Справа № 492/980/13-а
Суддя: Гусєва Н. Д.
Дата ухвалення: 2015-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 492/980/13-а
АРЦИЗЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 травня 2015 року м.Арциз

Арцизький районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Гусєвої Н.Д.,

при секретарі Рябчук О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Арциз Одеської області адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Арцизької міської ради Одеської області, Реєстраційної служби Арцизького районного управління юстиції в Одеській області, за участю третьої особи: ОСОБА_2 про скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку, скасування запису про реєстрацію права власності на земельну ділянку, -

встановив:

Позивачка звернулася до суду з адміністративним позовом до відповідачів про скасування рішення Арцизької міської ради Одеської області від 15.11.2012р., визнання недійсним свідоцтва про право власності на присадибну земельну ділянку та скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 30.04.2013р. про реєстрацію права власності на земельну ділянку, посилаючись на те, що вона є власницею 38/100 житлового будинку по вул.Суворова, буд. № 36а, м.Арциз Одеської області, розташованого на земельній ділянці загальною площею 0,1353 га. Співвласниками зазначеного житлового будинку є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 В грудні 2012 року позивачка звернулась з заявою до Арцизької міської ради Одеської області про надання їй дозволу на розробку землевпорядної документації щодо надання у власність земельної ділянки за вказаною адресою, однак їй було відмовлено, оскільки не має згоди щодо розподілу зазначеної земельної ділянки між співвласниками житлового будинку так як має розподілятися між співвласниками зазначеного житлового будинку пропорційно загальній площі квартир, а також затверджено технічну документацію із землеустрою та надано ОСОБА_2, яка є співвласницею вказаного житлового будинку, земельну ділянку за вказаною адресою площею 0,0813 га, включаючи всю площу городу, що прилягає до зазначеного будинку та видане свідоцтво про право власності на вказану земельну ділянку. Таким чином, позивачка вважає, що її право на отримання земельної ділянки у сумісну власність порушено, а Арцизька міська рада Одеської області неправомірно прийняла рішення про передачу у власність земельної ділянки третій особі по справі, оскільки вказана земельна ділянка складає прибудинкову територію, та знаходиться у користуванні усіх співвласників будинку, тому повинна була передана у їх спільну сумісну власніть. Також позивачка просила скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 30.04.2013р. про реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на зазначену земельну ділянку.

В судовому засіданні позивачка та її представник заявлені позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві.

Представник відповідача - Арцизької міської ради Одеської області в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог позивачки в повному обсязі, просила в позові відмовити, зазначивши, що відповідач під час винесення спірних рішень діяв виключно в межах чинного законодавства.

Представник відповідача - Реєстраційної служби Арцизького районного управління юстиції в Одеській області в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог позивачки в повному обсязі та просив суд відмовити в їх задоволенні.

Третя особа - ОСОБА_2 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не підтримала та просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог позивачки так як оскаржувані рішення, свідоцтво про право власності є законними та такими, що не підлягають скасуванню.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, їх представників, третю особу, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, перевіривши та оцінивши надані сторонами докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Пунктом 1 частини першої ст. 3 КАС України справу адміністративної юрисдикції визначено як переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлено інший порядок судового вирішення.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Земельним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами Держава делегувала органам місцевого самоврядування та органам виконавчої влади розпорядження землями відповідних територіальних громад, землями комунальної чи державної власності, та делегувала їм вирішення у встановленому законом порядку інших питань в галузі земельних відносин.

Отже, в розумінні п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України та з урахуванням позиції Конституційного Суду України, викладеного у рішенні від 01 квітня 2010 року N 10-рп/2010, даний спір є публічно-правовим, оскільки виник за участю суб'єкта владних повноважень - органу виконавчої влади, що реалізовував у спірних правовідносинах надані йому чинним законодавством владні управлінські функції, а тому ця справа має розглядатись в порядку адміністративного судочинства.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 18 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова особа органу місцевого самоврядування, крім тих, які підсудні окружним адміністративним судам.

