Справа № 802/420/15-а
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2015-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Вінниця

18 травня 2015 р. Справа № 802/420/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Крапівницької Н.Л.,

секретаря судового засідання: Дмитрука В.В.,

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1,

відповідача: Шемети В.І.,

третьої особи: ОСОБА_3.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Вінниці адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до відділу державної виконавчої служби Хмільницького міськрайонного управління юстиції;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_4

про визнання неправомірними дій, -

В С Т А Н О В И В :

У провадженні Вінницького окружного адміністративного суду знаходиться адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби Хмільницького міськрайонного управління юстиції; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_4 про визнання неправомірними дій.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначає, що відповідач протиправно вчинив дії щодо примусової реалізації арештованого нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 при здійсненні виконавчих дій стосовно стягнення з позивача на користь ОСОБА_5 борг в розмірі 26950 грн.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити в межах заявлених позовних вимог, з підстав, викладених в позовній заяві.

Представник відповідача, представник третьої особи в судовому засіданні проти позову заперечував та просили у його задоволенні відмовити з підстав, викладених у письмових запереченнях, що містяться в матеріалах справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 06.09.2013р. державним виконавцем відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №1-308/11 від 31.05.2013р., виданого Хмільницьким міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 26950,00 грн. боргу.

04.11.2013р. державним виконавцем на адресу позивача направлена вимога вих. №03-7937, у відповідності до якої, ОСОБА_1 11.11.2013р. о 16:00 необхідно бути присутнім та не перешкоджати проведенню виконавчих дій - опису та арешту двохкімнатної квартири за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 86).

У відповідності до акту державного виконавця від 11.11.2013р., під час проведення зазначених вище виконавчих дій позивач був присутній, однак, всіляко перешкоджав та не допускав до опису вказаного майна (а.с. 88).

25.11.2013р. державним виконавцем здійснено опис двохкімнатної квартири за адресою АДРЕСА_1, про що складено акт опису та арешту майна (а.с. 90-91).

В подальшому, 05.12.2013р. державним виконавцем призначено експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні (а.с. 93).

03.03.2014р. державним виконавцем, у зв'язку з тим, що за місцем проживання боржника майна належного боржнику і на яке можливо звернути стягнення на даний час не виявлено, прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві у виконавчому провадженні № 39653268 (а.с. 6).

Постановою від 13.03.2014р. державним виконавцем відкрито виконавче провадження №42499248 з виконання виконавчого листа №1-108/11, виданого 31.05.2013р. Хмільницьким міськрайонним судом щодо стягнення боргу в розмірі 26950, 00 грн. з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5.

17.04.2014р. позивача повідомлено (простою кореспонденцією) про необхідність з'явитись до головного державного виконавця 23.04.2014р. з 9 до 12 год. Для сплати боргу за вищевказаним виконавчим документом або надання підтверджуючих документів про сплату або надання письмових пояснень з приводу затримок у виконанні рішення суду що підтверджується викликом державного виконавця (а.с. 66).

23.04.2014р. державним виконавцем проведено опис майна, що належить боржнику, саме, двохкімнатна квартира за адресою АДРЕСА_1, про що складено акт опису й арешту майна. Крім того, у вказаному акті зазначено, що описане майно буде передане для реалізації не раніше 05.05.2014р. ОСОБА_1 від підпису відмовився, про що також складено акт від 23.04.2014р. (а.с. 68-69).

Постановою державного виконавця від 30.04.2014р. призначено експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні №42499248 (а.с. 71).

Відповідно до протоколу №12949 проведення електронних торгів від 20.11.2014р., переможцем торгів з продажу лоту №10989 двохкімнатна квартира за адресою АДРЕСА_1 ціною 173520 грн. визначено ОСОБА_4 (а.с. 8-9).

У зв'язку з цим, 12.12.2014р. державним виконавцем складено акт про проведення електронних торгів з реалізації нерухомого майна, що є власністю фізичної особи - ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, мешканець АДРЕСА_2) (а.с. 173).

Оскільки, на думку позивача, дії державного виконавця щодо примусової реалізації нерухомого майна є такими, що суперечать нормам чинного законодавства та порушують права та законні інтереси ОСОБА_1, відтак останній звернувся до суду щодо визнання їх протиправними.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного.

Частина 1 статті 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Положеннями ч. 1 ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження ", примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

У відповідності до ч. 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження", вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України.

Обов'язки і права державних виконавців визначено частиною 1 статті 11 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до якого, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом, що встановлено п. 1 ч. 2 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 32 Закону України "Про виконавче провадження", заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

З системного аналізу вказаних норм слідує, що державний виконавець, реалізуючи надані йому повноваження, має право застосовувати заходи примусового виконання рішення шляхом звернення стягнення на майно боржника.

Порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника встановлено частиною 1 статті 52 Закону України "Про виконавче провадження", звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах, що визначено ч. 2 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження".

У відповідності до ч. 5 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження", у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Відповідно до ч. 6 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження", стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження.

Аналіз наведених норм законодавства свідчить про те, що стягнення на майно боржника звертається тільки у випадку, якщо відсутності у боржника кошти та інші цінності, достатніх для задоволення вимог стягувача.

