Справа № 820/1501/15
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2015-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2015 р. № 820/1501/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мельникова Р.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Державної казначейської служби України у Луганській області, про визнання дій неправомірними та стягнення заборгованості із заробітної плати,

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Державної казначейської служби України у Луганській області, у якому просить суд:

- визнати неправомірними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області по невиплаті ОСОБА_1 суддівської винагороди за жовтень-листопад 2014 року;

- стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати у сумі 36540 грн. 00 коп. /тридцять шість тисяч п'ятсот сорок грн. 00 коп./;

- звернути постанову суду про стягнення з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області заборгованості з суддівської винагороди до негайного виконання в розмірі всієї суми боргу відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 256 КАС України;

- встановити строк для подання Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Луганській області звіту про виконання постанови суду.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що починаючи з жовтня 2014 року їй не сплачується суддівська винагорода, незважаючи на те, що у жовтні та листопаді 2014 року вона відпрацювала повні місяці та повністю виконувала свої обов'язки з відправлення правосуддя, що підтверджується табелем обліку використання робочого часу.

Позивач в судове засідання не з'явилася, у позовній заяві заявила клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Представник відповідача проти позову заперечував, надавши письмові заперечення, в яких, посилаючись на Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, зазначив, що у відповідача не має документів підтверджуючих, що позивач продовжував здійснювати свої функції як працівник протягом зазначеного часу, та документів чи доказів, що позивач, як державний службовець виїхав з території підконтрольній ЛНР і знаходиться на території підконтрольній Україні. Також представник відповідача зазначає, що позивачем пропущений місячний строк звернення до суду. Просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

В судове засідання представник відповідача не з'явився, в наданих письмових запереченнях просив розглянути справу за його відсутності.

Третя особа свого представника в судове засідання не направила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Відповідно до частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути справу у письмовому провадженні, оскільки відсутні перешкоди для розгляду справи у судовому засіданні, визначені цією статтею, і прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, та відсутні потреби заслухати свідка чи експерта.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, згідно до вимог статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Указом Президента України № 1001/2002 від 11.11.2002 ОСОБА_1 призначено строком на п'ять років на посаду судді Перевальського районного суду Луганської області.

Постановою Верховної Ради України № 298-VI від 22.05.2008 року позивача обрано безстроково на посаду судді місцевого Перевальського районного суду Луганської області.

Щодо посилань представника відповідача про пропущення позивачем строку звернення до суду, суд зазначає наступне.

Конституційний суд України рішенням від 15.10.2013 № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" вирішив: в аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України у системному зв'язку з положеннями статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР зі змінами необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Таким чином, суд вважає безпідставним твердження відповідача про пропущення позивачем строку звернення до суду.

Оцінюючи обґрунтованість позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Використання примусової праці забороняється. Не вважається примусовою працею військова або альтернативна (невійськова) служба, а також робота чи служба, яка виконується особою за вироком чи іншим рішенням суду або відповідно до законів про воєнний і про надзвичайний стан.

Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно статті 130 Конституції України, держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів.

Статтею 94 Кодексу законів про працю України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Приписами статті 129 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції на момент виникнення спірних відносин) встановлено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України "Про Конституційний Суд України".

Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за:

1) вислугу років;

2) перебування на адміністративній посаді в суді;

3) науковий ступінь;

4) роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці.

Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 10 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно:

з 1 січня 2011 року - 6 мінімальних заробітних плат;

з 1 січня 2012 року - 8 мінімальних заробітних плат;

з 1 січня 2013 року - 10 мінімальних заробітних плат.

Суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи до 5 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" установлено у 2014 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі - 1218 гривень.

Пунктом 64 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" установлено, що максимальний місячний розмір суддівської винагороди обмежується 15 розмірами мінімальної заробітної плати.

Загальні питання забезпечення діяльності судів визначені главою 1 розділу ХІ Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Відтак, відповідно до статті 140 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", фінансування та належні умови функціонування судів і діяльності суддів забезпечуються державою відповідно до Конституції України.

Забезпечення функціонування судової влади передбачає:

1) визначення в Державному бюджеті України видатків на фінансування судів не нижче рівня, що забезпечує можливість повного і незалежного здійснення правосуддя відповідно до закону;

2) законодавче гарантування повного і своєчасного фінансування судів;

3) гарантування достатнього рівня соціального забезпечення суддів.

Згідно до статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", в Україні діє єдина система забезпечення функціонування судової влади - судів загальної юрисдикції та Конституційного Суду України.

