Справа № 823/976/15
Суддя: А.М. Бабич
Дата ухвалення: 2015-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2015 року справа № 823/976/15

15 год. 25 хв. м.Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Бабич А.М.,

за участю:

секретаря судового засідання - Шоколенко Т.М.,

представника позивача - Єрьоменка В.В. (згідно з довіреністю),

представника відповідача - Нечитайло С.П. (згідно з довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом приватного підприємства «Креатор-С» до державної податкової інспекції у м.Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

15.04.2015 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов приватного підприємства «Креатор-С» (далі-позивач) до державної податкової інспекції м.Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області (далі-відповідач), про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення (далі - ППР) від 18.10.2014 №.

Позов мотивовано тим, що податковий орган за результатами перевірки безпідставно зробив висновок про нереальність господарських операцій позивача з ТОВ «Гротекмакс» та не взяв до уваги наявні документи бухгалтерського обліку та податкової звітності, якими вони підтверджуються. Позивач вказав на неповне дослідження податковим органом таких документів, що призвело до прийняття неправомірних податкових повідомлень-рішень.

Відповідач проти позову заперечував на тій підставі, що оскаржувані рішення прийняті законно у зв'язку з виявленими під час перевірки недоліками складання первинно-бухгалтерських документів, відсутністю доказів реального виконання робіт за правовідносинами позивача з ТОВ «ГРОТЕКМАКС». За результатами проведення перевірки контрагента не підтверджено реальність здійснення ним господарських операцій. Тому відповідач вважає, що господарські операції зафіксовано лише на папері без реального виконання з метою отримання податкової вигоди.

У судових засіданнях представники сторін підтвердили свої правові позиції у спорі.

Заслухавши пояснення та доводи представників сторін, повно та об'єктивно дослідивши докази у справі у їх взаємозв'язку, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а оскаржувані ППР скасуванню, у зв'язку з таким.

Приватне підприємство «Креатор-С» є юридичною особою з 04.10.2012 ().

Суд встановив, що на підставі наказу від 21.10.2014 №1717 відповідно до направлення від 22.10.2014 №803/23-01-22-04 службові особи відповідача здійснили документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства при відображенні взаємовідносин з ТОВ «Гротекмакс» та контрагентами-покупцями за липень 2014 року.

Перевіркою виявлено порушення позивачем вимог пунктів 198.1., 198.2., 198.6 ст.198, 201.4., 201.6. ст.201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (далі - ПК України), в результаті чого занижено податок на додану вартість (далі - ПДВ), що підлягає сплаті до бюджету за липень 2014 року, на суму 14353,00грн.

За результатами перевірки складено акт від 05.11.2014 №521/23-01-22-04/38430369 (далі - акт перевірки), з якого вбачається, що до вказаних висновків відповідач дійшов з огляду на ознаки, що реально правочини між позивачем та вказаними підприємствами не відбувалися. На підставі акту відповідач прийняв оскаржуване ППР від 18.10.2014 №, яким позивачу збільшив розмір грошового зобов'язання з ПДВ на загальну суму 21530,00грн. (14353,00грн. - основний платіж та 7177,00грн. - штрафна (фінансова) санкція).

Суд звернув увагу, що у липні 2014 року позивач задекларував податковий кредит за правочинами з ТОВ «ГРОТЕКМАКС» у сумі 14353,00грн., хоча це підприємство виписало на користь позивача податкові накладні (далі - ПН) на загальну суму 333180,25грн. (у т.ч. ПДВ 55530,21грн.):

від 11.07.2014 №242 (ПДВ 20%-9501,64 грн.),

від 18.07.2014 №244 (ПДВ 20%-7904,71 грн.),

від 17.07.2014 №243 (ПДВ 20%-7335,30 грн.),

від 30.07.2014 №245 (ПДВ 20%-8287,36 грн.),

від 31.07.2014: №103 (ПДВ 20%-1438,91 грн.), №104 (ПДВ 20%-788,50 грн.), №105 (ПДВ 20%-920,53 грн.), №106 (ПДВ 20%-16471,40 грн.), №107 (ПДВ 20%-2854,22 грн.), №108 (ПДВ 20%-3864,16 грн.), №109 (ПДВ 20%-593,58 грн.), №110 (ПДВ 20%-598,56 грн.), №246 (ПДВ 20%-8148,30 грн.).

Сума задекларованого податкового кредиту взята на підставі ПН №№103, 104, 105, 106, 107, 108, 109, 110.

Розділ V ПК України визначає платників податку на додану вартість, об'єкт оподаткування, дату виникнення податкових зобов'язань, порядок визначення бази оподаткування, розміри ставок податку, порядок визначення суми податку та строки проведення розрахунків тощо.