Як свідчать матеріали справи, зокрема, довідка від 25.03.2014р. №62, видана ПАТ "Державний ощадний банк України" Хмільницьке ТВБВ №10001/0120, вкладних рахунків на ім'я ОСОБА_1 немає. Крім того, останній на обліку в відділі адресних соціальних допомог та компенсацій не перебуває, та не отримує ніяких видів допомог, що підтверджується листом управління праці та соціального захисту населення Хмільницької міської ради Вінницької області від 25.03.2014р.

Більше того, Хмільницьким центром надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговуванням м. Хмільник, Хмільницького та Літинського району листом від 07.05.2014р. повідомлено, що згідно бази даних НАІС "Автомобіль" Хмільницького Центру 0512 за громадянином ОСОБА_1 транспортні засоби не зареєстровано.(а.с. 75-79, 81-82).

У відповідності до ч. 1 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження", арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту, що визначено ч. 2 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження".

Частиною 5 статті 57 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника.

Судом встановлено, що з метою виконання виконавчого листа №1-308/11, виданого Хмільницьким міськрайонним судом 31.05.2013р. щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 боргу у розмірі 26950 грн., державним виконавцем проведено опис майна, що належить боржнику, саме, двохкімнатна квартира за адресою АДРЕСА_1, про що складено 23.04.2014 акт опису й арешту майна. ОСОБА_1 був присутній при описі й арешті майна, про що у акті міститься відповідний запис і який підтверджено понятими (а.с. 68-69). Позивач відмовився підписувати цей акт та його не оскаржував у відповідному порядку.

Згідно з ч. 7 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження", вилучення арештованого майна з передачею його для реалізації здійснюється у строк, встановлений державним виконавцем, але не раніше ніж через п'ять днів після накладення арешту.

Визначення вартості, оцінка майна боржника статтею 58 Закону України "Про виконавче провадження", у відповідності до ч. 1 якої, визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки за регульованими цінами оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

У відповідності до ч. 3 ст. 58 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки, вони мають право подати державному виконавцю заперечення в десятиденний строк з дня надходження повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна рекомендованим листом за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим державним виконавцем.

Як видно з матеріалів справи на адресу позивача ОСОБА_1 надіслано відповідачем 19.05.2014 за №03-3945 повідомлення-звіт про експертну оцінку майна, а саме, квартири АДРЕСА_1 і яке було отримано ним 20.05.2014 р., що і не заперечувалось позивачем у судовому засіданні (а.с. 73-74).

Реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах, що визначено ч. 1 ст. 62 Закону України "Про виконавче провадження".

Як свідчать матеріали справи, майно боржника (двохкімнатна квартира за адресою АДРЕСА_1), реалізована шляхом проведення електронних торгів, результат яких відображено у акті про проведення електронних торгів з реалізації нерухомого майна, що є власністю фізичної особи - ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, мешканець АДРЕСА_2) від 12.12.2014р. Переможцем визнано ОСОБА_4.

Щодо посилання позивача на протиправність дій державного виконавця, що полягали у фактичному позбавленні ОСОБА_1 єдиного житла, суд зазначає наступне.

Частина 1 статті 63 Закону України "Про виконавче провадження", звернення стягнення на будинок, квартиру, земельну ділянку, інше нерухоме майно фізичної особи проводиться у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому, в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

У відповідності до ч. 3 ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження", у разі звернення стягнення на будинок, квартиру, інше приміщення чи земельну ділянку державний виконавець подає запит до відповідних місцевих органів, що здійснюють реєстрацію та облік майна, про належність такого майна боржнику на праві власності, а також перевіряє, чи не перебуває це майно під арештом.

Після надходження документального підтвердження належності боржнику на праві власності будинку чи іншого нерухомого майна державний виконавець накладає на них арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідних реєстрів в установленому законодавством порядку, що визначено ч. 4 ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження".

З аналізу зазначених норм чинного законодавства слідує, що стягнення на майно боржника звертається у разі відсутності у останнього коштів, а стягнення на житловий будинок чи квартиру боржника, в якому він фактично проживає, звертається в останню чергу, що підтверджено довідками про майновий стан ОСОБА_1 (а.с. 75-79, 81-82). А тому, суд вважає, що відповідач діяв у спосіб і у межах чинного законодавства

Суд також критично ставиться до посилань позивача на протиправність дій державного виконавця щодо примусової реалізації арештованого майна, оскільки, до повноважень державного виконавця вказані дії не належать, відтак він не є суб'єктом таких правовідносин.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з того, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, що передбачено ч.1 ст.11 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Таким чином, з огляду на доведеність факту правомірності дій державного виконавця щодо звернення стягнення на майно боржника, відтак, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. З урахуванням положень ст. 94 КАС України, судові витрати стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до відділу Державної виконавчої служби Хмільницького міськрайонного управління юстиції Головного управління юстиції у Вінницькій області про визнання неправомірними дій залишити без задоволення.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Вінницький окружний адміністративний суд, шляхом подачі в 10-ти денний строк, з дня її проголошення, апеляційної скарги у порядок і строки, передбачені статтями 186 і 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду набирає законної сили в порядку ст. 254 КАС України.

Суддя підпис Крапівницька Н. Л.

Копія вірна. Суддя:

Секретар: