Справа № 803/733/15-а
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2015-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2015 року Справа № 803/733/15-a

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

при секретарі Головатій І.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Сахарчука А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання нечинними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), рішення про застосування штрафних санкцій, податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі - позивач, СПД ОСОБА_3.) звернувся з позовом до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області (далі - відповідач, Луцька ОДПІ), в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Луцької ОДПІ від 16 січня 2015 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 872923,50 грн. (в тому числі: за основним платежем - 581949,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 290974,50 грн.); від 08 квітня 2015 року №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 1458856,50 грн. (в тому числі: за основним платежем - 972571,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 486285,50 грн.) та №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на 1033356,25 грн. (в тому числі: основний платіж - 826685,00 грн., штрафні (фінансові) санкції (штрафи) - 206671,25 грн.); визнати протиправною та скасувати вимогу Луцької ОДПІ про сплату боргу (недоїмки) від 27 березня 2015 року №Ф- з єдиного внеску на суму 70049,54 грн. та рішення Луцької ОДПІ від 08 квітня 2015 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким застосовано до позивача штрафні санкції за несвоєчасне нарахування єдиного соціального внеску в розмірі 7004,95 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на хибність висновків, викладених у акті документальної позапланової виїзної перевірки ОСОБА_3 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року, щодо заниження ним валового доходу від реалізації товарів за 2013 рік на суму 4862855,40 грн. Позивач вважає, що висновок про заниження валового доходу під час реалізації продукції фізичним особам (не платникам податку на додану вартість) ґрунтується лише на безпідставних висновках, невірному (вибірковому) трактуванні норм законодавства та надуманому співставленні цін за абсолютно різних та неіснуючих комерційних умов.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали доводи, наведені у позовній заяві, просили позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог. В поданих суду письмових запереченнях Луцька ОДПІ зазначає про правомірність висновків податкового органу, зроблених при проведенні перевірки, вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення, рішення про застосування штрафних санкцій та вимога про сплату боргу (недоїмки) винесені відповідно до вимог чинного законодавства, просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення з врахуванням наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 зареєстрований як фізична особа-підприємець 04.12.2003 року, що підтверджується Спеціальним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (Т.1, а.с.96). Згідно даного витягу основним видом діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 є оптова торгівля іншими продуктами харчування, у тому числі рибою, ракоподібними та молюсками.

За результатами документальної планової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства Луцькою ОДПІ складено акт №829/17-03/НОМЕР_1 від 24.12.2014 року (Т.1, а.с.7-26).

У вищевказаному акті зафіксовані встановлені перевіркою порушення пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188, пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України (далі - ПК України), в результаті чого підлягає донарахуванню податок на додану вартість в розмірі 581949,00 грн., в тому числі за грудень 2013 року на суму 581949,00 грн.

Позивачем були подані заперечення на акт перевірки №829/17-03/НОМЕР_1 від 24.12.2014 року (Т.1, а.с.29-31), які відхилені Луцькою ОДПІ згідно листа про розгляд заперечень від 14.01.2015 року №41/1/03-18-17-03 (Т.1, а.с.32-34)

На підставі акта перевірки №829/17-03/НОМЕР_1 від 24.12.2014 року Луцькою ОДПІ винесене податкове повідомлення-рішення № від 16.01.2015 року (Т.1, а.с.28), яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 872923,50 грн. (в тому числі: за основним платежем - 581949,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 290974,50 грн.).

Результати планової перевірки були позивачем оскаржені шляхом подання скарги до Головного управління ДФС у Волинській області (Т.1, а.с.35-39).

