Справа № 819/402/14-а
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2015-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2015 року Справа № 876/5132/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Сапіга В.П., Іщук Л.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Державної реєстраційної служби України на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 березня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної реєстраційної служби України, реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області про скасування рішення та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ :

21 лютого 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила скасувати рішення Державної реєстраційної служби України № 3599275 від 03 липня 2013 року та зобов'язати реєстраційну службу Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області та Державну реєстраційну службу України зареєструвати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 березня 2014 року у справі № 819/402/14-а вказаний позов було задоволено частково. Скасовано рішення Державної реєстраційної служби України № 3599275 від 03 липня 2013 року про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень та зобов'язано її зареєструвати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 загальною площею 243,4 м2. У задоволенні позовних вимог до реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області відмовлено.

У апеляційній скарзі Державна реєстраційна служба України просила зазначене судове рішення скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що заявником для реєстрації заявленого права на нерухоме майно не було подано документу, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій здійснювалося будівництва нерухомого майна. Крім того, позивачем не подано документа, що підтверджує присвоєння адреси об'єкту нерухомого майна, а згідно з Реєстром прав власності нерухомого майна за зазначеною адресою зареєстровано об'єкт нерухомого майна за іншою особою. Таким чином, подані документи не відповідали установленим вимогам та не давали змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, що є підставою для відмови у проведенні державної реєстрації прав та їх обтяжень.

Окрім того, звертає увагу апеляційного суду на те, що у даному публічно-правовому спорі належним відповідачем є державний реєстратор, рішення якого оскаржується позивачкою ОСОБА_1

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, а відтак на підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і проаналізувавши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до переконання, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких мотивів.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що при зверненні до реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області із заявою про реєстрацію права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 вона подала всі документи, передбачені Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 703 від 22.06.2011 року (далі - Порядок № 703), а тому у Державної реєстраційної служби України (державного реєстратора), до якого такий пакет документів був переданий реєстраційною службою Тернопільського міського управління юстиції, були відсутні правові підстави для прийняття рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 3599275 від 03.07.2013 року.

Відтак, позовні вимоги ОСОБА_1 про скасування вказаного рішення підлягають задоволенню, а саме рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №3599275 від 03.07.2013 року - скасуванню.

Водночас, внаслідок того, що наслідком розгляду заяви ОСОБА_1 про реєстрацію права власності на нерухоме майно стало рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень № 3599275 від 03.07.2013 року, і таке рішення підлягає скасуванню в судовому порядку, то підстави для зобов'язання відповідача знову повторно розглянути те ж саме питання, порушене позивачем у заяві про реєстрацію права власності, відсутні.

Тому, реалізуючи передбачені п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України повноваження, суд вважає за необхідне зобов'язати Державну реєстраційну службу України зареєструвати за позивачем право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1.

Даючи оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 06.03.2012 року інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Тернопільській області зареєстровано подану ОСОБА_1 декларацію № ТП2 про готовність об'єкта до експлуатації - будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1, загальною площею 243,4 м2.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27.11.2012 року у справі № 1915/11728/2012, яке набрало законної сили, визнано за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.04.2013 року виправлено описки у зазначеному рішенні (мотивувальній та резолютивній частинах) від 27.11.2012 року, зокрема, в частині визначення загальної площі будинку на 243,4 м2.

06 червня 2013 року ОСОБА_1 подала до реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області заяву про державну реєстрацію права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 з відповідним переліком документів, яка була зареєстрована 06.06.2013 року за НОМЕР_1.

03 липня 2013 року рішенням державного реєстратора Корюк Т.В. Державної реєстраційної служби України за № 3599275 ОСОБА_1 було відмовлено у державній реєстрації за нею права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 з огляду на те, що подані документи не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» (далі - Закон № 1952-IV).

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 9 Закону № 1952-IV державний реєстратор є державним службовцем, крім випадку, коли державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт. Повноваження державного реєстратора, передбачені цим Законом, з видачі та прийому документів можуть виконувати посадові особи органів місцевого самоврядування, адміністратори центрів надання адміністративних послуг, нотаріуси.

Згідно із положеннями п. 2 ч. 2 ст. 9 вказаного Закону державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

Частиною 4 ст. 9 цього ж Закону визначено, що державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації.

Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора, пов'язану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Положеннями ч. 2 ст. 30 Закону № 1952-IV встановлено, що дії або бездіяльність державного реєстратора, державного кадастрового реєстратора, нотаріуса, державного виконавця можуть бути оскаржені до суду.

На підставі системного аналізу вказаних правових норм суд апеляційної інстанції погоджується із доводами апелянта про те, що державний реєстратор є самостійним суб'єктом владних повноважень, уповноваженим на здійснення делегованих йому законом владних управлінських функцій на свій адміністративний розсуд, а отже саме він є належним відповідачем у адміністративних спорах про оскарження його дій чи бездіяльності.

Разом із тим, як свідчать матеріали справи, позовні вимоги ОСОБА_1 було заявлено не до державного реєстратора Корюк Т.В., рішення якого № 3599275 від 03.07.2013 року оскаржується, а до реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області та Державної реєстраційної служби України.

При цьому підстави та порядок заміни неналежної сторони у адміністративному процесі встановлено приписами ст. 52 КАС України.

За правилами ч. 1 ст. 52 КАС України суд першої інстанції, встановивши що з адміністративним позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, або не до тієї особи, яка повинна відповідати за адміністративним позовом, може за згодою позивача допустити заміну первинного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.

Таким чином, оскільки за змістом цієї норми допустити заміну належної сторони у справі може виключно суд першої інстанції за умови згоди позивача та незмінності підсудності адміністративної справи, то можливості заміни неналежної сторони судом апеляційної інстанції КАС України не передбачено.

З огляду на викладене позов ОСОБА_1 до реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області та Державної реєстраційної служби України, які є неналежними відповідачами у даному спорі, задоволенню не підлягає.

Таким чином, оскільки при вирішенні даного публічно-правового спору судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального і процесуального права, а мотиви, з яких виходив суд під час ухвалення свого рішення, не відповідають фактичним обставинам справи, оскаржувана постанова підлягає скасуванню з прийняттям нової про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Державної реєстраційної служби України задовольнити.

Скасувати постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 березня 2014 року у справі № 819/402/14-а та прийняти нову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді В.П.Сапіга

Л.П.Іщук