Положеннями статті 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Бюджетні призначення на утримання судів належать до захищених статей видатків Державного бюджету України.

Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснюють:

- Конституційний Суд України, Верховний Суд України, вищі спеціалізовані суди - щодо фінансового забезпечення діяльності цих органів;

- Державна судова адміністрація України - щодо фінансового забезпечення діяльності всіх інших судів загальної юрисдикції, діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України та Державної судової адміністрації.

Згідно статті 143 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

На виконання ухвали суду, відповідачем надано розрахунково-платіжну відомість заробітної плати за жовтень 2014 року по Перевальському районному суду, з якої вбачається, що Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Луганській області нараховано ОСОБА_1 заробітну плату за жовтень 2014 року в розмірі 18270 грн, з яких: 12180 грн - посадовий оклад, 9744 грн - вислуга, 146 грн - індексація прибутку.

Також, на підставі пункт 64 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік", відповідачем зроблено перерахунок нарахувань заробітної плати позивачу в сумі 3800 грн.

Проте, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, зазначені кошти були лише нараховані, але не виплачені позивачу.

Представник відповідача в запереченнях в пояснення невиплати позивачу заробітної плати посилався на Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей та на відсутність документів чи доказів, що позивач, як державний службовець виїхав з території підконтрольній ЛНР і знаходиться на території підконтрольній Україні.

Суд вважає дане посилання представника відповідача необґрунтованим, оскільки, Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 595, проте як обов'язок відповідача з нарахування та виплати позивачу авансу виник 15.10.2014 та заробітної плати - 31.10.2014, тобто до затвердження зазначеного тимчасового порядку.

Щодо посилань представника відповідача у запереченнях на те, що у відповідача не має документів підтверджуючих, що позивач продовжував здійснювати свої функції як працівник протягом зазначеного часу, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно Указу Президента України № 405/2014 від 14.04.2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України", відповідно до якого на території Луганської та Донецької областей розпочата антитерористична операція.

Статтею 1 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції" визначено, що у зв'язку з неможливістю здійснювати правосуддя окремими судами в районі проведення антитерористичної операції змінити територіальну підсудність судових справ, підсудних розташованим в районі проведення антитерористичної операції таким судам, та забезпечити розгляд:

- цивільних справ, справ про адміністративні правопорушення, підсудних місцевим загальним судам, розташованим в районі проведення антитерористичної операції, адміністративних справ, підсудних місцевим загальним судам як адміністративним судам, апеляційним судам, розташованим в районі проведення антитерористичної операції, - місцевими загальними судами, апеляційними судами, що визначаються головою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ;

- адміністративних справ, підсудних адміністративним судам, розташованим в районі проведення антитерористичної операції, - адміністративними судами, що визначаються головою Вищого адміністративного суду України;

- господарських справ, підсудних господарським судам, розташованим в районі проведення антитерористичної операції, - господарськими судами, що визначаються головою Вищого господарського суду України;

- кримінальних проваджень, підсудних місцевим (районним, міським, районним у містах, міськрайонним) судам, апеляційним судам, розташованим в районі проведення антитерористичної операції, - місцевими загальними судами, апеляційними судами, що визначаються головою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Державна судова адміністрація України складає перелік місцевих та апеляційних судів, які знаходяться в районі проведення антитерористичної операції і в яких неможливо здійснювати правосуддя, та направляє відповідні подання до голів вищих спеціалізованих судів для прийняття рішень, передбачених частинами першою і другою статті 1 цього Закону.

Наказом Державної судової адміністрації України № 124 від 22.09.2014 "Про організаційні заходи щодо виконання положень Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції" визначено, що припинення/відновлення роботи (діяльності) місцевих та апеляційних судів, які знаходяться в районі проведення антитерористичної операції, здійснюється на підставі наказу голови сулу або особи, яка виконує його обов'язки. У разі якщо судом здійснюється правосуддя лише за окремими категоріями справ, про це зазначається в наказі.

Листом від 23.09.2014 за вих. № 10719/14 в.о. голови Перевальського районного суду Луганської області звернулася до голови ДСА України, де зазначила про прийняття рішення про продовження роботи суду у звичайному режимі з розглядом окремих категорій справ: справи за клопотанням (поданням), пов'язаним з виконанням судових рішень у кримінальних провадженнях, справи про надання психіатричної допомога у примусовому порядку, справи у порядку цивільного, адміністративного судочинства. Також у даному лист зазначається, що розгляд кримінальних проваджень унеможливлювався, в зв'язку з чим в.о. голови Перевальського районного суду Луганської області просить вирішити питання про зміну територіальної підсудності кримінальних проваджень.