Ст.200 ПК України регламентує порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків. П.200.1 цієї статті передбачено, що сума податку, яка підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до пунктів 198.3, 198.6 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з п.187.1 ст.187 ПК України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку

У разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг відповідно до підп. "а" п.198.1 ст.198 ПК України виникає право на віднесення сум податку до податкового кредиту.

З наведених законодавчих положень випливає, що обов'язковою умовою виникнення у платника права на податковий кредит та зменшення оподатковуваного доходу на суму валових витрат є реальне здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення зазначених операцій необхідними документами первинного обліку (зокрема, податковими накладними). При цьому, як відомості, що містяться у податкових накладних, так і дані первинних документів, що складаються при здійсненні господарської операції та подаються платником до контролюючого органу, мають відповідати установленим вимогам та містить достовірну інформацію про обставини, з якими законодавство пов'язує реалізацію права платника на податкову вигоду.

Відмова в отриманні податкової вигоди за наявності у документах платника недостовірних та суперечливих відомостей є податковим ризиком. У цілях підтвердження обґрунтованості заявлених податкових вигод має бути встановлений їх об'єктивний предметний зв'язок з фактами та результатами реальної підприємницької або іншої економічної діяльності, що слугує підставою для висновку про достовірність первинних документів, у тому числі й відносно учасників та умов господарських операцій.

Відповідно до п.201.1. ст.201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Пункт 201.4 ст.201 ПК України передбачає, що податкова накладна складається у день виникнення податкових зобов'язань продавця.

Згідно з п. 201.7 ст.201 ПК України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс). У разі якщо частка товарів/послуг, послуг не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та враховується при визначенні загальних податкових зобов'язань.

Перевіряючи доводи представників сторін, з письмових доказів у справі суд встановив, що вищезазначені ПН до задекларованого податкового кредиту, виписані до договорів з ТОВ «ГРОТЕКМАКС»:

ПН №№103-104 до договору будівельного субпідряду від 03.06.2014 №03/06-14 на виконання робіт з ремонту покрівлі цеху напівфабрикатів та СТО в м.Глобине;

ПН №105 до договору будівельного субпідряду від 05.06.2014 №05/06-14 на виконання робіт із благоустрою гуртожитка ТОВ "Глобинський м'ясокомбінат" в м.Глобине;

ПН №№106-107 до договору будівельного субпідряду від 04.06.2014 №04/06-14 на виконання робіт з влаштування парканів бетонного та із сітки на МТФ №1 ТОВ "НВП "Глобинський м'ясомолочний комплекс" в с.Петрівка;

ПН №108 до договору будівельного субпідряду від 25.06.2014 №25/06-14 на виконання демонтажу металоконструкцій на МТФ №1 ТОВ "НВП "Глобинський м'ясомолочний комплекс" в с.Петрівка;

ПН №109 до договору будівельного субпідряду від 26.06.2014 №26/06-14 на виконання поточного ремонту кімнат старого блоку на МТФ №1 ТОВ "НВП "Глобинський м'ясомолочний комплекс" в с.Петрівка;

ПН №110 до договору будівельного субпідряду від 18.06.2014 №18/06-14 на влаштування паркану площадки під велосипеди ТОВ "Глобинський м'ясокомбінат" в м.Глобине.

Суд з'ясував, що вищевказані роботи в повному обсязі не оплачені.

На підтвердження формування витрат до ПН у позивача наявні зазначені договори та акти приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в, довідки про вартість виконаних будівельних робіт форми КБ-3 (том 1 а.с.78-85, 92-96, 99-100, 164-208, 212-224, том 2 а.с.7-13, 17-24).

На переконання суду, право на податковий кредит не виникає, якщо ПН виписані до договорів, за якими неправомірно сформовані витрати із-за невідповідності первинних бухгалтерських документів вимогам законодавства чи їх відсутності, або за правочинами, що реально не відбувалися.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 року № 996-XIV (далі - Закон України № 996-XIV) первинний документ - це документ, що містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Суд врахував ст.9 Закону України №996, згідно з якою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Вони повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Водночас ст.4 Закону України №996-XIV встановлений принцип превалювання сутності над формою, тобто, операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Обов'язковими реквізитами первинних документів відповідно до п.2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, є: назва документа (форми); дата і місце складання; назва підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Згідно з пунктами 2.15-2.16 Положення забороняється приймати до виконання первинні бухгалтерські документи на операції, що суперечать законодавчим актам.

Обов'язок підтвердити правомірність та обґрунтованість витрат (у тому числі і щодо сплати ПДВ) первинними документами покладається на платника, позаяк саме він виступає суб'єктом, що використовує включену постачальником до ціни товару суму ПДВ при обчисленні суми податку, яка підлягає перерахуванню до бюджету, а також зменшує об'єкт оподаткування податку на прибуток за фактом понесення витрат (правова позиція Вищого адміністративного суду України у справі К/800/30610/13 від 13 березня 2014 року).

