Справа № 824/582/15-а
Суддя: Маренич Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2015-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2015 р. м. Чернівці Справа № 824/582/15-а

Чернівецький окружний адміністративний суд в складі головуючого - судді Маренича І.В., розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держземагентства у Чернівецькій області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держземагенства у Чернівецькій області в якому просила визнати протиправними дії Головного управління Держземагентства у Чернівецькій області (відповідач) щодо неналежного розгляду заяв щодо відведення земельної ділянки для передачі безоплатно у власність, з цільовим призначенням - для ведення садівництва, орієнтовною площею 0,10 га розташованої в АДРЕСА_1, а саме відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою листами №0-24-0.31-4739/2-14 від 24.11.2014 року та №286/6-14 від 29.12.2014 року та зобов'язати Головне управління Держземагентства у Чернівецькій області розглянути заяву та вирішити питання щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі безоплатно у власність, з цільовим призначенням - для ведення садівництва, орієнтованою площею 0,10 га, розташованої в АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 20.10.2014 року вона звернулася до Головного управління Держземагентства у Чернівецькій області з заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі безоплатно у власність, з цільовим призначенням - для ведення садівництва, орієнтовною площею - 0,1 га, розташованої в АДРЕСА_1.

До заяви було додано викопіювання місцезнаходження земельної ділянки та довідку про те, що позивач не використовувала право приватизації земельної ділянки - для ведення садівництва, а також рішення та викопіювання яке підтверджує, що дана земельна ділянка знаходиться поза зоною, віднесеною для рекреаційних цілей, у відповідності до ч.6 ст.118 Земельного кодексу України.

За наслідками розгляду вказаного звернення, 24.11.2014 року відповідачем надано відповідь про те, що вказана земельна ділянка розташована в прибережно-західній смузі річки Дністер і згідно ст. 58 Земельного кодексу України відноситься до земель водного фонду. З даної підстави позивачу відмовлено в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

01.12.2014 року позивач повторно звернувся до Головного управління Держземагенства у Чернівецькій області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення вищевказаної земельної ділянки для передачі безоплатно у власність, з цільовим призначенням - для ведення садівництва, орієнтовною площею - 0,10 га, яка розташована в АДРЕСА_1. До заяви позивач додав витяг з документації щодо визначення і встановлення меж земель водоохоронної зони та прибережно-захисної смуги Дністровського водосховища у с. Дністрівка урочище "Атаки" - робочий проект "Водоохоронная зона правого берега водохранилища Днестровськой ГЕС…" від 1987 року.

Позивач звертав увагу на те, що на доданій схемі визначені окремі території меж земельних ділянок, а саме: лінією синього кольору позначено - нормальний підпірний рівень води; лінією червоного кольору - прибережно захисна смуга Дністрівського водосховища. Дана схема підтверджує, що місце розташування позначеної ним у викопіюванні земельної ділянки, на яку просив видати наказ про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою - розташована поза межами визначеної і встановленої прибережно-захисної смуги Дністровського водосховища. Крім цього, розташування земельної ділянки поза межами прибережно-захисної смуги підтверджується відповіддю Дністровсько-Прутського басейнового управління водних ресурсів від 01.12.2014 року, яке також було подано до Головного управління Держземагентства у Чернівецькій області.

Разом з тим, Головним управлінням Держземагентства у Чернівецькій області повторно було відмовлено в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, про що надано відповідь №286/6-14 від 29 грудня 2014 року у вигляді листа.

Позивач зазначив, що він неодноразово звертався усно, а 23 грудня звернувся письмово в Головне управління Держземагентства у Чернівецькій області з листом про надання копій документів, на підставі яких прийнято листи про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі безоплатно у власність, а також рішення комісії з даного питання, якщо такі приймались. Однак, жодної відповіді та запитуємі документи позивач не отримав, про результати розгляду звернення відповідь не надано, про причину відмови у надані документів - не повідомлено.

Враховуючи норми чинного законодавства України позивач вважає, що надані Головним управлінням Держземагенства у Чернівецькій області відповіді (листи), якими відмовлено в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, згідно поданих ним заяв є незаконними, а дії Головного управління Держземагенства у Чернівецькій області щодо неналежного розгляду цих заяв та відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою відведення земельної ділянки - протиправними.