Листом від 24.10.2014 вих. № 8-4929/14 перший заступник голови ДСА України повідомив в.о. голови Перевальського районного суду Луганської області про те, що повідомлення від керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України про знаходження ІІеревальською районного суду Луганської області в районі проведення антитерористичної операції до Державної судової адміністрації не надходило, а тому підстави для зміни територіальної підсудності судових справ, підсудних Перевальському районному суді Луганської області, відсутні.

Також у листі від 11.11.2014 вих. № 11484 в.о. голови Перевальського районного суду Луганської області повідомила Голову ДСА України та голову Ради суддів України про те, що в жовтні 2014 року суд продовжував роботу по відправленню правосуддя у звичайному режимі, про що свідчать журнал обліку та виходу суддів та працівників апарату суду на роботу і табель обліку використання робочого часу, але Територіальним управлінням державної судової адміністрації в Луганській області відмовлено в нарахуванні та виплаті винагороди суддям та заробітної плати працівникам апарату суду за жовтень 2014 року.

08 грудня 2014 року ДСА України надано відповідь на лист в.о. голови Перевальського районного суду Луганської області від 11.11.2014 вих. № 11484, де повідомлено, що за даними Штабу Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 20.11.2014 № 33/224/А Перевальський районний суд Луганської області контролюється терористами. Також повідомлено, що розпорядженням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.122014 № 56/0/38-14 "Про визначення територіальної підсудності справ" встановлено, що розгляд справ, підсудних Перевальському районному суду Луганської області здійснюється Лисичанським міським судом Луганської області.

Крім того, суд зазначає, що підтвердженням факту виконання позивачем своїх обов'язків з відправлення правосуддя є наявність багаточисельних судових рішень в "Єдиному державному реєстрі судових рішень" за жовтень 2014 року, постановлених під головуванням судді ОСОБА_1

Таким чином, суд вважає безпідставним посилання відповідача на відсутність доказів, підтверджуючих, що позивач продовжував здійснювати свої функції як працівник протягом зазначеного часу.

Суд не приймає посилання відповідача на лист Державної казначейської служби України від 13.10.2014 № 14-08/3291-22698, яким остання застерігає розпорядників бюджетних коштів щодо прийняття рішення про виплату заробітної плати працівникам підпорядкованих установ, які перебувають на території, що не контролюється української владою, за рахунок перерозподілу бюджетних асигнувань між адміністративно-територіальними одиницями, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Пропозиції про внесення змін до бюджетних призначень подаються та розглядаються у порядку, встановленому для складання проекту бюджету. Витрати відповідно до внесених змін до бюджетних призначень здійснюються лише після набрання чинності законом (рішенням Верховної Ради Автономної Республіки Крим, відповідної місцевої ради), яким внесено такі зміни, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

У межах загального обсягу бюджетних призначень за бюджетною програмою окремо за загальним та спеціальним фондами бюджету Міністерство фінансів України (місцевий фінансовий орган), за обґрунтованим поданням головного розпорядника бюджетних коштів здійснює перерозподіл бюджетних асигнувань, затверджених у розписі бюджету та кошторисі, в розрізі економічної класифікації видатків бюджету, а також в розрізі класифікації кредитування бюджету - щодо надання кредитів з бюджету.

Перерозподіл видатків державного бюджету на централізовані заходи між адміністративно-територіальними одиницями здійснюється за рішенням Кабінету Міністрів України, погодженим з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, як вбачається з вказаної норми Бюджетного кодексу України, перерозподіл бюджетних асигнувань між адміністративно-територіальними одиницями здійснюється за рішенням Кабінету Міністрів України, погодженим з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, а отже лист Державної казначейської служби України від 13.10.2014 № 14-08/3291-22698 має лише інформативний характер та не має відношення до суті спору в даній адміністративній справі.

