Справа № 815/352/15
Суддя: Аракелян М. М.
Дата ухвалення: 2015-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/352/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2015 року

14год.50хв.

Зала судових засідань №19

Одеський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого - судді Аракелян М.М.

Судді - Потоцької Н.В.

Судді - Левчук О.А.

За участю секретаря - Слободянюка К.С.

За участю сторін:

Від позивача ОСОБА_1: ОСОБА_1

Від ОСОБА_2: ОСОБА_2

Від ОСОБА_3 - не з'явилися

Від відповідачів:

Від Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції: Кисельов Д.Д. - за довіреністю

Від державного реєстратора прав на нерухоме майно Дурицької Марії Євгенівни: не з'явився

Від Державної Реєстраційної служби України: не з'явився

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 до Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, державного реєстратора прав на нерухоме майно Дурицької Марії Євгенівни, Державної Реєстраційної служби України про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла адміністративна позовна заява ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3, в якій позивачі просить суд скасувати рішення Державної Реєстраційної служби про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень від 30.11.13 року, зобов'язати Державну Реєстраційну службу провести державну реєстрації права власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3.

В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на протиправність оскаржуваного рішення та його невідповідність законодавству. Так, 08.11.13р. до Реєстраційної служби головного управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було подано заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень для проведення державної реєстрації права приватної часткової власності на житловий будинок, який збудований до 1992 року без дозволу на виконання будівельних робіт, що розташований за адресою: Одеська область, АДРЕСА_1. Підставою для державної реєстрації права власності на нерухоме майно в даному випадку є рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2011 року, яке набрало законної сили.

24.07.2014 року позивачами було отримано рішення від 30.11.13р про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, в якому зазначено, що у державній реєстрації права власності відмовлено у зв'язку з тим, що подані документи не відповідають вимогам або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам.

При цьому, листом Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області від 07.10.13 для реєстрації прав власності на зазначений будинок позивачам було рекомендовано звернутись до реєстраційної служби за наявності технічного паспорту. Прийняття до експлуатації зазначеного будинку було зроблено відповідно до закону, про що свідчить виданий технічний паспорт.

Позивачі зазначають, що відповідно до ухвали Малиновського районного суду від 05 вересня 2013 року, останні можуть звернутись до Реєстраційної служби щодо реєстрації права власності на зазначений будинок, отримавши необхідні документи про введення будинку в експлуатацію, яка є підставою для реєстрації права власності, тому рішення Реєстраційної служби про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 8519792 від 30 листопада 2013 року є необґрунтованим та незаконним.

В судовому засіданні позивачі - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд їх задовольнити.

Позивачка ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Представник відповідача /Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції/ в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд в їх задоволенні відмовити. В своїх поясненнях посилався на письмові заперечення, вказавши, що для проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно позивачами було надано, зокрема рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23.12.2011 по справі № 2/1519/7632/11, в якому право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 не визначено, у зв'язку з чим зазначений документ не може бути підставою для проведення державної реєстрації права власності. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Так, державним реєстратором було встановлено, що заявник не надав рішення суду, яким визначено виникнення право власності, тому відповідно до чинного законодавства державний реєстратор прийняв вмотивоване рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Представник відповідача /Державної Реєстраційної служби України/ не з'явився, надав письмові пояснення, в яких просив суд розглянути справу за його відсутності. Згідно вказаних пояснень зазначає, що державні реєстратори прав на нерухоме майно є самостійними суб'єктами владних повноважень, рішення, дії або бездіяльність яких можуть бути оскаржені до суду, а також визнані незаконними (протиправними, не чинними) та скасовані. Державна реєстраційна служба України, як орган державної влади, в силу положень законодавства про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, не може впливати на прийняття державними реєстраторами рішень щодо реєстрації прав або відмови у ній.

Відповідач /державний реєстратор прав на нерухоме майно Дурицька Марія Євгенівна/ в судове засідання не з'явилися, була повідомлена належним чином та завчасно, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Крім того, відповідно до письмових пояснень Державної Реєстраційної служби України від 24.03.2015 року, державного реєстратора прав на нерухоме майно Дурицьку Марію Євгенівну згідно наказу від 08.08.2014 року №732/к звільнено з займаної посади.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності, заслухавши пояснення учасників процесу, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд встановив наступні обставини та дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що 23.12.2011 року рішенням Малиновського районного суду м. Одеси по справі 2/1519/7632/11 встановлено факт прийняття ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_1 спадщини після смерті ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, встановлено юридичний факт, згідно якого ОСОБА_2 належить право на введення в експлуатацію на своє ім'я 1/2 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, а інша 1/2 частина вказаного домоволодіння підлягає введенню в експлуатацію спадкоємцями ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_2, ОСОБА_8 та ОСОБА_1, визнано ОСОБА_2, ОСОБА_8 та ОСОБА_1 правонаступниками у рівних частинах усіх прав та обов'язків, що належали ОСОБА_9 (померлому ІНФОРМАЦІЯ_1) на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 05.09.2013 року внесено виправлення до рішення Малиновського районного суду м. Одеси № 2/1519/7632/11 від 23.12. 2011 року, вказавши в тексті всього рішення прізвище ОСОБА_3 замість «ОСОБА_3».

