Справа № 872/12250/14
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2015-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

05 травня 2015 рокусправа № 808/4315/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Шлай А.В.

суддів: Іванова С.М. Чабаненко С.В.

за участю секретаря судового засідання: Лащенко Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 20 серпня 2014 року у справі № 808/4315/14 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Бердянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення, прийняте Бердянською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Запорізькій області, № від 24 червня 2014 року, яким нараховано штрафні (фінансові) санкції у сумі 11800 грн. за порушення абз. 9 ч.2 ст.17 та абз. 14 ч.2 ст. 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів". В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав про безпідставність застосованих фінансових санкцій за відсутності документального підтвердження факту продажу алкогольних напоїв за ціною нижчою від встановленої мінімальної роздрібної ціни та торгівлю алкогольними напоями на розлив.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 20 серпня 2014 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржену постанову та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Апелянт вказує на відсутність акту перевірки, як належного доказу проведення перевірки та встановлених порушень. Протокол огляду та вилучення, який був складений працівником податкової міліції, визнано постановою Апеляційного суду Запорізької області від 29 травня 2014 року таким, що не містить підстав для притягнення позивача до відповідальності за ч. 1 ст. 164 КУпАП. Крім того, у спірному податковому повідомленні-рішення відповідач послався на норми Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», які не регулюють спірні правовідносини, а за наявності кількох допущених порушень, відповідач мав прийняти податкове повідомлення-рішення по кожному порушенню. Постанова суду першої інстанції фактично ґрунтується на показаннях свідка ОСОБА_3, яка не була попереджена судом про кримінальну відповідальність перед допитом.

У поданих до суду письмових запереченнях відповідач просив залишити оскаржене рішення суду без змін як законне та обґрунтоване та зазначив, що позивач має право на здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями, проте не може здійснювати продаж цих напоїв на розлив, оскільки об'єкт, де позивач здійснює підприємницьку діяльність, не є закладом ресторанного господарства у розумінні наказу Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України № 19 від 24.07.2002 року.

У судове засідання сторони, належним чином повідомлені про день, місце і час розгляду апеляційної скарги, доказом чого є повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення, не прибули, про причини неприбуття не повідомили.

Відповідно до частини 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

У відповідності до статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегією суддів задоволено клопотання відповідача та здійснено відповідно до статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України процесуальне правонаступництво Бердянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Запорізькій області - Бердянською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Запорізькій області.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції дійшов висновку про доведення відповідачем правомірності спірного податкового повідомлення-рішення. Висновок суду ґрунтується на дослідженому протоколі огляду від « 16.04.201 року» та поясненнях продавця гр. ОСОБА_3 (а.с.62).

Колегія суддів, здійснюючи перевірку оскарженої постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених позовних вимог, вважає зазначити наступне.

Статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В оскарженій постанові зазначено, що у судовому засіданні 12.08.2014 року була допитана у якості свідка ОСОБА_3, яка підтвердила факт реалізації нею 10.04.2014 року в магазині «Ларець» 100 гр. горілки «Пшенична» за 4,25 грн. на розлив.

Здійснюючи перевірку доводів апелянта щодо неналежності та недопустимості показань свідка ОСОБА_3 через недотримання судом першої інстанції вимог закону щодо попередження свідка про кримінальну відповідальність, колегія суддів дослідила журнал судового засідання від 12.08.2014 року, з якого вбачається, що судом була встановлена особа свідка, якому роз'яснені права; свідка судом приведено до присяги і здійснено його допит (а.с.55).

За приписами статті 141 Кодексу адміністративного судочинства України, яка регулює порядок допиту свідків, головуючий у судовому засіданні під розписку попереджає свідка про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання і про відмову від давання показань. Також головуючий приводить свідка до присяги, тексту якої підписується свідком. Підписаний свідком текст присяги та розписка приєднуються до справи.

В матеріалах справи наявні підписані свідком ОСОБА_3 тексти присяги та розписка від 12.08.2014 року, яка містить також і відомості про попередження свідка про кримінальну відповідальність (а.с.47,48), відтак доводи апелянта в цій частині є неспроможними.

Апелянт також посилався на відсутність належних та допустимих доказів допущених ним порушень вимог Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», що унеможливлює застосування штрафу. Оскільки протокол огляду та виїмки від 10.04.2014 року, складений ст. о/у ОУ Берднської ОДПІ, не був прийнятий як належний доказ вчинення позивачем адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 164 КУпАП, про що зазначено у постанові Апеляційного суду Запорізької області від 29.05.2014 року у справі № 33/778/221/14

Так, за приписами статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України наявність або відсутність обставин встановлюється судом на підставі належних та допустимих доказів, якими є пояснення сторін, третіх осіб та їхніх представників, показання свідків, письмові і речові докази, висновки експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору (стаття 70 Кодексу адміністративного судочинства України).

Як встановлено судом першої інстанції, Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа - підприємець з 29 січня 2003 року. 10 квітня 2014 року ст. о/у Бердянської ОДПІ л-том податкової міліції ОСОБА_4 встановлений факт реалізації на розлив 100 гр. горілки "Пшенична" без наявності у позивача статусу суб'єкта господарювання громадського харчування за ціною 4 грн. 25 коп., при встановленій мінімальній роздрібній ціні на горілку 6 грн. 02 коп., тобто за ціною нижчою, ніж встановлена мінімальна роздрібна ціна, у магазині «Ларец», розташованого за адресою АДРЕСА_1, де позивач здійснює підприємницьку діяльність. Зазначена обставина зафіксована у протоколі огляду та виїмки від 10.04.2014 року, складеного за участю позивача, у присутності двох понятих (а.с.9).