Щодо посилання представника відповідача на лист від 04.11.2014 № 8-08/2286-24382, яким Державна Казначейська служба України роз'яснює Державній судовій адміністрації України, що на виконання статті 14 ЗУ "Про боротьбу з тероризмом", постанови Правління НБУ "Про зупинення здійснення фінансових операцій" від 06.08.2014 № 466, доручень Президента України, рішень Ради національної безпеки і оборони України, доручень Кабінету Міністрів України призупинено казначейське обслуговування розпорядників, одержувачів бюджетних коштів та інших клієнтів на території, яка не контролюється українською владою, суд зазначає, що зазначений лист датується 04.11.2014, проте, як вже зазначалося вище, обов'язок відповідача з нарахування та виплати позивачу авансу виник 15.10.2014 та заробітної плати - 31.10.2014.

Крім того, як встановлено судом з листа ДСА України від 08.12.2014 за вих. № 8-6034/14, лише 20.11.2014 Штаб Антитерористичного центру при Службі безпеки України повідомив про те, що Перевальський районний суд Луганської області контролюється терористами.

Таким чином, підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем, в порушення чинного законодавства, неправомірно не виплачено позивачу заробітну плату за жовтень 2014 року, а отже позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання неправомірними дій відповідача по невиплаті ОСОБА_1 суддівської винагороди за жовтень 2014 року є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Проте, щодо вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача заборгованості із заробітної плати у сумі 18270 грн за жовтень 2014 року, суд зазначає наступне.

Як вбачається з копії розрахункового листа за жовтень 2014 року судді Перевальського районного суду ОСОБА_1, позивачу за жовтень 2014 року нараховано заробітну плату в розмірі 18270 грн, з яких: 12180 грн - посадовий оклад, 9744 грн - вислуга, 146 грн - індексація прибутку. Також відповідачем зроблено перерахунок нарахувань заробітної плати позивачу в сумі 3800 грн.

Крім того, як вбачається з зазначеного розрахункового листа, з позивача утримано обов'язкові платежі та збори в сумі 4061,36 грн, а саме: 2672,84 грн - податок з доходу, 1114,47 - єдиний соціальний внесок держслужбовця, 274,05 грн - військовий збір.

Отже, з урахуванням розрахункового листа за жовтень 2014 року судді Перевальського районного суду ОСОБА_1, судом встановлено, що позивачу всього за жовтень 2014 року нараховано заробітної плати в сумі 18270,00 грн, з яких утримано 4061,36 грн, та борг з виплати склав 14208,64 грн.

Враховуючи викладене, та те, що позивачем заявлено вимогу саме про стягнення заробітної плати за жовтень 2014 року, суд приходить до висновку, що стягненню на користь позивача підлягає заробітна плата за жовтень 2014 року з урахуванням обов'язкових платежів та зборів, а саме в розмірі 14208,64 грн.

Щодо позовних вимог про визнання неправомірними дій відповідача по невиплаті ОСОБА_1 суддівської винагороди за листопад 2014 року та стягнення з відповідача заборгованості із заробітної плати у сумі 18270 грн за листопад 2014 року, суд зазначає наступне.

Як вже зазначалося судом, згідно Указу Президента України № 405/2014 від 14.04.2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України", відповідно до якого на території Луганської та Донецької областей розпочата антитерористична операція.

Абзацом 23 статті 1 Закону України "Про боротьбу з тероризмом" встановлено, що режим у районі проведення антитерористичної операції - це особливий порядок, який може вводитися в районі проведення антитерористичної операції на час її проведення і передбачати надання суб'єктам боротьби з тероризмом визначених цим Законом спеціальних повноважень, необхідних для звільнення заручників, забезпечення безпеки і здоров'я громадян, які опинилися в районі проведення антитерористичної операції, нормального функціонування державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про боротьбу з тероризмом", боротьба з тероризмом ґрунтується на принципах, зокрема: законності та неухильного додержання прав і свобод людини і громадянина; комплексного використання з цією метою правових, політичних, соціально-економічних, інформаційно-пропагандистських та інших можливостей; пріоритетності попереджувальних заходів; пріоритетності захисту життя і прав осіб, які наражаються на небезпеку внаслідок терористичної діяльності.

Згідно статті 4 Закону України "Про боротьбу з тероризмом", організація боротьби з тероризмом в Україні та забезпечення її необхідними силами, засобами і ресурсами здійснюються Кабінетом Міністрів України у межах його компетенції.

Частиною 2 статті 14 Закону України "Про боротьбу з тероризмом" встановлено, що у районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян.

Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 595 "Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей" затверджено Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей (далі - Тимчасовий порядок).