На підставі вищевказаного, позивач також просить суд зобов'язати Головне управління Держземагенства у Чернівецькій області розглянути його заяву та вирішити питання щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі безоплатно у власність, з цільовим призначенням - для ведення садівництва.

Відповідач, не погоджуючись з позовними вимогами, надав суду письмові заперечення в яких зазначив наступне.

За результатами розгляду заяв позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі безоплатно у власність, з цільовим призначенням - для ведення садівництва, орієнтованою площею 0,10 га, розташованої в с.Дністрівка, Кельменецького району Чернівецької області (за межами населеного пункту), встановлено, що відповідно до поданого викопіювання вищезазначена земельна ділянка розташована в прибережно-захисній смузі річки Дністер, про що листами від №0-24-0.31-4739/2-14 від 24.11.2014 року та №286/6-14 від 29.12.2014 року було проінформовано позивача та відмовлено в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, оскільки передача земель водного фонду виходить за межі повноважень Головного управління Держземагенства у Чернівецькій області.

Таким чином, відповідач вважає, що при наданні відмови позивачу щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою він діяв виключно в межах наділених повноважень та відповідно до норм чинного законодавства.

Від представника позивача поступило клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження, при цьому представник позивача зазначив, що позов підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача не заперечував проти розгляду справи в порядку письмово провадження.

Відповідно із ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. На підставі вище викладеного суд приходить до висновку про можливість розгляду справи у порядку письмового провадження на підставі наявних матеріалів.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на підставі ст.ст. 118, 121 Земельного кодексу України 06.10.2014 року позивач звернувся до Головного управління Держземагенства в Чернівецькій області із заявою про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі безоплатно у власність, з цільовим призначенням - для ведення садівництва, орієнтованою площею 0,10 га, яка розташована в с. Дністрівка, Кельменецького району Чернівецької області, урочище "Атаки". У поданій заяві позивач повідомив, що своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки з цільовим призначенням - для ведення садівництва раніше не використовував. До заяви від 20.10.2014 року позивачем додано наступі документи:

- копія паспорту громадянина України та ідентифікаційного коду;

- копія викопіювання з позначенням бажаного місця розташування земельної ділянки у АДРЕСА_1 та копія викопіювання із плану в адмінмежах Дністровської сільської ради Кельменецького району Чернівецької області ;

- копію рішення V сесії V скликання Кельменецької районної ради Чернівецької області від 28.02.2007 року №114.5-5/07 "Про перелік земельних ділянок для розміщення об'єктів рекреаційного призначення" .

Розглянувши заяву позивача від 20.10.2014 року, відповідач листом від 24.11.2014 року №0-24-0.31-4739/2-14 повідомив, що відповідно до поданого викопіювання земельна ділянка розташована в прибережно-захисній смузі річки Дністер. Таким чином, керуючись ст.ст. 58, 60, 122 Земельного кодексу України, позивачу відмовлено в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки .

27.11.2014року позивач звернувся до Дністровсько-прутського басейнового управління водних ресурсів з заявою про погодження місцезнаходження земельної ділянки у АДРЕСА_1 з метою подальшої передачі документів до Держземагенства України у Чернівецькій області, щодо розгляду питання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою для передачі у власність, з цільовим призначенням - для ведення садівництва. Просив зазначити де знаходиться земельна ділянка - в межах, чи за межами прибережно захисної смуги Дністровського водосховища, згідно картографічного матеріалу який додано до заяви .

На вказану заяву позивача, листом від 01.12.2014 року за №1998 Дністровсько-прутське басейнове управління водних ресурсів повідомило позивача про те, що відповідно до представленого позивачем викопіювання із плану Водоохоронної зони правового берегу водосховища Дністровскої ГЕС на території колгоспу "Перемога" (клх. им. Ленина), Кельменецького району Чернівецької області (робочий проект, затверджений рішенням виконавчого комітету Чернівецької обласної Ради народних депутатів від 15.05.1991 року №117), зазначене місце розташування земельної ділянки знаходиться за межами прибережно захисної смуги Дністровського водосховища.

