Справа № 2а-12415/12/2670
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2015-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2015 року м. Київ К/800/28334/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - судді суддів:Іваненко Я.Л., Головчук С.В., Мойсюка М.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Державної податкової служби у місті Києві до Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві про визнання дій протиправними, визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження за касаційною скаргою Державної податкової служби у місті Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 вересня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2012 року Державна податкова служба у місті Києві звернулася до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві, в якому просила визнати протиправними дії відповідача щодо порушення строку направлення постанови про відкриття виконавчого провадження від 04 липня 2012 року ВП № 33191040, визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві про відкриття виконавчого провадження від 04 липня 2012 року ВП № 33191040.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 вересня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2013 року, позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві щодо порушення строку направлення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 33191040 від 04 липня 2012 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі Державна податкова служба у місті Києві, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах доводів касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві ВП № 33191040 від 04 липня 2012 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-а-12238/11, виданого 21 червня 2012 року Київським апеляційним адміністративним судом про зобов'язання Державної податкової адміністрації у місті Києві нарахувати та виплатити ОСОБА_4 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 26 березня 2011 року по день поновлення на роботі.

Не погоджуючись з зазначеною вище постановою про відкриття виконавчого провадження та вважаючи її протиправною, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що виконавчий документ відповідає вимогам статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», а тому державним виконавцем правомірно прийнято на його підставі постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 33191040 від 04 липня 2012 року. В той же час відповідачем не було надіслано позивачу постанову про відкриття виконавчого провадження на наступний день після її винесення, чим порушено вимоги статті 25 Закону України «Про виконавче провадження».

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій з огляду на наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, регулюються Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606.

Відповідно до статті 1 вищевказаного Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За правилами частини 1 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до частини 1 статті 11 вказаного Закону, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті.

Згідно з частиною 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються: назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові за наявності) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника за наявності (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника за наявності (для фізичних осіб - платників податків), а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо; резолютивна частина рішення; дата набрання законної (юридичної) сили рішенням; строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Частиною 1 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Як було встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, виконавчий лист №2-а-12238/11 видано 21 червня 2012 року у справі №2-12238/11/2670 на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2012 року, в резолютивній частині якої зазначено: «Зобов'язати Державну податкову адміністрацію у м. Києві нарахувати та виплатити ОСОБА_4 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 26 березня 2011 року по день поновлення на роботі». Заява про примусове виконання та зазначений виконавчий лист були пред'явлені стягувачем до Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві 26 червня 2012 року.

Таким чином, оскільки виконавчий лист № 2-а-12238/11 відповідає вимогам статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», правильним є висновок судів попередніх інстанцій, що державним виконавцем на підставі статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» було правомірно прийнято виконавчий документ до виконання та 04 липня 2012 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 33191040.

В той же час, як встановлено судами попередніх інстанцій, постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 33191040 від 04 липня 2012 року відповідачем було направлено на адресу позивача 27 серпня 2012 року, чим порушено вимоги частини 5 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження», а тому вірними є висновки судів про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дій відповідача щодо порушення строку направлення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 33191040 від 04 липня 2012 року.

Доводи касаційної скарги не ґрунтуються на законі та спростовуються висновками судів попередніх інстанцій, рішення яких є законними та обґрунтованими, а тому підстави для їх зміни чи скасування відсутні.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За таких обставин, оскаржувані судові рішення постановлені з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Державної податкової служби у місті Києві залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 вересня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2013 року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Я.Л. Іваненко

Судді: С.В. Головчук

М.І. Мойсюк