137.1 ст. 137 Податкового кодексу України, дохід від реалізації товарів визначається за датою переходу покупцеві права власності на такий товар. Дохід від надання послуг та виконання робіт визначається за датою складання акта або іншого документа, оформленого відповідно до вимог чинного законодавства, який підтверджує виконання робіт або надання послуг.

У п. 135.2 ст. 135 Податкового кодексу України вказано, що доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено ведення бухгалтерського обліку, та інших документів.

Згідно з пунктом 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу.

При цьому, відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Виходячи з положень пп. 14.1.181. п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду.

Згідно із п. 177.1 ст. 177 Податкового кодексу України, доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

У відповідності до п. 177.2.ст. 177 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

В свою чергу, згідно приписів п. 177. 4 ст. 177 Податкового кодексу України, до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Таким чином, вказаними нормами права визначено підстави за яких платник податків має право на формування податку на прибуток фізичних осіб, у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг) під час провадження своєї господарської діяльності. До таких підстав віднесено: наявність господарської операції, наслідок якої є поставка товару (робіт, послуг), понесення витрат, у зв'язку з господарською діяльністю платника, факт понесення витрат та сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними первинними документами.

Як вбачається зі змісту акту, під час перевірки правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов'язаних із здійсненням діяльності, відображених у додатках 5 та у додатках 7 до податкових декларацій наданих платником податків за 2011, 2012, 2013 року, податковий оргна дійшов висновку про завищення позивачем валових витрат на загальну суму 33250,50 грн. - за 2011 рік.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками відповідача з огляду на наступне.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ФОП ОСОБА_1 до перевірки, а також залучені до матеріалів справи наступні документи на підтвердження понесених витрат у 2011 році, які складають: 154140,78 грн. - витрати на придбання ТМЦ, робіт, послуг через банківський рахунок, до суми яких входять витрати за оплату товарів та будівельних послуг, наданих ФОП ОСОБА_2; 5104,82 грн. інші витрати (сплата податків та операційні витрати) через банківський рахунок (виписки банку) (том 1 а.с. 80-92); також надано податкові накладні, розрахункові документи на придбання ТМЦ на суму 16487,89 грн.; розрахункові документи на придбання ТМЦ на суму 3450,99 грн.; товарний чек на суму 655,00 грн. на придбання ТМЦ; 6060,00 грн. - виплата заробітної плати.

Суми витрат у розмірі 16487,89 грн. та 3450,99 грн. позивачем підтверджені наступними документами: чеком РРО № 107 від 28.01.2011р. на суму 4005,20 грн., видатковою накладною № Су-0000139 Від 28.01.2011р.; квитанцією до прибуткового кас.ордеру № 122 на суму 170,00 грн., видатковою накладною № РН-0000119 від 08.02.2011р.; квитанції до прибуткового кас.ордеру,; квитанцією банку «Кредит-Дніпро» № 48 від 29.04.2011р. на суму 1107,45 грн.;чек РРО № 000040934 від 28.05.2011р. на суму 1869,24 грн., чек РРО № 000035193 від 28.05.2011р. на суму 2127,66 грн., чек РРО № 000054818 від 31.05.2011р. на суму 1575,09 грн., чеком РРО № 000054830 від 31.05.2011р. на суму 897,67 грн., чек РРО № 000041398 від 02.06.2011р. на суму 96,28 грн., чек РРО № 000064635 від 24.08.2011р. на суму 216,09 грн., чеком РРО № 000000108 від 26.08.2011р. на суму 200,48 грн., чек РРО № 000015276 від 29.08.2011р. на суму 179,29 грн.;чек РРО № 000031007 від 29.08.2011р. на суму 457,91 грн., чеком РРО № 000029199 від 12.11.2011р. на суму 1499,38 грн., квитанція до прибуткового кас.ордеру № 1256 на суму 548,64 грн., видаткова накладна № Пак-001865 від 25.11.2011р.; чеком РРО від 26.03.2011р. на суму 61,04 грн.;чек РРО від 28.03.2011 р. на суму 102,50 грн.; чеком РРО від 30.03.2011р. на суму 245,00 грн., видаткова накладна № ЭККА-01202; чеком РРО від 31.03.2011 р. на суму 114,30 грн., видатковою накладною № ЭККА-01238;чек РРО від 13.05.2011 р. на суму 151,80 грн.;чек РРО від 22.06.2011 р. на суму 677,99 грн.; чеком РРО від 22.06.2011 р. на суму 1333,00 грн.; товарним чеком № ДН-0001853 від 29.06.2011 р. на суму 283,333 грн.;чек РРО від 05.07.2011 р. на суму 61,80 грн.; чеком РРО від 29.08.2011 р. на суму 420,08 грн. та відповідними до чеків РРО податковими накладними (том 1 а.с. 93-122).