За наслідками розгляду скарги фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на податкове повідомлення-рішення № від 16.01.2015 року Головне управління ДФС у Волинській області прийняло рішення від 13.02.2015 року №212/І/03-20-10-03-01 (Т.1, а.с.40-41) про продовження строку розгляду первинної скарги та призначення позапланової виїзної документальної перевірки СПД ОСОБА_3 з питань дослідження цін реалізації товару фізичним особам-громадянам та юридичним особам за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року з обов'язковим дослідженням відповідності цін рівню звичайних та визначенням оподатковуваного доходу (чистого доходу) єдиного внеску. Крім того, 12.03.2015 року Луцькою ОДПІ видано наказ за №538 (Т.1, а.с.42) про проведення документальної виїзної позапланової перевірки СПД ОСОБА_3 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року. Наказом Луцької ОДПІ від 20.03.2015 року №673 (Т.1, а.с.43) продовжено терміни проведення документальної виїзної позапланової перевірки СПД ОСОБА_3 з 20.03.2015 року по 23.03.2015 року.

За результатами документальної позапланової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства Луцькою ОДПІ складено акт №1061/17-03/НОМЕР_1 від 27.03.2015 року (Т.1, а.с.44-71).

Перевіркою встановлено та зафіксовано у вищевказаному акті такі порушення:

- пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188, пункту 190.1 статті 190 ПК України, в результаті чого підлягає донарахуванню податок на додану вартість в розмірі 972571,00 грн., в тому числі: за січень 2013 року - 288455,00 грн., за лютий 2013 року - 81320,00 грн., за березень 2013 року - 110463,00 грн., за квітень 2013 року - 123671,00 грн., за травень 2013 року - 98109,00 грн., за червень 2013 року - 85678,00 грн., за липень 2013 року - 80715,00 грн., за серпень 2013 року на суму 104160,00 грн.;

- пунктів 177.1, 177.2, 177.4 статті 177 ПК України (із змінами та доповненнями), в результаті заниження валового доходу та завищення валових витрат в декларації про майновий стан та доходи за 2013 рік підлягає донарахуванню податок з доходів фізичних осіб в розмірі 826685,00 грн.;

- пункту 2 частини першої статті 7, пунктів 2, 3, 9 статті 9 розділу ІІІ Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне страхування», внаслідок чого занижено суму єдиного соціального внеску за 2013 рік на 70049,54 грн.

На підставі акта перевірки №1061/17-03/НОМЕР_1 від 27.03.2015 року Головним управлінням ДФС у Волинській області прийнято рішення від 03.04.2015 року 364/ФОП/03-20-10-03-06 (Т.1, а.с.73-77) про результати розгляду первинної скарги, відповідно до якого податкове повідомлення рішення Луцької ОДПІ від 16.01.2015 року № залишено без змін, а первинну скаргу позивача залишено без задоволення; збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 585933,00 грн. (за основним платежем на 390622,00 грн., штрафна (фінансова) санкція - 195311,00 грн.); вирішено донарахувати податок на доходи фізичних осіб в загальній сумі 1033356,25 грн. (основний платіж - 826685,00 грн., штрафна (фінансова) санкція - 206671,25 грн.). Крім того, в даному рішенні вказано Луцькій ОДПІ на суму збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість та на донараховану суму податку на доходи фізичних осіб винести окремі податкові повідомлення-рішення та надіслати їх СГД ОСОБА_3

27.03.2015 року Луцькою ОДПІ винесено вимогу №Ф- (Т.1, а.с.72) про сплату позивачем 70049,54 грн. недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Водночас на підставі акта документальної позапланової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 №1061/17-03/НОМЕР_1 від 27.03.2015 року Луцькою ОДПІ 08.04.2015 року були винесені податкове повідомлення-рішення № (Т.1, а.с.78), яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 1458856,50 грн. (в тому числі: за основним платежем - 972571,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 486285,50 грн.) та № (Т.1, а.с.79), яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на 1033356,25 грн. (в тому числі: за основним платежем - 826685,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 206671,25 грн.), та рішення № (Т.1, а.с.80), яким до позивача застосовано штрафні санкції за несвоєчасне нарахування єдиного соціального внеску в розмірі 7004,95 грн.