01.12.2014 року позивач повторно звернувся до Головного управління Держземагенства в Чернівецькій області із заявою про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі безоплатно у власність, з цільовим призначенням - для ведення садівництва, орієнтованою площею 0,10 га, яка розташована в АДРЕСА_2 Чернівецької області, урочище "Атаки". У поданій заяві позивач також повідомив, що документами щодо визначення і встановлення меж земель водоохоронної зони та прибережно захисної смуги Дністровського водосховища у с. Дністрівка, урочище "Атаки" - є робочий проект "Водоохоронная зона правого берега водохранилища Днестровськой ГЕС.." від 1987 року. До заяви від 01.12.2014 року позивач додатково додав:

- копія паспорту громадянина України та ідентифікаційного коду;

- викопіювання, витяг з проекту "Водоохоронная зона правого берега водохранилища Днестровськой ГЕС.." від 1987 року.

В доповнення до заяви від 01.12.2014 року, 05.12.2014 року позивач надав відповідачу лист Дністровсько-прутського басейнового управління водних ресурсів від 01.12.2014 року №1998 та просив врахувати вказану у ньому інформацію при прийнятті рішення .

Розглянувши заяву позивача від 01.12.2014 року, відповідач листом від 29.12.2014 року №286/6-14 повідомив, що відповідно до поданого викопіювання земельна ділянка розташована в прибережно-захисній смузі річки Дністер. Таким чином, керуючись ст.ст. 58, 60, 122 Земельного кодексу України, позивачу відмовлено в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки .

Відповідно до відповіді Дністровсько-Прутського басейного управління водних ресурсів від 26.11.2014 року №1973 на запит ПП "Захід-Зем" від 19.11.2014 року №707 останнього повідомлено, що рішенням виконавчого комітету Чернівецької обласної ради народних депутатів від 15.05.1991 року №117 було затверджено основні показники площ водоохоронної та прибережної смуг водосховищ Дністровського комплексного гідровузла на території Чернівецької області. Землі Дністровського водосховища до відмітки 123 мБС знаходяться у постійному користуванні у Дністровсько-Прутського БУВР на основі держаного акту на право постійного користування .

До вказаних спірних правовідносин суд застосовує наступні положення законодавства та робить висновки по суті спору.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Право на землю є одним із конституційних прав людини-громадянина України, реалізація якого гарантується державою. Таке право набувається відповідно до положень Земельного кодексу України і воно закріплене у ст.14 Конституції України та ст.1 Земельного кодексу України.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України від 25.10.2001 року № 2768-III зі змінами та доповненнями (далі - ЗК України) громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (ч. 7 ст. 118 ЗК України).

Згідно ч.1 ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, зокрема, для ведення садівництва в розмірі не більше 0,12 гектара.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Згідно п. 1.2. Методичних рекомендацій щодо порядку реалізації головними управліннями Держземагентства в областях, містах Києві та Севастополі повноважень з передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність або користування (на безконкурентних засадах) для всіх потреб ( далі - Методичні рекомендації), затверджених наказом Державного агентства земельних ресурсів України від 28.02.2013 року № 72 "Про деякі питання реалізації повноважень з питань передачі земель сільськогосподарського призначення державної власності для всіх потреб", рішення територіальних органів про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою чи про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність або користування рекомендується приймати у вигляді наказу.

Відповідно до п.п. 2.2.1. п.2.2. Методичних рекомендацій після реєстрації клопотання відповідний територіальний орган зобов'язаний у строк, що не перевищує двадцяти днів, перевірити, у разі якщо земельна ділянка передається у власність у межах норм безоплатної приватизації: наявність викопіювання з кадастрової карти (плану) або інших графічних матеріалів, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, та документів, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві, або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства) (частина шоста статті 118 ЗК України); відсутність передачі земельної ділянки безоплатно у власність відповідному громадянину по зазначеному виду використання (частина четверта (п'ята) статті 116 ЗК України); чи відносяться землі, за рахунок яких планується формування земельної ділянки, до земель сільськогосподарського призначення державної власності (частина четверта статті 122 ЗК України); відповідність бажаного місця розташування земельної ділянки схемі землеустрою і техніко-економічним обґрунтуванням використання та охорони земель адміністративно-територіальної одиниці, проектам землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затвердженим у встановленому законом порядку (частина сьома статті 118 ЗК України); відповідність бажаного місця розташування земельної ділянки містобудівній документації (у разі її надання для містобудівних потреб) (частина третя статті 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності"); чи не порушуватиме бажане місце розташування земельної ділянки вимог раціональної організації території (шляхом створення черезсмужжя) та компактності землекористування (у разі розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки) (частина друга статті 29 ЗК України).