Позивачем також надано до суду пояснення що кошти ФОП Бутиріній у сумі 655,00 грн. були сплачені готівкою, але без заповнення та подачі податкового розрахунку форми № 1ДФ.

Надані первинні документи відповідають вимогам щодо правил здійснення готівкових розрахунків. Відповідно до п.п. 2.2, 2.3, 3.2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою НБУ № 637 від 15.12.2004 р., та постанови НБУ № 32 від 09.02.2005 р. «Про встановлення граничної суми готівкового розрахунку» підприємства та підприємці мають право здійснювати розрахунки готівкою між собою через касу як за рахунок готівкової виручки, так і за рахунок коштів, одержаних із банків протягом одного дня в межах граничної суми у розмірі 10000 гривень. Касові операції, що проводяться відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі ігромадського харчування та послуг», оформляються згідно з вимогами цього Закону.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що чеки РРО, є належними первинними документами на підтвердження придбання товарів за готівку підприємцем у іншого суб'єкта господарювання.

В свою чергу, придбані товари були використані позивачем у господарській діяльності, а саме, реалізовані суб'єктам господарювання за плату за видатковими накладними: № РН-0000008 від 28.02.2011 р. на суму 730,80 грн., № РН-0000010 від 07.07.2011 р. на суму 10.537,96 грн., № РН-0000007 від 20.04.2011р. на суму 321,56 грн., № РН-0000014 від 29.08.2011 р. на суму 6473,82 грн., № РН- 0000031 від 14.11.2011 р. на суму 14000,00 грн., № РН-0000040 від 29.11.2011 р. на суму 2622,44 грн. (том 1 а.с. 123-130).

Надходження грошових коштів в оплату зазначених товарів підтверджується банківськими виписками від 28.02.2011 р., від 27.07.2011 р., від 20.04.2011 р., від 14.10.2011 р., від 11.11.2011 р., від 08.12.2011р. ( том 1, а.с. 131-136).

Зазначені вище документи відповідають вимогам чинного законодавства, та визнаються судом апеляційної інстанції як первинні з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

У відповідності до ч.2 ст.9 означеного Закону первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань платників здійснюється на підставі первинних документів, у яких міститься інформація саме про господарські операції (результати їх здійснення).

Надані позивачем первинні документи належним чином фіксують зміст господарських операцій повивача, містять всі необхідні реквізити, та обов'язкові посвідчення, що вказує на безпідставність висновків податкового органу про неправомірне відображення позивачем сум на прибуток у податковій звітності за вказаними господарськими операціями.

Щодо внесення позивачем на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_1 власних коштів суд зазначає наступне

Так, податковим органом зазначено, що на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_1. у 2012 році надійшли грошові кошти на загальну суму 49848,80 грн., які не були включені до складу загального оподатковуваного доходу.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що відповідно до наданих банківських виписок установи АТ «ОТП Банк», у 2012 р. на власний банківський рахунок ФОП ОСОБА_3 були внесені готівкою грошові кошти, за призначенням платежу «внесення власних заощаджень» на загальну суму 76540,00 грн. (том 1 а.с. 79-85).

У відповідності до ч. 1 статті 164 Податкового кодексу України, базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених розділом ІV кодексу.

Для цілей оподаткування загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

В свою чергу, до складу загального оподатковуваного доходу зараховується виручка, що надійшла фізичній особі - підприємцю як в грошовій, так і в натуральній формі від провадження господарської діяльності, а саме: виручка у вигляді безготівкових грошових коштів, що надійшли на банківський рахунок чи в готівковій формі безпосередньо підприємцю чи його працівникам на місці здійснення розрахунків (в т.ч. відсотки банку); виручка в натуральній (не грошовій формі); суми штрафів і пені, отримані від інших суб'єктів підприємництва за договорами цивільно-правового характеру за порушення умов договорів та інші доходи, які пов'язані із здійсненням підприємницької діяльності.

Власні кошти, які фізична особа-підприємець зараховує на розрахунковий розрахунок, не включаються до складу доходу (виручки у грошовій та натуральній формі) та не відобража. Тобто, внаслідок зарахування особистих коштів на банківський рахунок відсутні критерії доходу. Шляхом поповнення власними коштами власного рахунку здійснюється заміна одного активу (зобов'язання НБУ у вигляді паперових грошей) на інший актив (зобов'язання банку у вигляді запису на банківському рахунку).