У відповідності до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожен при розгляді питання про його цивільні права та обовязки має право на відкритий та справедливий судовий розгляд незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Складовою частиною справедливого судочинства, зокрема, є доступ до процедури зо всіма атрибутами контролю, тобто право на судовий контроль органів державної влади.

Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Частина друга й третя статті 55 Конституції України визначають, що права і свободи громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження до суду рішень, дій або бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових та службових осіб, кожному гарантується право на землю.

Відповідно до вимог ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством і перебуває під особливою охороною держави.

Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У частині 3 ст. 123 Земельного кодексу України зазначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Питання регулювання земельних відносин, відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» спори про поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, вирішуються в судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Частиною 2 ст. 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій або бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Представники відповідачів проти позову заперечували, вказуючи що оскаржувані рішення, свідоцтво є такими, що відповідають закону, однак ними суду не було надано жодного переконливого доказу правомірності прийнятих зазначених дій, що оскаржуються позивачкою. Представниками відповідачів також не виконано обовязок надати суду в разі заперечень проти позову всі наявні в них матеріали, що були або повинні були взяті судом до уваги при прийнятті рішення з приводу якого виник спір. Твердження представників відповідачів про правомірність дій суд вважає помилковими виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно договору дарування від 11.10.2012р., витягу про державну реєстрацію прав № 36012066 від 26.10.2012р., технічного паспорта на житловий будинок від 12.06.2012р. позивачка є власницею 38/100 частин жилого будинку № 36а, вул.Суворова м.Арциз Одеської області (а.с. 4-8, 9, 10, 11).

18.12.2012р. рішеннями Арцизької міської ради Одеської області № 985-VІ ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку землевпорядної документації щодо надання у власність земельної ділянки та розробку схеми розподілу земельної ділянки, розташованої по вул.Суворова, буд. № 36а, м.Арциз Одеської області (а.с. 12, 13). Однак, згідно листа Відділу регіонального розвитку, містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури Арцизької районної державної адміністрації Одеської області № 40 від 15.04.2013р. позивачці розяснено, що оформити документи на право власності на земельну ділянку, розташовану по вул.Суворова, буд. № 36а, м.Арциз Одеської області, вона може після розподілення між співвласниками житлового будинку ОСОБА_2, ОСОБА_3 пропорційно загальної площі квартир (а.с. 14).

ОСОБА_2 звернулася до Арцизької міської ради Одеської області з заявою про затвердження технічної документації з землеустрою щодо складання державного акту на право приватної власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул.Суворова, 36а, м.Арциз Одеської області (а.с. 66, 67). Рішенням Арцизької міської ради Одеської області № 951-VІ від 15.11.2012р. «Про затвердження технічної документації із землеустрою та надання ОСОБА_2 безкоштовно в приватну власність земельної ділянки в м.Арциз, вул.Суворова, буд. № 36 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» затверджено технічну документацію із землеустрою та надано безкоштовно у приватну власність ОСОБА_2 земельну ділянку за адресою: м.Арциз Одеської області вул.Суворова, буд. № 36а (а.с. 15). ОСОБА_2 належить земельна ділянка, що розташована під зазначеним будинком, що підтверджено свідоцтвом про право власності від 30.04.2013р. (а.с. 82). Рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 18.01.2014р., яке ухвалою Апеляційного суду одеської області від 02.07.2014р. залишено без змін, відмовлено ОСОБА_2 в позові до ОСОБА_4 про визнання майна у вигляді 38/100 частин житлового будинку № 36 по вул.Суворова м.Арциз Одеської області, набутого під час шлюбу спільною сумісною власністю подружжя, його розподіл та визнання договору дарування зазначеної частини будинку частково недійсним (а.с. 42-43, 44-45).

Громадяни України набувають право власності на земельну ділянку на підставах, визначених ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України.

Відповідно до п. «г» ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара.

Частиною 1 ст. 377 ЦК України передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідно до ч. 3 ст. 88 Земельного кодексу України учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації.