10.09.2013 року ОСОБА_1 звернулася до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області щодо введення в експлуатацію об'єкту за адресою: АДРЕСА_1

У листі від 07.10.13 №01/11-8910 Інспекція ДАБК в Одеській області зазначила, що згідно п. 3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, І та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Мінрегіонбуду України № 95 від 19.03.2013р. документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Отже, для реєстрації прав власності на нерухоме майно заявниці необхідно звернутись до державної реєстраційної служби.

11.11.2013р. ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області була подана заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з додаткоом), яку було зареєстровано за номером 3897168, для проведення державної реєстрації права власності, форма власності: приватна, спільна часткова, на житловий будинок, що розташований АДРЕСА_1. До вказаної заяви були подані наступні документи: рішення суду, серія та номер: 2/1519/7632/11, виданий 23.12.2011 року, видавник: Малиновський районний суд м. Одеси, ухвала суду, серія та номер: 2/1519/7632/11, виданий 05.09.2013 року, видавник: Малиновський районний суд м. Одеси, лист, серія та номер: 01.11-8910, виданий 07.10.2013 року, видавник: Інспекція ДАБК в Одеській області, технічний паспорт, серія та номер: 011870, виданий 06.12.2012 року, видавник: КП «ОМБТІ та РОН».

30.11.2013 року державним реєстратором прав на нерухоме майно ОСОБА_10 за наслідками розгляду заяви ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень винесено рішення №8519792 про відмову у державній реєстрації права власності, форма власності: приватна, спільна часткова, на житловий будинок, що розташований АДРЕСА_1, за суб'єктом: ОСОБА_2, податковий номер НОМЕР_1, ОСОБА_1, податковий номер НОМЕР_2, ОСОБА_3, податковий номер НОМЕР_3, оскільки документи, подані для проведення державної реєстрації прав не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Рішення про відмову у державній реєстрації права власності прийняте на підставі ст.24 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п.п.16,23 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011р. №703.

Не погоджуючись з правомірністю вказаного рішення, позивачі звернулися до суду, вимагаючи визнання його протиправним та зобов'язання ДРС України здійснити реєстрацію права власності на вказаний будинок за позивачами.

Суд вважає, що вимоги позивачів є необґрунтованими з огляду на наступне.

Як вбачається з оскарженого рішення про відмову у державній реєстрації права власності, форма власності: приватна, спільна часткова, на житловий будинок, що розташований АДРЕСА_1 від 30.11.2013р. №8519792, у зв'язку з тим, що подані заявниками документи не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, а саме: рішенням Малиновського районного суду м.Одеси (2/1519/7632/11 від 23.12.2011 р.) право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 не визнається, зазначений документ не може бути підставою для проведення державної реєстрації права власності.

Таке обґрунтування, на думку суду, є правомірним.

Так, відповідно до ст.15 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлений порядок проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень, а саме: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Згідно із ст.5 Закону у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення. Якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об'єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

Відповідно до ч.4 ст.15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.19 Закону №1952 державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили.

Згідно із ч.2 ст.9 Закону державний реєстратор Державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав; приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав; відкриває і закриває розділи Державного реєстру прав, вносить до них відповідні записи; веде реєстраційні справи щодо об'єктів нерухомого майна; присвоює реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна під час проведення державної реєстрації; видає свідоцтво про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; надає інформацію з Державного реєстру прав або відмовляє у її наданні у випадках, передбачених цим Законом; у разі потреби вимагає подання передбачених законодавством додаткових документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень; під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та зареєстровані в установленому порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент реєстрації законодавства проводили таку реєстрацію, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про правонабувача або про нерухоме майно. Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, до яких надійшов запит, зобов'язані безоплатно в установленому законодавством порядку протягом трьох робочих днів надати державному реєстратору відповідну інформацію, зокрема щодо зареєстрованих речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України. Нотаріус як спеціальний суб'єкт здійснює функції державного реєстратора, крім передбачених пунктами 4 і 6 частини другої статті 9 цього Закону.

