Справа № 825/772/15-а
Суддя: Бабенко К.А
Дата ухвалення: 2015-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/772/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Скалозуб Ю.О. Суддя-доповідач: Бабенко К.А
У Х В А Л А

Іменем України

21 травня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Бабенка К.А., суддів: Кузьменка В.В., Степанюка А.Г., розглянувши адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної фінансової інспекції в Чернігівській області на Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 березня 2015 року у справі за адміністративним позовом Державної фінансової інспекції в Чернігівській області до Комунального шляхо-будівельного підприємства Чернігівської міської ради про зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

В зв'язку з неприбуттям жодного з представників осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, відповідно до п. 2 частини першої ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 березня 2015 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеними судовим рішенням, Позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить судове рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а Постанову суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Позивачем відповідно до п. 1.2.4.1 Плану контрольно - ревізійної роботи Держфінінспекції в Чернігівській області на ІІ квартал 2014 року проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності Відповідача за період з 01.04.2011 по 01.06.2014, за результатами якої складено відповідний Акт від 04.08.2014 року №25-06-21/030, копія якого наявна в матеріалах справи (Т.1, а.с.10-42), та в якому відображено певні порушення Відповідача.

Позивачем, з метою повного усунення виявлених порушень, попередження їх виникнення в подальшому, на підставі п. 7 ст. 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» від 26 січня 1993 року №2939-XII, (надалі - Закон №2939-XII), пред'явлено Відповідачу певні вимоги, зокрема:

- стягнення 20481,00 грн. зайво виплачених матеріальних заохочень в порядку та в розмірах, встановлених ст.ст. 127, 136 КЗпП України, проведення відповідних взаємозвірок щодо зайвої сплати єдиного соціального внеску в сумі 6813,15 грн. та зарахування в рахунок майбутніх платежів; в іншому випадку, відшкодування збитків здійснити в сумі 27294,15 грн. за рахунок винної особи, якою допущені незаконні витрати, в порядку та в розмірах, передбачених ст.ст. 130-136 Кодексу законів про працю України;

- стягнення з осіб, винних у понаднормативному списані ПММ на суму 8007,72 грн., шкоди у порядку та розмірі встановленому ст.ст. 130-136 Кодексу законів про працю України;

- вжиття заходів, щодо передачі на баланс Підприємства світлофорних об'єктів;

- відображення дебіторської заборгованості за юридичною особою, щодо якої здійснено безпідставні витрати; стягнення з ДП МВС України «Чернігів-Інформ-Ресурси» коштів в сумі 24859,63 грн.; в іншому випадку здійснити стягнення з осіб, винних у безпідставному покритті за рахунок коштів Підприємства витрат сторонніх юридичних осіб 24859,63 грн., шкоди у порядку та розмірі, встановленому ст.ст. 130-136 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до частини першої ст. 1 Закону №2939-XII, в чинній на час проведення ревізії Позивачем редакції, здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Президентом України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (далі - орган державного фінансового контролю).

А згідно з п. 1 Положення про Державну фінансову інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 23 квітня 2011 року №499/2011 (надалі - Положення), Державна фінансова інспекція України (Держфінінспекція України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України (далі - Міністр), входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Відповідно до пп.пп. 15, 18 та 21 п. 6 Положення, Держфінінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку: пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Положенням установлено, що Держфінінспекція відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб і, у разі якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми узгоджуються з положеннями ст. 10 Закону №2939-ХІІ, якою визначено права органу державного фінансового контролю. Зокрема пунктом 7 передбачено право пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

А згідно з п. 10 цієї статті, органу державного фінансового контролю надається право: звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Відповідно до частини другої ст. 15 Закону №2939-XII, законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що контролюються.

Згідно з частиною першою ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Як зазначено в Постанові Верховного Суду України від 28 жовтня 2014 року №21-462а14, у справі за позовом Державної фінансової інспекції в Івано-Франківській області (далі - Інспекція) до державного підприємства «Карпатське підприємство геодезії, картографії та кадастру» (далі - Підприємство) про зобов'язання вчинити дії, орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль за використанням коштів державного і місцевих бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства має право пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень. При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів. Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом. На підставі наведеного колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку про наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки. В порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки. У справі, що розглядається, Інспекція пред'явила вимоги, які вказують на виявлені збитки, їхній розмір та їх стягнення. Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за відповідним позовом органу державного фінансового контролю, вони не можуть бути стягнуті за адміністративним позовом про зобов'язання вчинити певні дії. Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права вже була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 15 квітня 2014 року (справи №№ 21-40а14, 21-63а14), 13 травня 2014 року (справа № 21-89а14,) 20 травня 2014 року (справа № 21-93а14).

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що збитки не можуть стягуватись за адміністративним позовом органу державного фінансового контролю про зобов'язання вчинити певні дії, оскільки вони мають стягуються у судовому порядку за його відповідним позовом про стягнення таких збитків.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, за таких підстав, апеляційна скарга залишається без задоволення, а Постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 197, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції в Чернігівській області залишити без задоволення, а Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 березня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Бабенко К.А.

Судді: Кузьменко В.В.

Степанюк А.Г.

.

Головуючий суддя Бабенко К.А

Судді: Кузьменко В. В.

Степанюк А.Г.