Відповідно до ст. 89 Земельного кодексу України співвласникам житлового будинку земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності. Спільна сумісна власність є власністю двох або більше осіб без визначення часток кожної з них у праві власності. У разі виділу майна, що є у спільній сумісній власності, частки є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між співвласниками, законом або рішенням суду.

При цьому слід зазначити, що будинок може перебувати як у спільній сумісній, так і у спільній частковій власності. Якщо будинок перебуває у спільній частковій власності, то, безумовно, і частки земельної ділянки, зайнятої будинком, яка передається у спільну власність, відповідають часткам в будинку.

Згідно до ч. 5 ст. 89 Земельного кодексу України поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Відповідно до ст. 118 Земельного кодексу України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації, сільської або селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний термін на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Відповідно до ч. 4 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Відповідно до ст. 186-1 Земельного кодексу України для розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою, в районах та містах обласного значення, містах Києві та Севастополі функціонують постійно діючі комісії.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Статтею 59 Закону України «Про землеустрій» яка зазначає, що облік приватних інтересів при проведенні землеустрою на місцевому рівні, полягає у забезпеченні фізичним та юридичним особам рівних можливостей придбання у власність або користування, в тому числі на умовах оренди, земельних ділянок.

Відповідно до ч. 4 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Відповідно до ст. 118 Земельного кодексу України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації, сільської або селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний термін на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Згідно з ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України Рада міністрів Автономної Республіки Крим, районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання про передачу безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Таким чином, передачі безоплатно у власність земельної ділянки державної або комунальної власності обовязково передує прийняття рішення органом місцевого самоврядування про надання чи ненадання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян особами, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Відповідно до ч. 8 ст. 118 Земельного кодексу України розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається Комісії з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою. Крім того, ч. 9 ст. 118 Земельного кодексу України передбачено, що Рада міністрів Автономної Республіки Крим, районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Зважаючи на те, що приватизація земельної ділянки є правом особи, а ст. 118 Земельного кодексу України, якою визначений порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадян, не передбачено такої умови, як спільна подача заяв на приватизацію всіх співвласників будівель і споруд (користувачів земельної ділянки), а також враховуючи те, що будинок № 36 а належить власникам на право спільної часткової власності, квартира позивачки фактично реально виділена в житловому будинку та влаштований окремий вхід, позивачка є учасником спільної часткової власності, суд вважає, що позивачка, маючи передбачене законом право на оформлення у власність земельної ділянки, яка перебуває під належною їй частиною будинку, позбавлена можливості його реалізувати через допущені відповідачами порушення норм цивільного та земельного законодавства, а тому приймаючи спірне рішення № 951-VІ від 15.11.2012р.Арцизька міська рада Одеської області діяла не в межах повноважень, та не у відповідності до чинного законодавства, у звязку з чим вказане рішення підлягає скасуванню.

Таким чином, суд дійшов висновку, що рішення Арцизької міської ради Одеської області № 951-VІ від 15.11.2012р. «Про затвердження технічної документації із землеустрою та надання ОСОБА_2 безкоштовно в приватну власність земельної ділянки, розташованої по вул.Суворова, № 36а, м.Арциз Одеської області для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)»суперечить нормам Конституції України, Цивільному кодексу України, Земельному кодексу України, тому дані вимоги позивачки є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

В поданій позовній заяві заявлено вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право власності від 30 квітня 2013 року, видане Державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Арцизького районного управління юстиції Одеської області ОСОБА_5 на імя ОСОБА_2 на земельну ділянку, розташовану по вул.Суворова, № 36а, м.Арциз Одеської області для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Суд приходить до висновку, що вказана вимога підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Підставою для отримання ОСОБА_2 свідоцтва про право власності, крім технічної документації, було рішення Арцизької міської ради Одеської області № 951-VI від 15.11.2012р., яке підлягає скасуванню.