Таким чином, збільшення власного капіталу в разі внесення власних коштів на рахунок платника податку не відбувається, оскільки сума активів підприємця не змінюється Власні кошти платника податку є сумою грошових коштів накопичених позивачем (отриманих з карткового рахунку з кредитним лімітом, за договором позиваки), з якої відбулась сплата відповідних податків та обов'язкових платежів, а відтак вказані кошти не є базою оподаткування податком на прибуток у відповідності до Закону, оскільки не є прибутком від провадження нею господарської діяльності.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що власні кошти позивача, внесені на власний рахунок, не є доходом у розумінні п. 4 П(С)БО 3.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що 17.05.2012 р. ПрАТ «ІНГОССТРАХ» за зверненням директора КЗО «Дніпропетровський дитячий будинок № 6 компенсуючого типу», що було оформлено листом № 141 від 14.05.2012 р., перераховано на банківський рахунок суму у розмірі 8000,09 грн. з призначенням платежу «благодійна допомога», що також підтверджено Актом перевірки, з метою подальшого придбання ФОП ОСОБА_1.. дитячого одягу та передачі його до дитячого будинку в якості благодійної допомоги.

22.05.2012 р. ФОП ОСОБА_1 за зверненням директора КЗО «Дніпропетровський дитячий будинок № 6 компенсуючого типу» (лист № 141/1 від 14.05.2012 р., що міститься в матеріалах справи) передано до дитячого будинку товари (комплекти дитячі, взуття, панами, бейсболи, шкарпетки дит.) на загальну суму з ПДВ 8000,09 грн. в якості благодійної допомоги, що оформлено відповідною накладною від 22.05.2012 р. (том 1 а.с.88-89).

Відповідно до п.п. «б» п. 170.7.4. п.170.7 ст.170 Податкового кодексу України, не включається до оподатковуваного доходу цільова благодійна допомога, що надасться резидентами - юридичними чи фізичними особами у будь-якій сумі (вартості): будинку маляти, будинку дитини, будинку-інтернату, школі-інтернату (у тому числі спеціальній, санаторній або для сиріт), дитячому будинку сімейного типу, прийомній сім'ї, школі соціальної реабілітації, притулку для неповнолітніх; приймальнику-розподільнику системи Міністерства внутрішніх справ України для розподілу благодійної допомоги між особами, які не досягли вісімнадцятирічного віку та перебувають у цих закладах.

Оскільки фактичне придбання та передача дитячого одягу для дитячого будинку підтверджена відповідними документами бухгалтерського обліку, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності у податкового органу законних підстав для визначення позивачу грошового зобов'язання за рахунок коштів, отриманих ФОП ОСОБА_1 від ПрАТ «ІНГОССТРАХ».

Надаючи правову оцінку вимозі про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внески та рішення про застосування штрафних санкцій, суд виходить з наступного.

Так, позивачу нараховано суму єдиного внеску та штрафні санкцій за його не сплату саме за наслідками виявлених в ході перевірки порушень ст. 177 ПК України, що мали місце у перевіряємий період, оскільки відповідачем не визнано витрат, що сформовані позивачем за вказаними господарськими операціями.

Згідно п.2 ч.1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування»єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У відповідності до п.177.2 ст.177 ПК України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Під час розгляду справи встановлено відсутність з боку ФОП ОСОБА_1 у перевіряємому періоді порушень п. 177.2, п. 177.4 ст.177 Податкового кодексу України щодо заниження сум податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності, а також правомірним визначеннямвитрат, за період, що перевірявся.

За вказаних обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вимога про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником податків своєчасно не нарахованого єдиного внеску є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Отже, відповідачем, на якого відповідно до ч.2 ст.71 КАС України покладено обов'язок щодо доказування правомірності прийнятого рішення, не доведено того, що сторонами укладено угоди не з метою реального настання правових наслідків, а з метою порушення публічного порядку.

З огляду на викладені обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції в достатньому обсязі з'ясовано обставини справи та ухвалено законне і обґрунтоване рішення, у зв'язку з чим, підстав для скасування рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, не існує.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.09.2014 року є законною і обґрунтованою, а підстави для її скасування відсутні.

На підставі наведеного, керуючись, ч. 3 ст. 160, ст. 196, ст. 198, ст. 200, ст. 205, ст. 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетроська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.09.2014 року у адміністративній справі № 804/9750/14 - залишити без змін

Ухвала набирає чинності відповідно до ст. 254 КАС України та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів шляхом подання касаційної скарги.

Головуючий: О.О. Круговий

Суддя: І.Ю. Богданенко

Суддя: С.А. Уханенко