Згідно пункту 3 Тимчасового порядку, заробітна плата (грошове забезпечення, суддівська винагорода) працівникам (військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу) установи за період, коли установа розміщувалася на тимчасово неконтрольованій території, а у подальшому територія була повернута під контроль органів державної влади, або установа була переміщена в населений пункт, на території якого органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі (далі - контрольована територія), виплачується у повному обсязі за рахунок кошторису (плану використання бюджетних коштів) установи.

Відповідно до пункту 4 Тимчасового порядку, заробітна плата (грошове забезпечення, суддівська винагорода) виплачується та виплати за час щорічної відпустки працівникам (військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу) установи, яка переміщена на контрольовану територію, здійснюються, якщо установа продовжує функціонувати і працівники (військовослужбовці, особи рядового і начальницького складу) виконують свої обов'язки.

Переміщення установи на контрольовану територію, а також її функціонування на цій території здійснюється за рішенням органу вищого рівня (у разі переміщення органу місцевого самоврядування - за рішенням відповідної місцевої ради).

Отже, враховуючи викладене, та положення Тимчасового порядку, суд вважає, що заробітна плата позивачу за листопад 2014 року підлягає виплаті лише у разі повернення під контроль органів державної влади території, або у разі якщо установа буде переміщена в населений пункт, на території якого органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі, якщо установа продовжуватиме функціонувати та позивач буде виконувати свої обов'язки.

На підставі зазначеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання неправомірними дій відповідача по невиплаті їй суддівської винагороди за листопад 2014 року та стягнення з відповідача заборгованості із заробітної плати у сумі 18270 грн за листопад 2014 року, підлягають залишенню без задоволення.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України, негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Згідно пункту 1 частини 2 статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, який прийняв постанову, за заявою осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в постанові звернути до негайного виконання постанову у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1 і 2 частини першої цієї статті.

Суд вище дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача в частині визнання неправомірними дій відповідача по невиплаті ОСОБА_1 суддівської винагороди за жовтень 2014 року та стягнення з відповідача заборгованості із заробітної плати у сумі 14208,64 грн за жовтень 2014 року.

Таким чином, суд вважає за необхідне, звернути до негайного виконання постанову в частині стягнення з відповідача заборгованості із заробітної плати у сумі 14208,64 грн за жовтень 2014 року.

Статтею 163 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що постанова складається, зокрема, з встановленого судом строку для подання суб'єктом владних повноважень - відповідачем до суду звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій (перебіг цього строку починається з дня набрання постановою законної сили або після одержання її копії, якщо постанова виконується негайно).

Відповідно до частини 1 статті 267 кодексу адміністративного судочинства України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Частиною 2 статті 267 кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що за наслідками розгляду звіту суб'єкта владних повноважень про виконання постанови суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб'єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штраф у розмірі від десяти до тридцяти мінімальних заробітних плат.

Виходячи з вказаних норм закону, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача щодо встановлення строку для подання Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Луганській області звіту про виконання постанови суду є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, та вважає за необхідне зобов'язати відповідача подати у встановлений судом 30-денний строк звіт про виконання судового рішення.

Згідно з частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в частині визнання неправомірними дій відповідача по невиплаті ОСОБА_1 суддівської винагороди за жовтень 2014 року та стягнення з відповідача заборгованості із заробітної плати у сумі 14208,64 грн за жовтень 2014 року; в частині звернення до негайного виконання постанови в частині стягнення з відповідача заборгованості із заробітної плати у сумі 14208,64 грн за жовтень 2014 року; та в частині встановлення строку для подання Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Луганській області звіту про виконання постанови суду.

Керуючись статтями 2, 8-14, 71, 72, 94, 160-163, 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Державної казначейської служби України у Луганській області, про визнання дій неправомірними та стягнення заборгованості із заробітної плати задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області по невиплаті ОСОБА_1 суддівської винагороди за жовтень 2014 року.

Стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області (адреса: вул. Миру, 34, м. Рубіжне, Луганська обл., 93010, ідентифікаційний код юридичної особи: 26297948) на користь ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) заборгованість із заробітної плати у сумі 14208 (чотирнадцять тисяч двісті вісім) грн 64 коп.

Звернути постанову суду в частині стягнення з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області на користь ОСОБА_1 заборгованості із заробітної плати у сумі 14208 (чотирнадцять тисяч двісті вісім) грн 64 коп. до негайного виконання.

Встановити судовий контроль за виконанням Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Луганській області судового рішення.

Зобов'язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Луганській області подати звіт про виконання судового рішення в строк 30 (тридцять) календарних днів з дня одержання її копії.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Р.В. Мельников