Справа № 5/2589-25/235-А
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2015-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2015 року м. Київ К/9991/2346/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Олендера І.Я., Рибченка А.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Сокальському районі Львівської області на постанову Господарського суду Львiвської областi від 17.11.2006 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 14.11.2011 по справі № 5/2589-25/235А

за позовом Сокальського міського комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства Львівської області

до Державної податкової інспекції у Сокальському районі Львівської області

про визнання нечинними податкових повідомлень - рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Підприємством до суду заявлений позов про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень від 21.04.2006 №/1, № /1, № /1, № /1, № /1, №/1, якими позивачу визначено суми штрафних санкцій на підставі пп.17.1.7 п.17.1 ст.17 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" (далі - Закон № 2181-ІІІ) за затримку граничних строків сплати узгоджених сум податкових зобов'язань з податку на землю.

Постановою Господарського суду Львівської області від 17.11.2006, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14.11.2011, позовні вимоги задоволено, оскаржувані податкові повідомлення - рішення визнано нечинними.

Не погодившись із судовими рішеннями, відповідач до Вищого адміністративного суду України подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить зазначені судові рішення скасувати.

У поданих запереченнях на скаргу позивач просить її відхилити з мотивів необґрунтованості.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді, перевіривши повноту встановлених обставин справи та правильність їх юридичної оцінки судами, Вищий адміністративний суд України не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що фактичною підставою для застосування позивачу фінансових санкцій слугували висновки фахівців податкового органу, викладені у актах перевірки від 08.02.2006, що позивачем порушено строки сплати узгоджених податкових зобов'язань з земельного податку за 2001 - 2002 роки.

Так, п. 1.2 ст. 1 Закону № 2181-ІІІ встановлено, що податкове зобов'язання - це зобов'язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або іншими законами України.

Платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання зазначену у поданій ним податковій декларації протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пп. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 Закону № 2181-ІІІ.

Згідно пп. 17.1.1 п. 17.1 ст. 17 Закону № 2181-ІІІ - у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання протягом граничних строків, визначених цим Законом, такий платник податку зобов'язаний сплатити штраф у розмірах передбачених цією статтею названого Закону відповідно до загального строку затримки незалежно від того, чи були застосовані штрафи, визначені у підпунктах 17.1.1 - 17.1.6 цього пункту, чи ні.

Відповідно до п. 1.5 ст. 1 цього Закону - штрафна санкція (штраф) - плата у фіксованій сумі або у вигляді відсотків від суми податкового зобов'язання (без урахування пені та штрафних санкцій), яка справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним правил оподаткування, визначених відповідними законами.

Сплата (стягнення) штрафних санкцій, передбачених ст. 17 Закону №2181-ІІІ, згідно з п. 17.3 ст. 17 названого Закону, прирівнюється до сплати (стягнення) податку та оскарження їх сум.

Згідно з пп. 15.1.1 п. 15.1 ст. 15 зазначеного Закону за винятком випадків, визначених пп. 15.1.2 цього пункту, податковий орган має право самостійно визначити суму податкових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Законом, не пізніше закінчення 1 095 дня, наступного за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, а у разі, коли така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку податковий орган не визначає суму податкових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого податкового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Аналізуючи фактичні обставини справи та зазначені вище норми, суд касаційної інстанції погоджується із обґрунтованими висновками судів попередніх інстанцій про безпідставність застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій у вигляді штрафу, оскільки спірні податкові повідомлення -рішення ухвалені відповідачем 21.04.2006, саме ця дата є датою визначення позивачу податкових зобов'язань за несвоєчасну сплату податку на землю за 2001-2002 роки. Тобто податкові зобов'язання визначені позивачу з порушенням строків давності застосування штрафних санкцій визначених Законом.

З огляду на вищевикладене, суд касаційної інстанції відхиляє доводи Державної податкової інспекції, викладені у касаційній скарзі, і не вбачає підстав для скасування законних і обґрунтованих судових рішень першої та апеляційної інстанцій.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Сокальському районі Львівської області відхилити.

Постанову Господарського суду Львiвської областi від 17.11.2006 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 14.11.2011 по справі № 5/2589-25/235А залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Карась

Судді І.Я. Олендер

А.О. Рибченко