Відповідно до ч.3 ст.17 Закону документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Підстави для відмови у державній реєстрації перелічені у ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", якщо: 1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) об'єкт нерухомого майна розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; 3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; 4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Процедура державної реєстрації прав та перелік документів, необхідних для її проведення визначені Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011р. № 703 (далі - Порядок № 703).

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 4 Порядку № 703, якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об'єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

Згідно п.26 Порядку № 703 для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим Порядком.

Як встановлено п.п.10 п.27 Порядку № 703, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є, зокрема, рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Як вбачається з рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23.12.2011р., ним встановлено факт прийняття ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_1 спадщини після смерті ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та встановлено юридичний факт, згідно якого ОСОБА_2 належить право на введення в експлуатацію на своє імя 1/2 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, а інша 1/2 частина вказаного домоволодіння підлягає введенню в експлуатацію спадкоємцями - ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_1, а також позивачів визнано правонаступниками у рівних частинах усіх прав та обов'язків, що належали ОСОБА_9 (померлому ІНФОРМАЦІЯ_1) на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

При цьому вказане судове рішення не є правовстановлюючим документом на нерухоме майно, натомість, встановлює факт прийняття спадщини та факт належності права на введення вказаного об'єкту в експлуатацію, однак не є рішенням суду, що набрало законної сили, яким визнано право власності на вказаний об'єкт нерухомого майна за позивачами, як то передбачено Порядком №703. Разом з цим, рішення щодо права власності на вказаний об'єкт нерухомого майна позивачами до заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень надано не було.

Вимагаючи при поданні заяви до РС Одеського МУЮ проведення державної реєстрації права спільної часткової власності на житловий будинок, позивачі не подали жодного правовстановлюючого документа, яким би визначались розміри часток позивачів у нерухомому майні, яке, на їх думку, належить їм на праві спільної часткової власності.

Як вбачається з матеріалів справи (зокрема, з описової частини рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 23.12.2011р.) житловий будинок по АДРЕСА_1 був завершений будівництвом до 31.12.2009р., не був введений в експлуатацію згідно із Тимчасовим порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями, споруджених без дозволу на виконання будівельних робіт, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 09.09.2009р. №1035 (втратив чинність 02.06.2011р.) як об'єкт, будівництво якого було завершено до 05.08.1992р.

Наразі та станом на дату прийняття оскаржуваного рішення питання прийняття в експлуатацію індивідуальних житлових будинків регулюється Порядком прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженим Наказом Мінрегіонбуду №95 від 19.03.2013р.

Згідно із п.1.1 цього Порядку цей Порядок встановлює процедуру та умови прийняття в експлуатацію збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт та механізм проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж: індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, збудованих у період з 05 серпня 1992 року до 12 березня 2011 року; збудованих до 12 березня 2011 року: громадських будинків I і II категорій складності; будівель і споруд сільськогосподарського призначення I і II категорій складності.

Відповідно до п.п.3.1, 3.2 Порядку прийняття в експлуатацію об'єктів, зазначених у пункті 1.1 розділу I цього Порядку, здійснюється безоплатно територіальними органами Держархбудінспекції України (далі - Інспекція) протягом 10 робочих днів з дня подання заяви власниками (користувачами) земельних ділянок, на яких розміщені такі об'єкти, за результатами технічного обстеження цих об'єктів шляхом реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації (далі - декларація), яка складається за формою, наведеною у додатку 2 до цього Порядку. Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Замовник або його уповноважена особа подає особисто або надсилає рекомендованим листом з описом вкладення до Інспекції за місцезнаходженням об'єкта заяву про прийняття в експлуатацію об'єкта за формою, наведеною у додатку 3 до цього Порядку, до якої додаються: два примірники заповненої декларації; звіт про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об'єкта з висновком про їх відповідність вимогам надійності і безпечної експлуатації (крім індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, прибудов до них загальною площею до 300 квадратних метрів включно, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них загальною площею до 100 квадратних метрів включно); засвідчені в установленому порядку копії: документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, на якій розміщено об'єкт; технічного паспорта. Заява про прийняття в експлуатацію об'єкта підписується також співвласниками земельної ділянки та зазначеного об'єкта (у разі їх наявності).

Згідно із п.2.7 Порядку технічне обстеження об'єктів індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, прибудов до них загальною площею до 300 квадратних метрів включно, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них загальною площею до 100 квадратних метрів включно проводиться під час їх технічної інвентаризації з подальшою видачею технічного паспорта.

Отже згідно Порядку технічний паспорт на житловий будинок, якщо він був збудований до 05.08.1992р., засвідчує виключно відповідність об'єкта вимогам законодавства, ДБН, державним стандартам та правилам, може бути поданий замість звіту про проведення технічного обстеження із висновком про відповідність вимогам надійності і безпечної експлуатації об'єкта.