При недотриманні однієї із вимог, зазначених у пункті 2.2 цих Методичних рекомендацій, відповідному територіальному органу у строк, що не перевищує п'яти днів, рекомендується інформувати заявника про відмову у наданні відповідного дозволу із зазначенням конкретних причин відмови. (п. 2.6. Методичних рекомендацій).

Як встановлено з матеріалів справи, на підставі ст.ст. 118, 121 ЗК України позивач звертався до Головного управління Держземагенства в Чернівецькій області з заявами від 20.10.2014 року та 01.12.2014 року про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі безоплатно у власність, з цільовим призначенням - для ведення садівництва, орієнтованою площею 0,10 га, яка розташована в АДРЕСА_1 Чернівецької області, урочище "Атаки".

Разом з тим, за результатами розгляду заяв позивача від 20.10.2014 року та 01.12.2014 року, листами Головного управління Держземагенства в Чернівецькій області №0-24-0.31-4739/2-14 від 24.11.2014 року №286/6-14 від 29.12.2014 року позивачу було відмовлено в наданні дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки для передачі безоплатно у власність на підставі ст.ст. 58, 60, 122 ЗК України у зв`язку з тим, що відповідно до поданого викопіювання земельна ділянка розташована в прибережно-захисній смузі річки Дністер.

Згідно п. б) ч. 1 ст. 58 ЗК України до земель водного фонду належать землі, зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами.

Згідно з п. в) ч. 2 ст. 60 ЗК України прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів. При крутизні схилів більше трьох градусів мінімальна ширина прибережної захисної смуги подвоюється.

Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЗК України прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою. Межі встановлених прибережних захисних смуг і пляжних зон зазначаються в документації з землеустрою, кадастрових планах земельних ділянок, а також у містобудівній документації. Прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках усіх категорій земель, крім земель морського транспорту.

Статтею 1 Водного кодексу України від 06.06.1995 року №213/95-ВР зі змінами та доповненнями (далі - ВК України) визначено, що прибережна захисна смуга - це частина водоохоронної зони відповідної ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій встановлено більш суворий режим господарської діяльності, ніж на решті території водоохоронної зони.

Згідно частин першої та другої ст. 87 ВК України для створення сприятливого режиму водних об'єктів, попередження їх забруднення, засмічення і вичерпання, знищення навколоводних рослин і тварин, а також зменшення коливань стоку вздовж річок, морів та навколо озер, водосховищ і інших водойм встановлюються водоохоронні зони. Водоохоронна зона є природоохоронною територією господарської діяльності, що регулюється.

Відповідно до частин п'ятої та шостої ст. 87 ВК України зовнішні межі водоохоронних зон визначаються за спеціально розробленими проектами. Порядок визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Виходячи з положень ст. 88 ВК України з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів. Якщо крутизна схилів перевищує три градуси, мінімальна ширина прибережної захисної смуги подвоюється. У межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням містобудівної документації.

Аналогічні вимоги щодо прибережно захисних смуг передбачено ст. 60 ЗК України та ст.117 Водного кодексу УРСР в редакції 1972 року, який передбачав для водних об`єктів визначення водоохоронних зон та прибережно захисних смуг протягом часу з 1972 по 1995 р.р.

З матеріалів справи судом встановлено, що для визначення і встановлення меж земель водоохоронної зони та прибережно-захисної смуги Дністровського водосховища у межах села Дністрівка, інститутом "Укргипроводхоз" в 1987 році розроблений робочий проект "Водоохоронная зона правого берега Днестровской ГЭС на територии клх. им. Ленина Кельменецкого района Черновицкой области", який затверджений рішенням виконавчого комітету Чернівецької обласної Ради народних депутатів від 15.05.1991 року №117.