Системно проаналізувавши викладені норми та обставини, враховуючи, що Арцизькою міською радою Одеської області, як суб'єктом владних повноважень, на якого покладено обов'язок щодо доказування правомірності своїх рішень, не надано суду будь-яких доказів на обґрунтування правомірності прийняття оскаржуваного рішення, а також будь-яких заперечень проти позову, тобто на спростування міською радою обставин, якими позивач та її представник обґрунтовують позовні вимоги, враховуючи, що рішення Арцизької міської ради Одеської області № 951-VI від 15.11.2012р. «Про затвердження технічної документації із землеустрою та надання ОСОБА_2 безкоштовно в приватну власність земельної ділянки в м.Арциз, вул.Суворова, буд. № 36 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», яким було затверджено технічну документацію із землеустрою та надано безкоштовно у приватну власність ОСОБА_2 земельну ділянку підлягає скасуванню,суд прийшов до висновку про наявність підстав для визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку, отриманого на підставі зазначеного рішення.

Разом з тим, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні вимоги про скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 30.04.2013р. виходячи з наступного.

З 01.01.2013р. набув чинності Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до цього Закону державні реєстратори реєстраційної служби набули повноважень приймати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову, зупинення або внесення змін до Державного реєстру прав.

Відповідно до ст. 2 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон ) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 9 Закону державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

Наказом Міністерства Юстиції України від 12.12.2011р. №3505/5, зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України 12.12.2011р. затверджено Порядок прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Порядок).

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 26 Закону записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Пунктом 1.3. Порядку №3502/5 передбачено, що рішення щодо внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав приймає державний реєстратор прав на нерухоме майно, яке оформлює за допомогою Державного реєстру прав у двох примірниках.

Відповідно до пункту 2.1. Порядку №3502/5 для внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав заявник подає органу державної реєстрації прав, державним реєстратором якого було проведено державну реєстрацію прав, або нотаріусу, яким проведено державну реєстрацію прав, заяву та документи, визначені цим Порядком. При цьому абзацом 3 цього ж пункту визначено, що заява подається щодо кожного об'єкта нерухомого майна окремо.

Пунктом 2.6 Порядку встановлено, що для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили, та копії документів, визначених у пункті 2.3 цього розділу.

Згідно з пунктом 2.9. Порядку №3502/5 під час розгляду заяви та документів, що додаються до неї, державний реєстратор перевіряє наявність підстав для внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав.

Пунктом 2.10. Порядку №3502/5 визначено, що за результатами розгляду заяви та документів, що додаються до неї, державний реєстратор приймає рішення щодо внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав або рішення щодо відмови у внесенні змін до записів, відмови у внесенні записів про скасування державної реєстрації прав, відмови у скасуванні записів Державного реєстру прав.

З наведених норм вбачається, що прийняття рішень щодо скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру відноситься до компетенції органу державної реєстрації прав, державним реєстратором якого було проведено державну реєстрацію прав, який перевіряє наявність підстав для скасування державної реєстрації прав.

Судом встановлено, що позивачка до Державної реєстраційної служби України із заявами про скасування державної реєстрації права власності на зазначену земельну ділянку, зареєстровану за ОСОБА_2 не зверталася, відповідно дане питання не вирішувалося Державною реєстраційною службою України та рішення про скасування державної реєстрації права власності або про відмову у скасуванні державної реєстрації права власності не приймалося, а тому позивачка звернулася до суду із зазначеною позовною вимогою передчасно.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 6-14, 69, 71, 158-163, 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Скасувати рішення Арцизької міської ради № 951-VІ від 15.11.2012р. «Про затвердження технічної документації із землеустрою та надання ОСОБА_2 безкоштовно в приватну власність земельної ділянки, розташованої по вул.Суворова, № 36а, м.Арциз Одеської області для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)».

Визнати недійсним свідоцтво про право власності від 30 квітня 2013 року, видане Державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Арцизького районного управління юстиції Одеської області ОСОБА_5 на імя ОСОБА_2 на земельну ділянку, розташовану по вул.Суворова, № 36а, м.Арциз Одеської області для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

В задоволенні решти позовних вимог щодо скасування запису про реєстрацію права власності на земельну ділянку - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Арцизький районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання копії постанови, з надісланням її копії до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Повідомити, що постанова буде виготовлена в повному обсязі 22 травня 2015 року.

Суддя

Арцизького районного суду ОСОБА_6