Проте наявність технічного паспорту не виключає необхідність прийняття в експлуатацію житлового будинку шляхом реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації за встановленою формою згідно із приписами Порядку №95.

Відтак, посилання позивачів на технічний паспорт від 06.12.2012р. як доказ прийняття в експлуатацію житлового будинку є помилковим.

Правова позиція щодо порядку реєстрації права власності висловлена в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. №24-753/0/4-13. Зокрема, при реєстрації для оформлення права власності об'єктів, що збудовані до 5 серпня 1992 р., тобто до прийняття постанови Кабінету міністрів України від 05.08.1992 р. №449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, одним із необхідних документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається Бюро технічної інвентаризації. Тобто для реєстрації права власності на нерухоме майно має значення лише час його будівництва, а саме до 5 серпня 1992 р., оскільки відповідно до вимог Закону «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань регулювання містобудівної діяльності» від 20.11.2012 р. №5496 до Закону «Про регулювання містобудівної діяльності» були внесені зміни, які продовжили дію п. 9 Розділу V «Прикінцеві положення» цього документа до 31.12.2013 р. Відповідні зміни передбачають спрощений порядок прийняття в експлуатацію з видачею декларації про готовність об'єкта до експлуатації для індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, збудованих у період з 5 серпня 1992 р. до 12 березня 2011 р.

Порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, щодо яких відсутні акти прийняття в експлуатацію, наведено в ДБН А3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів» і в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23.03.1999 р. №12/5-126.

З практичного погляду виникає лише питання про встановлення факту будівництва саме до 5 серпня 1992 р. Технічний паспорт, що виготовлений на підставі обстеження будівлі, містить розділ, у якому зазначається дата будівництва відповідної частини будівлі. В «Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна», затвердженій наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 р. №127, ідеться про встановлення року побудови об'єкта при визначенні його вартості.

Так, згідно технічного паспорту №011870 від 06.12.2012 року виданого КП «ОМБТІ та РОН» вказаний об'єкт нерухомого майна був побудований до 05.08.1992 року, однак ці дані суперечать власним твердженням позивачів при зверненні до Малиновського районного суду м.Одеси з позовом.

При цьому, з аналізу положень Конституції та Цивільного кодексу України випливає, що не вимагається введення в експлуатацію приватних житлових будинків, побудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. Позивачами рішення про набуття права спільної часткової власності на об'єкт нерухомого майна по АДРЕСА_1 надано не було, а отже державний реєстратор виніс правомірне рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, що оскаржується.

Крім того, позивачами не було надано правовстановлюючого документа на земельну ділянку під житловим будинком; відсутність такого документа зафіксована також і в розділі 13 Технічного паспорту, складеного 06.12.2012р.

Отже, при прийнятті рішення від 30.11.2013р. №8519792 державний реєстратор діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені п.5-4 ч.1 ст.24 Закону №1952 та п.23 Порядку №703, тому підстави для висновку про його протиправність і скасування відсутні.

Суд звертає увагу сторін на те, що відповідно до ч.3 ст.24 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, зазначених у пунктах 4, 5-2 - 5-6 частини першої цієї статті, не позбавляє заявника права повторно звернутися із заявою за умови усунення перешкод для державної реєстрації прав та їх обтяжень. Позивачі не позбавлені права звернутись із заявою про державну реєстрацію права спільної часткової власності на нерухоме майно на підставі відповідного рішення суду, що набрало законної сили, на підставі Декларації про готовність об'єкта до експлуатації відповідно до чинного Порядку.

Вимога позивачів щодо зобов'язання Державної Реєстраційної служби провести державну реєстрації права власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 задоволенню не підлягає, оскільки є похідною від вимог про скасування рішень, а також не відповідає змісту спірних правовідносин, оскільки йдеться про реєстрацію права спільної часткової власності.

Рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень винесене державним реєстратором з додержанням вимог діючого законодавства України, є правомірними та скасуванню не підлягає.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачами доведена обґрунтованість та правомірність оскаржуваного рішення.

Враховуючи наведене, позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 задоволенню не підлягають у зв'язку з їх необґрунтованістю та невідповідністю законодавству.

Керуючись ст.ст.158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 до Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, державного реєстратора прав на нерухоме майно Дурицької Марії Євгенівни, Державної Реєстраційної служби України про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії відмовити.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено та підписано 25.05.2015 року.

Головуючий суддя Аракелян М.М.

Суддя Потоцька Н.В.

Суддя Левчук О.А.

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 до Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, державного реєстратора прав на нерухоме майно Дурицької Марії Євгенівни, Державної Реєстраційної служби України про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії відмовити.

25 травня 2015 року.