Як вбачається з акту документальної позапланової перевірки №1061/17-03/НОМЕР_1 від 27.03.2015 року підставою для прийняття контролюючим органом оскаржуваних рішень стали висновки перевірки про заниження СПД ОСОБА_3 валового доходу від реалізації товарів за 2013 рік на суму 4862855,40 грн. та податкових зобов'язань з ПДВ на загальну суму 972571,00 грн., в тому числі: за січень 2013 року - 288455,00 грн., за лютий 2013 року - 81320,00 грн., за березень 2013 року - 110463,00 грн., за квітень 2013 року - 123671,00 грн., за травень 2013 року - 98109,00 грн., за червень 2013 року - 85678,00 грн., за липень 2013 року - 80715,00 грн., за серпень 2013 року на суму 104160,00 грн.

Так, Луцькою ОДПІ встановлено, що СПД ОСОБА_3 в період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року здійснював посередницьку діяльність з торгівлі продуктами харчування, в тому числі рибою, ракоподібними і молюсками. У податковій звітності та бухгалтерських документах, наданих для проведення перевірки, відображено реалізацію даного товару в тому числі фізичним особам - громадянам (не платникам ПДВ). Оплата за продукцію, реалізовану громадянам - покупцям, здійснювалась у готівковій формі із застосуванням реєстратора розрахункових операцій.

Податковий орган зазначив, що в порушення вимог п.201.1 ст.201 ПК України позивач в податкових накладних на реалізацію продукції не платникам ПДВ не зазначав обов'язкових реквізитів покупців, їх адресних даних, РНОКПП чи інших ідентифікаційних даних, а складав податкові накладні загальними накладними на «кінцевого споживача», що в свою чергу унеможливлює ідентифікацію однієї зі сторін господарської операції. Крім того, в порушення вимог п.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» видаткові накладні на реалізацію продукції громадянам - покупцям із реквізитів покупця не містили жодних ідентифікаційних даних.

В ході проведення перевірки Луцькою ОДПІ здійснено співставлення роздрібних цін, за якими СПД ОСОБА_3 реалізовував товари (рибу, морепродукти), з реальними цінами на аналогічні товари, які склалися на ринку Волинської області у 2013 році. Інформація щодо середніх цін за 2013 рік (помісячно) отримана податковим органом від Головного управління статистики у Волинській області (лист №14-11/467 від 16.12.2014 року (Т.1, а.с.104)).

Згідно проведеного аналізу співставлення цін відповідачем встановлено, що роздрібні ціни по реалізації продукції кінцевому споживачу (із застосуванням реєстратора розрахункових операцій) суттєво відрізняються від роздрібних цін, які фактично склалися на ринку Волинської області, про що зазначено в зведених додатках до акту перевірки в розрізі видів продукції (Т.1, а.с.63-70).

З огляду на те, що роздрібна ціна по реалізації товару за готівку із застосуванням реєстратора розрахункових операцій для кінцевого споживача, відображена в обліку СПД ОСОБА_3, значно нижча від роздрібної ціни реалізації аналогічних товарів згідно даних статистики (в середньому на 20,3%), податковий орган дійшов висновку про непідтвердження позивачем договірної (контрактної) ціни, та як наслідок мінімізацію останнім податкових зобов'язань.

Однак, суд не погоджується з такими висновками Луцької ОДПІ з огляду на таке.

Судом встановлено та підтверджено актом перевірки №1061/17-03/НОМЕР_1 від 27.03.2015 року, що фізична особа-підприємець ОСОБА_3 протягом 2013 року оподаткування доходів від провадження діяльності здійснював на загальній системі оподаткування та був платником податку на додану вартість. В період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року позивач здійснював оптову торгівлю продуктами харчування, у тому числі рибою, ракоподібними і молюсками. При чому реалізація продукції фізичним особам - не платникам ПДВ здійснювалась у готівковій формі із застосуванням реєстратора розрахункових операцій.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України (далі - ПК України) для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до підпункту «а» пункту 187.1 статті 187 ПК України в разі постачання товарів/послуг за готівку датою виникнення податкових зобов'язань вважається дата оприбуткування коштів у касі платника податку.

Пунктом 8 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 01.11.2011 року №1379 (чинного на час виникнення спірних правовідносин), встановлено окремі особливості заповнення податкових накладних, копії яких залишаються у продавця товарів як податковий документ. Так, цим пунктом встановлено, що у верхній лівій частині оригіналу такої податкової накладної робиться відповідна помітка «Х» та зазначається тип причини, зокрема, 11 - Виписана за щоденними підсумками операцій.

Згідно з пунктом 8.1 Порядку заповнення податкової накладної у разі постачання товарів/послуг покупцю, який не зареєстрований як платник податку, включаючи постачання на експорт, здійснення операцій з натуральних виплат у рахунок оплати праці фізичним особам, що перебувають у трудових відносинах з платником податку, у рядках «Індивідуальний податковий номер покупця» та «Номер свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість (покупця)» проставляється нуль.

Підпунктом 8.4 Порядку заповнення податкової накладної передбачено, що податкова накладна виписується за щоденними підсумками операцій (якщо податкова накладна не була виписана на ці операції) у разі здійснення постачання товарів/послуг за готівку кінцевому споживачеві (який не є платником податку).

Таким чином, при здійсненні поставки товарів (послуг) кінцевому споживачеві (який не є платником податку на додану вартість) із застосуванням при проведенні розрахунків РРО за щоденними підсумками операцій позивачем правомірно виписувалась податкова накладна, в якій відображався щоденний підсумок обсягів проданих товарів на підставі показників РРО (Z-звітів).

Із досліджених в судовому засіданні податкових накладних, виписаних позивачем в період, охоплений перевіркою (Т.1, а.с.113-250, Т.2-Т.14, Т.15, а.с.1-147), вбачається, що СПД ОСОБА_3 щоденно за наслідками роздрукованих Z-звітів виписував загальні податкові накладні на «кінцевого споживача», які містили в собі передбачені Порядком заповнення податкової накладної обов'язкові реквізити, а саме: відмітку про те, що накладна залишається у продавця, тип причини - 11 (Виписана за щоденними підсумками операцій), у рядках «Індивідуальний податковий номер покупця» та «Номер свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість (покупця)» проставлено - 0. Дані накладні обліковані позивачем у розділі ІІ Реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, зведені результати яких відображені у податкових деклараціях з ПДВ відповідних звітних періодів (Т.17, а.с.66-72, 73-83, 85-102, 104-128, 130-151, 153-172, 174-189, 191-223, 225-245).

З врахуванням викладеного суд дійшов висновку про відсутність порушень позивачем вимог п.201.1 ст.201 ПК України, оскільки податкові накладні, складені останнім за щоденними підсумками розрахункових операцій за готівку із не платниками ПДВ, відповідають вимогам чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства.

Водночас статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно з п.п.1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до пункту 2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88, первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі - первинні документи).

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач щоденно за наслідками проведених готівкових розрахунків через РРО виписував видаткову накладну на суму реалізованої продукції, що повністю відповідає правилам ведення бухгалтерського обліку, з огляду на що встановлені податковим органом в ході перевірки порушення позивачем вимог п.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» не знайшли своє підтвердження під час судового розгляду справи.

Водночас, суд вважає безпідставними твердження Луцької ОДПІ про заниження СПД ОСОБА_3 роздрібних цін по реалізації товарів із застосуванням РРО на кінцевого споживача у зв'язку з їх невідповідністю реальним цінам на аналогічні товари, що склалися на ринку Волинської області у 2013 році, оскільки Податковий кодекс України не містить в собі поняття «реальні ціни».

Так, у п.п.14.1.219 п.14.1 ст.14 ПК України надано визначення поняттю «ринкова ціна», тобто це ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати на добровільній основі, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) у порівняних економічних (комерційних) умовах.

Згідно з пунктом 188.1 статті 188 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів), а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на вартість послуг стільникового рухомого зв'язку).

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв'язку з компенсацією вартості товарів/послуг.

Підпунктом 14.1.71 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що звичайна ціна - це ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено ПК України. При цьому, якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін.

Відповідно до п.39.2 ст.39 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначення звичайної ціни у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснюється за одним з методів, вказаних в цьому пункті. Встановлюються такі методи визначення звичайної ціни: а) порівняльної неконтрольованої ціни (аналогів продажу); б) ціни перепродажу; в) «витрати плюс»; г) розподілення прибутку; ґ) чистого прибутку.

При визначенні звичайної ціни згідно з методами, встановленими цим пунктом, використовується інформація про ціни в операціях між непов'язаними особам у співставних умовах на відповідному ринку товарів (робіт, послуг).

При цьому умови визнаються співставними, якщо відмінність між такими умовами істотно не впливає на ціни, які отримуються в результаті застосування методів, встановлених цим пунктом.

Для визначення звичайних цін на товари (роботи, послуги) використовуються офіційні джерела інформації, у тому числі: статистичні дані державних органів і установ; ціни спеціалізованих аукціонів з торгівлі окремими видами продукції, біржові котирування; довідкові ціни спеціалізованих комерційних видань та публікацій, у тому числі електронних та інших банків даних; звіти та довідки відділів з економічних питань у складі дипломатичних представництв України за кордоном; інші інформаційні джерела, що визнаються офіційними в установленому порядку (п.39.11 ст.39 ПК України).

Як встановлено судом, при перевірці СПД ОСОБА_3 податковим органом взято до уваги лист Головного управління статистики у Волинській області №14-11/467 від 16.12.2014 року (Т.1, а.с.104), згідно якого на запит Луцької ОДПІ надано інформацію про середні роздрібні ціни, що склалися в торгівельній мережі Волинської області, не включаючи міські ринки, у 2013 році на товари-представники, що мають подібні споживчі властивості, вказаними у запиті, а саме: рибу, морепродукти тощо.

Отже, фактично податковий орган при визначенні звичайної ціни на реалізовану позивачем продукцію застосував метод порівняльної неконтрольованої ціни (аналогів продажу), за яким у відповідності до п.39.4 ст.39 ПК України застосовується ціна, яка визначається за ціною на ідентичні (а за їх відсутності - однорідні) товари (роботи, послуги), що реалізуються (придбаваються) не пов'язаній з продавцем (покупцем) особі за звичайних умов діяльності.

Водночас, як передбачає п.39.4 ст.39 ПК України, для визначення звичайної ціни товару (роботи, послуги) згідно з методом порівняльної неконтрольованої ціни (аналогів продажу) використовується інформація про укладені на момент продажу такого товару (роботи, послуги) договори з ідентичними (однорідними) товарами (роботами, послугами) у порівнянних умовах на відповідному ринку товарів (робіт, послуг). Враховуються, зокрема, такі умови договорів, як кількість (обсяг) товарів (наприклад, обсяг товарної партії); обсяг функцій, що виконуються сторонами; умови розподілу між сторонами ризиків і вигод; строки виконання зобов'язань; умови здійснення платежів, звичайних для такої операції; характеристика ринку товарів, на якому здійснено господарську операцію; бізнес-стратегія підприємства; звичайні надбавки чи знижки до ціни під час укладення договорів між непов'язаними особами, а також інші об'єктивні умови, що можуть вплинути на ціну. При цьому умови договорів на ринку ідентичних (за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) визнаються порівнянними, якщо відмінність між такими умовами істотно не впливає на ціну або може бути економічно обґрунтована. При цьому враховуються звичайні під час укладення договорів між непов'язаними особами надбавки чи знижки до ціни, зокрема знижки, зумовлені сезонними та іншими коливаннями споживчого попиту на товари (роботи, послуги), втратою товарами якості або інших властивостей; закінченням (наближенням дати закінчення) строку зберігання (придатності, реалізації); збутом неліквідних або низьколіквідних товарів.

Відповідно до п.39.14 ПК України обов'язок доведення того, що ціна договору (правочину) не відповідає рівню звичайної ціни, покладається на орган державної податкової служби у порядку, встановленому законом.

На думку суду, відповідач не довів належними та допустимими доказами факт порушення позивачем вимог п.188.1 ст.188 ПК України щодо заниження бази оподаткування операцій з постачання товарів внаслідок заниження роздрібних цін на реалізацію продукції, оскільки не обгрунтував того, що договірна вартість реалізованого товару не відповідає рівню звичайних цін. При цьому, лист статистики, на який посилається податковий орган, містить застереження про те, що наведені у ньому середні ціни призначені лише для розрахунків індексів цін на споживчі товари і послуги і не можуть використовуватись для інших цілей.

Крім того, при проведенні аналізу співставлення роздрібних цін Луцькою ОДПІ не враховувались відповідні фактори, зокрема, кількість (обсяг) товарів (обсяг товарної партії), характеристика ринку товарів, на якому здійснено господарську операцію, звичайні надбавки чи знижки до ціни під час укладення договорів між непов'язаними особами, інші об'єктивні умови, що можуть вплинути на ціну тощо.

Згідно з п.39.15 ст.39 ПК України у разі відхилення договірних цін у податковому обліку платника податків у бік збільшення або зменшення від звичайних цін менше ніж на 20 відсотків, таке відхилення не може бути підставою для визначення (нарахування) податкового зобов'язання, коригування від'ємного значення об'єкта оподаткування або інших показників податкової звітності.

Визначені із застосуванням звичайних цін база, об'єкт оподаткування та інші показники податкового обліку використовуються органами державної податкової служби для проведення розрахунку податкових зобов'язань, коригування від'ємного значення об'єкта оподаткування або інших показників податкової звітності за результатами проведення перевірки.

За результатами цієї перевірки приймається відповідне податкове повідомлення-рішення. У разі коли платник податків розпочинає процедуру оскарження цього податкового повідомлення-рішення, або несплати відповідної суми, визначеної в такому податковому повідомленні-рішенні, протягом строків, встановлених цим Кодексом податкове повідомлення-рішення вважається відкликаним. Керівник органу державної податкової служби зобов'язаний звернутися до суду з позовом про нарахування та сплату податкових зобов'язань, коригування від'ємного значення об'єкта оподаткування або інших показників податкової звітності.

Як зазначає податковий орган в акті перевірки, заниження СПД ОСОБА_3 роздрібної ціни реалізації продукції здійснено в середньому на 20,3%, однак яким чином відповідач здійснив зазначений розрахунок встановити неможливо, оскільки відповідного розрахунку заниження акт перевірки не містить.

З врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що контролюючим органом не доведено здійснення позивачем реалізації продукції в охоплений перевіркою період за заниженими цінами та не обґрунтовано використання листа Головного управління статистики у Волинській області №14-11/467 від 16.12.2014 року для співставлення аналізу цін.

Більше того, відповідачем здійснено співставлення роздрібних цін, за якими СПД ОСОБА_3 реалізовував товари (рибу, морепродукти), з реальними середніми цінами, які склалися на ринку Волинської області у 2013 році, хоча в період, охоплений перевіркою, СПД ОСОБА_3 роздрібної торгівлі рибою та морепродуктами не здійснював, про що зазначається і в самому акті перевірки. При цьому, оптова реалізація товару здійснювалась позивачем як фізичним, так і юридичним особам.

Відповідно до частин першої та другої статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями.

Згідно з частиною першою статті 6 Господарського кодексу України одним із загальних принципів господарювання в Україні є свобода підприємницької діяльності у межах, визначених законом.

Частиною першою статті 42, частиною першою статті 43 Господарського кодексу України визначено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

Отже, визначальною ознакою господарської діяльності суб'єкта господарювання є досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. При цьому підприємець є вільний у виборі ціни, за якою бажає реалізовувати продукцію.

Як свідчить акт перевірки, податковим органом проведено аналіз цін придбання та реалізації товарів (п.1.20 акту перевірки) та встановлено, що середня націнка СПД ОСОБА_3 на реалізацію товарів юридичним особам становить 20-30%, фізичним особам - 10%, кінцевому споживачу - 2-8% в залежності від асортименту товару.

Факт реалізації придбаної продукції з націнкою підтверджується також порівняльним аналізом між видатковими накладними на придбання товару (Т.15, а.с.148-250, Т.16, Т.17, а.с.1-56) та видатковими накладними на його реалізацію (Т.1, а.с.113-250, Т.2-Т.14, Т.15, а.с.1-147).

Судом встановлено, що згідно поданої СПД ОСОБА_3 до податкового органу податкової декларації про майновий стан і доходи за 2013 рік (Т.17, а.с.58-64) розрахована сума чистого оподатковуваного доходу становить 277156,42 грн., тобто позивач внаслідок здійснення господарської діяльності протягом 2013 року отримав прибуток, що відповідає меті підприємництва.

Слід зазначити, що обґрунтованим був би висновок контролюючого органу у випадку, якби підприємець здійснював реалізацію товарів нижче собівартості, тобто без мети отримання прибутку. Однак за встановлених судом обставин, які не заперечувались відповідачем, реалізація товарів здійснювалося за цінами, вищими за собівартість, в результаті чого СПД ОСОБА_3 отримував та декларував прибуток, сплачував податки.

З врахуванням вищевикладеного суд дійшов висновку про необгрунтованість висновків Луцької ОДПІ про заниження позивачем валового доходу за 2013 рік на суму 4862855,40 грн. та податкових зобов'язань з ПДВ на загальну суму 972571,00 грн., з огляду на що податкові повідомлення-рішення відповідача від 16 січня 2015 року №, від 08 квітня 2015 року № та № слід скасувати як протиправні.

Що стосується правомірності винесення відповідачем вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 27.03.2015 року №Ф- (Т.І, а.с.72) та рішення Луцької ОДПІ від 08.04.2015 року № (Т.І, а.с.80), яким до позивача застосовано штрафні санкції за несвоєчасне нарахування єдиного соціального внеску в розмірі 7004,95 грн., то суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Пунктом 2 частини першої статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» встановлено, що для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Згідно з частиною третьою статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» максимальна величина бази нарахування єдиного внеску визначена як максимальна сума доходу застрахованої особи, що дорівнює сімнадцяти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, на яку нараховується єдиний внесок.

Пунктом 3 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» визначено, що обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Оскільки висновок контролюючого органу про порушення позивачем пункту 2 частини першої статті 7, пунктів 2, 3, 9 статті 9 розділу ІІІ Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне страхування» був зроблений із врахуванням висновку про заниження валового доходу у 2013 році, беручи до уваги факт визнання судом протиправності висновків, викладених в акті перевірки в акті перевірки №1061/17-03/НОМЕР_1 від 27.03.2015 року, то твердження відповідача про заниження позивачем суми єдиного внеску із суми доходу за період, охоплений перевіркою, також не відповідають дійсності, з огляду на що оскаржувані вимога про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій є протиправними та підлягають скасуванню.

Отже, з наведених вище підстав адміністративний позов підлягає до задоволення в повному обсязі шляхом прийняття постанови про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Луцької ОДПІ від 16.01.2015 року №, від 08.04.2015 року №, №, вимоги Луцької ОДПІ про сплату боргу (недоїмки) від 27.03.2015 року №Ф- та рішення відповідача від 08.04.2015 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

З врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що на користь позивача слід стягнути з Державного бюджету України судовий збір в сумі 487,20 грн., сплачений при подачі позовної заяви до суду згідно платіжного доручення №506 від 09.04.2015 року (Т.І, а.с.2).

Керуючись ст.ст.11, 17, 158, 160, 162, 163, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області від 16 січня 2015 року №, від 08 квітня 2015 року № та №.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про сплату боргу (недоїмки) від 27 березня 2015 року №Ф-.

Визнати протиправним та скасувати рішення Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області від 08 квітня 2015 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Присудити з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судові витрати в розмірі 487,20 грн. (чотириста вісімдесят сім грн. 20 коп.).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій

Постанова в повному обсязі складена 25 травня 2015 року.