Справа № 802/410/15-а
Суддя: Вергелес Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2015-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

20 травня 2015 р. Справа № 802/410/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Вергелеса А.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Павліченко А.В.

прокурора: Сопівника А.В.

представників позивачів: Сосни О.М., Ткачук О.С.

представника відповідача: Сенька Ю.Я.

представника третьої особи: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: заступника військового прокурора Вінницького гарнізону Центрального регіону України в інтересах держави - в особі (органу уповноваженого здійснювати функції у спірних відносинах): Міністерства оборони України, квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці

до: Жмеринської районної державної адміністрації Вінницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: фермерське господарство "Водолій ДВ"

про: скасування розпорядження

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду знаходиться адміністративна справа за позовом заступника військового прокурора Вінницького гарнізону Центрального регіону України в інтересах держави - в особі (органу уповноваженого здійснювати функції у спірних відносинах): Міністерства оборони України, квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці до Жмеринської районної державної адміністрації Вінницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: фермерське господарство "Водолій ДВ" про скасування розпорядження.

В ході розгляду справи судом було ініційовано питання про закриття провадження у справі, у зв`язку з тим, що вказані вимоги не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Прокурор, представники позивачів та представник відповідача в судовому засіданні заперечували проти закриття провадження у справі, вважаючи, що вказані вимоги підлягають розгляду Вінницьким окружним адміністративним судом.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Заслухавши думку прокурора, представників позивачів та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що провадження у даній справі підлягає закриттю з огляду на таке.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів згідно ч.2 ст.2 КАС України можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до частини першої статті 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Визначення поняття "справа адміністративної юрисдикції" наведено у статті 3 КАС України, під якою розуміється справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Тобто, справою адміністративної юрисдикції може бути переданий на вирішення адміністративного суду спір, який виник між двома (кількома) конкретними суб'єктами суспільства стосовно їхніх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти відповідно зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб'єкта.

У випадку, якщо суб'єкт (у тому числі орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює вказані владні управлінські функції щодо іншого суб'єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами КАС України ознак справи адміністративної юрисдикції, і, відповідно, не повинен вирішуватись адміністративним судом.

Частина 2 статті 17 КАС України встановлює категорії публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, щодо вирішення адміністративних справ, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму.

У всіх наведених категоріях спорів передбачено, що хоча б однією із сторін такого спору повинен бути суб'єкт владних повноважень.

Саме ж поняття "суб'єкт владних повноважень" визначено у статті 3 КАС України - це органи державної влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, необхідною та єдиною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійснення цим суб'єктом владних управлінських функцій, при цьому ці функції повинні здійснюватись суб'єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

У випадку, якщо суб'єкт (у тому числі орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює вказаних владних управлінських функцій (щодо іншого суб'єкта, який є учасником спору), то такий суб'єкт не знаходиться "при здійсненні управлінських функцій", та не має встановлених нормами КАС України необхідних ознак суб'єкта владних повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Згідно п. «а» ч.1 ст.17 ЗК України (в редакції станом на час видання оскарженого розпорядження) до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 21 "Про місцеві державні адміністрації" (в редакції станом на час видання оскарженого розпорядження) місцева державна адміністрація розпоряджається землями державної власності відповідно до закону.

Згідно ч.2 ст.116 Земельного кодексу України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Частиною 1 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Як вбачається з позовних вимог, прокурор просить суд визнати протиправним та скасувати розпорядження Жмеринської районної державної адміністрації від 23.02.2009 року №92 "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право оренди на земельну ділянку ФГ «Водолій ДВ» на території Демидівської сільської ради.

При цьому оскаржуване розпорядження відповідача за своїм змістом передбачає затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право оренди на земельну ділянку та надання в оренду земельної ділянки ФГ «Водолій» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

04.03.2009 р. між Жмеринською районною державною адміністрацією та ФГ "Водолій-ДВ" було укладено договір оренди земельної ділянки, який 05.03.2009 р. був зареєстрований у Вінницькій регіональній філії Центру ДЗК за № 01.

Отже у відносинах, що склалися у зв'язку із передачею земельної ділянки юридична особа набула права оренди на землю.

Прокурор та позивачі вважають, що оскаржуваним розпорядженням порушується право державної власності на земельну ділянку, що надана в оренду фермерському господарству, а тому є підстави вважати наявними ознаки спору про право, розгляд якого не віднесений до компетенції адміністративних судів.

Крім того, Жмеринська райдержадміністрація Вінницької області при виданні оскарженого розпорядження не здійснювала владних управлінських функцій у публічних відносинах, а як орган виконавчої влади, що фактично виступав як власник земель державної форми власності, розпорядився земельною ділянкою.

Таким чином, суд дійшов висновку, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації), подальше оспорювання правомірності підстави набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Такого ж висновку дійшла колегія судів Судової палати в адміністративних справах і Судової палати у господарських справах Верховного Суду України в постанові Верховного суду України від 11.11.2014 року №21-493а/14 у справі за позовом прокурора про скасування рішення Вінницької міської ради від 25 травня 2006 року №85.

Згідно з ч.1 ст. 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішеннями Верховного Суду України.

Оскільки даний спір виник із земельних відносин та має ознаки спору про право, його вирішення віднесено до компетенції господарського суду в порядку господарського судочинства (за даним суб'єктним складом сторін спору).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно ч. 2 ст. 157 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі за позовом заступника військового прокурора Вінницького гарнізону Центрального регіону України в інтересах держави - в особі (органу уповноваженого здійснювати функції у спірних відносинах): Міністерства оборони України, квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці до Жмеринської районної державної адміністрації Вінницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: фермерське господарство "Водолій ДВ" про скасування розпорядження відповідно до приписів п.1 ч.1 ст.157 КАС України.

Роз'яснити позивачам, що розгляд даної справи віднесено до компетенції господарського суду в порядку господарського судочинства (за даним суб'єктним складом сторін спору)

Керуючись п.1 ч.1 ст.157, ст.ст.160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

Керуючись ст.ст. 157, 165, 186, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за адміністративним позовом заступника військового прокурора Вінницького гарнізону Центрального регіону України в інтересах держави - в особі (органу уповноваженого здійснювати функції у спірних відносинах): Міністерства оборони України, квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці до Жмеринської районної державної адміністрації Вінницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача фермерське господарство "Водолій-ДВ" про скасування розпорядження закрити.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України. Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 цього Кодексу, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Вергелес Андрій Валерійович