Суд першої інстанції, дотримуючись приписів статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, з метою офіційного з'ясування всіх обставин у справі, здійснив допит в якості свідка гр.ОСОБА_3, яка підтвердила обставини щодо дати, місця, кількості, ціни, виду алкогольного напою, реалізацію якого вона здійснили на розлив.

Відповідно до частини 6 статті 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці дозволяється тільки суб'єктам господарювання громадського харчування та спеціалізованим відділам, що мають статус суб'єктів господарювання громадського харчування, суб'єктів господарювання з універсальним асортиментом товарів.

Вказана норма Закону кореспондується із пунктом 22 Правил роздрібної торгівлі алкогольними напоями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 липня 1996 року № 854, відповідно до якого продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці здійснюється тільки підприємствами громадського харчування та спеціалізованими відділами підприємств, що мають статус підприємств громадського харчування, підприємств з універсальним асортиментом товарів.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1.3 Правил заклад громадського харчування - організаційно-структурна статистична одиниця у сфері громадського харчування, яка виробляє, доготовляє та продає кулінарну продукцію, булочні, борошняні кондитерські вироби та Наказом Міністерства економіки України від 9 жовтня 2006 року № 309 внесено ряд змін до наказу Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 24.07.2002 року №219. Зокрема, у назві та тексті Правил слова "громадське харчування" в усіх відмінках замінено словами "ресторанне господарство", абзац 2 пункту 1.3 був викладений у новій редакції: "заклад ресторанного господарства - організаційно-структурна одиниця у сфері ресторанного господарства, яка здійснює виробничо-торговельну діяльність: виробляє і (або) доготовляє, продає і організовує споживання продукції власного виробництва і закупних товарів, може організовувати дозвілля споживачів".

Згідно п.6 Порядку провадження торговельної діяльності та правил торговельного обслуговування населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 2006 р. N 833, суб'єкт господарювання для провадження торговельної діяльності може мати роздрібну, дрібнороздрібну торговельну мережу та мережу закладів ресторанного господарства (ресторани, кафе, кафетерії тощо).

Відповідно до абзацу 3 пункту 1.6 Правил роботи закладів (підприємств) ресторанного господарства, затверджених наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 24.07.2002р. № 219, відкриття закладу (підприємства) ресторанного господарства узгоджується з органами місцевого самоврядування, установами державної санітарно - епідеміологічної служби в установленому законодавством порядку.

Таким чином, здійснення продажу алкогольних напоїв на розлив у магазині «Ларець», де позивач здійснює підприємницьку діяльність, є порушенням частини 6 статті 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

Згідно частини 2 статті 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі порушення вимог статті 15 -3 цього Закону у розмірі 6800 гривень.

Відповідно до частини другої статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (з наступними змінами та доповненнями) до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу у разі оптової або роздрібної торгівлі коньяком, алкогольними напоями, виготовленими за коньячною технологією, горілкою та лікеро-горілчаними виробами за цінами, нижчими від встановлених мінімальних оптово-відпускних або роздрібних цін на коньяк, алкогольні напої, виготовлені за коньячною технологією, горілку та лікеро-горілчані вироби - 100 відсотків вартості отриманої партії товару, розрахованої виходячи з мінімальних оптово-відпускних цін, але не менше 5000 гривень.

Частиною десятою статті 18 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» Кабінету Міністрів України надано право встановлювати мінімальні оптово-відпускні та роздрібні ціни на алкогольні напої.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України № 957 «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних цін на окремі види алкогольних напоїв» встановлено мінімальну роздрібну ціну за 1 літр 100% спирту з 01 березня 2013 року (горілка та лікеро-горілчані вироби) 150,5 грн. Таким чином, враховуючи положення даної постанови мінімальна ціна за 100 грам горілки повинна становити 6,02 грн. (150,5x40%x100 грам (0,1) = 6,02 грн.). Вказана вище постанова визначає мінімальні роздрібні ціни на алкогольні напої не допускаючи при цьому будь-яких похибок.

Частинами третьою - п'ятою статті 17 зазначеного Закону «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» передбачено, що штрафи спрямовуються до бюджету згідно з чинним законодавством. Рішення про стягнення штрафів, передбачених частиною другою цієї статті, приймаються органами державної податкової служби та/або органом, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями і тютюновими виробами, та іншими органами виконавчої влади у межах їх компетенції, визначеної законами України. У разі невиконання суб'єктом господарювання рішення органів, зазначених у частині третій цієї статті, сума штрафу стягується на підставі рішення суду.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо того, що Бердянською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Запорізькій області до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 правомірно застосовано фінансові санкції у вигляді штрафу у сумі 11800 грн. за реалізацію алкогольних напоїв на розлив на місці торгівлі закладом, що не має статусу громадського харчування за ціною нижчою від мінімальних роздрібних цін, а відтак спірне податкове повідомлення-рішення № від 24.06.2014 року є правомірним.

Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що судом першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення не допущено порушень норм матеріального і процесуального права, а викладені в ньому висновки відповідають обставинам справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 195-196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 20 серпня 2014 року у справі № 808/4315/14- залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складення у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: А.В. Шлай

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: С.В. Чабаненко