В подальшому, 30.09.1992 року Дністровському басейновому водогосподарському об'єднанню виданий Кельменецькою районною радою народних депутатів державний акт на право постійного користування землею, для обслуговування водосховища Дністровської ГЕС. Відповідно до даного проекту земельна ділянка, щодо якої позивач просив надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою, розташована поза межами прибережної смуги Дністровського водосховища (річки Дністер), про що також зазначено у відповіді Дністровсько-Прутського басейнового управлінням водних ресурсів від 01.12.2014 року №1999 та підтверджується витягом із картографічного матеріалу такої проектної документації із землеустрою.

В свою чергу, як свідчать встановлені обставини у справі, вищезазначені документи позивачем надавались до його заяв Головному управлінню Держземагенства у Чернівецькій області про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі безоплатно у власність, з цільовим призначенням - для ведення садівництва, орієнтовною площею 0,10 га розташованої в АДРЕСА_1.

Таким чином, вищезазначені обставини хоча і були відомі відповідачу, однак не взяті ним до уваги, що свідчить про неналежний розгляд заяв позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі безоплатно у власність, з цільовим призначенням - для ведення садівництва, орієнтовною площею 0,10 га розташованої в АДРЕСА_1, а саме відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою листами №0-24-0.31-4739/2-14 від 24.11.2014 року №286/6-14 від 29.12.2014 року.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про протиправність дій Головного управління Держземагенства у Чернівецькій області щодо відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою відведення земельної ділянки для передачі безоплатно у власність, з цільовим призначенням - для ведення садівництва, орієнтовною площею 0,10 га розташованої в АДРЕСА_1, з підстав розташування такої земельної ділянки в прибережно захисній смузі річки Дністер.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що відповідач при прийнятті спірних рішень та вчиненні дій, діяв всупереч вимог ст.19 Конституції України та ч. 3 ст.2 КАС України. Зокрема, рішення прийнято необґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття таких рішень.

Суд вважає, що такими рішеннями та діями відповідача порушено право позивача на належний розгляд його заяв та реалізацію права на безкоштовне отримання ним земельної ділянки у відповідності до ст.ст. 118, 121 Земельного кодексу України, а тому, з метою порушених прав позивача, позовні вимоги про зобов'язання Головного управління Держземагенства у Чернівецькій області розглянути заяву ОСОБА_1 та вирішити питання щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі безоплатно у власність, з цільовим призначенням - для ведення садівництва, орієнтованою площею 0,10 га, розташованої в АДРЕСА_1. підлягають задоволенню, що відповідає суті заявлених вимог та передбаченому законом способу захисту порушеного права.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Частиною 2 ст. 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

В ході судового розгляду відповідач, як суб'єкт владних повноважень не довів належним чином правомірність прийнятих ним рішень та оскаржуваних дій, в той час як позивач надав достатні та належні докази зворотного. У зв'язку з тим, що позивачем доведено належними засобами доказування правомірність заявленого позову, тому суд вважає за необхідне позов задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійсненні нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

На підставі викладеного та керуючись статтями 11, 70, 71, 86, 94, 158-163, 167 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Держземагентства у Чернівецькій області щодо неналежного розгляду заяв ОСОБА_1 щодо відведення земельної ділянки для передачі безоплатно у власність, з цільовим призначенням - для ведення садівництва, орієнтовною площею 0,10 га розташованої в АДРЕСА_1, а саме відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою листами №0-24-0.31-4739/2-14 від 24.11.2014 року №286/6-14 від 29.12.2014 року.

3. Зобов'язати Головне управління Держземагентства у Чернівецькій області розглянути заяву ОСОБА_1 та вирішити питання щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі безоплатно у власність, з цільовим призначенням - для ведення садівництва, орієнтованою площею 0,10 га, розташованої в АДРЕСА_1.

4. Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (ід. код НОМЕР_1) судовий збір в сумі 73 (сімдесят три) грн. 08 коп., сплачений відповідно до квитанції №440 від 10.04.2015 року.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Суддя І.В. Маренич