Необхідність укладення зазначених договорів позивачем обгрунтовується наявністю договірних зобов'язань позивача, як субпідрядника, згідно з договорами:

№03/01 від 03.01.2014 між ТОВ "Глобинський м'ясокомбінат" (замовник), ТОВ "Проектно-будівельне об'єднання "Дніпро" (генеральний підрядник) та позивачем (субпідрядник) на виконання загально-будівельних та ремонтних робіт за місцезнаходженням замовника в м.Глобине Полтавської області;

№10/02-14 від 10.02.2014 між ТОВ "НВП "Глобинський м'ясомолочний комплекс"(замовник), ТОВ "Проектно-будівельне об'єднання "Дніпро" (генеральний підрядник) та позивачем (субпідрядник) на виконання загально-будівельних та ремонтних робіт за місцезнаходженням об'єктів будівництва замовника у Глобинському районі Полтавської області: МТФ №1 в с.Петрівка, МТФ №2 в с.Турбаї, МТФ №3 в с.Іванове Селище.

За умовами договорів будівельні роботи мають виконуватися з матеріалів замовника, генерального підрядника або субпідрядника (тобто позивача). Водночас, за умовами договорів позивача з ТОВ «ГРОТЕКМАКС» передбачено виконання робіт у т.ч. зазначеного контрагента.

Обов'язком субпідрядника (ТОВ «ГРОТЕКМАКС») відповідно до підп.6.2.7. п.6.2. розділу 6 вищеперерахованих договорів було забезпечення необхідних заходів з техніки безпеки. Однак, у судові засідання не надано доказів ознайомлення робітників вказаного товариства з правилами охорони праці, доказів призначення відповідальної особи за дотримання правил безпеки робітниками, тощо.

Пунктами 4.3 вищезазначених договорів передбачено виконання робіт з матеріалів підрядника (позивача). Згідно з даними наданих позивачем товарно-транспортних накладних (том 2 а.с.38-78) позивач здійснював поставку будівельних матеріалів та об'єкти ТОВ «Глобинський м'ясокомбінат» з початку березня 2014 року. При цьому, роботи ТОВ «ГРОТЕКМАКС» виконувались у період червень-липень 2014 року. Водночас, договорів відповідального зберігання, актів прийому-передачі будівельних матеріалів та даних складського обліку позивач ні під час перевірки, ні суду, не надав. Доказів переміщення будівельних матеріалів та їх реального використання контрагентом позивача суду не надано. Водночас, з підсумкових відомостей ресурсів, наданих позивачем, вбачається, що використання матеріалів здійснював безпосередньо позивач.

Ч.ч.1-2 ст.840 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо робота виконується частково або в повному обсязі з матеріалу замовника, підрядник відповідає за неправильне використання цього матеріалу. Підрядник зобов'язаний надати замовникові звіт про використання матеріалу та повернути його залишок. Якщо робота виконується з матеріалу замовника, у договорі підряду мають бути встановлені норми витрат матеріалу, строки повернення його залишку та основних відходів, а також відповідальність підрядника за невиконання або неналежне виконання своїх обов'язків.

Всупереч наведених норм суд встановив відсутність цих даних у вищевказаних договорах та відсутність звітів ТОВ «ГРОТЕКМАКС» про використання будівельних матеріалів, відсутність доказів переміщення матеріальних ресурсів у бухгалтерському обліці позивача, його внутрішньо-складського обліку.

П.15 постанови Кабінету Міністрів України від 01.08.2005 №668 «Про затвердження Загальних умов укладення та виконання договорів підряду в капітальному будівництві» (далі - Постанова №668) встановлений обов'язок сторін зазначити у договорі підряду склад та обсяги робіт, які передбачені проектною документацією та підлягають виконанню підрядником.

Проте, вищезазначені договори позивача із ТОВ «ГРОТЕКМАКС» не містять конкретизації замовленого обсягу та місця робіт, які необхідно виконати.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

П.12 постанови КМУ №668 встановлено, що договір підряду вважається неукладеним (таким, що не відбувся) у разі, коли сторони не досягли згоди з усіх істотних умов.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вищевказані договори фактично не були укладені, оскільки сторони не досягли погодженої волі щодо всіх істотних умов договору.

Згідно з даними акту ДПІ у Печерському районі м. Києва від 01.09.2014 №2675/26-55-22-10/38914482 ТОВ «ГРОТЕКМАКС» не має основних засобів, виробничого обладнання, транспортних засобів, устаткування для здійснення будівельних робіт. Згідно з даними звітів форми 1-ДФ кількість працюючих - 6 осіб.

З аналізу бухгалтерських документів форми КБ-2в, КБ-3 вбачається, що сумарна витрата робочого часу на виконання робіт за документами позивача в правочинах з ТОВ «ГРОТЕКМАКС» становить 13410л/год., необхідна мінімальна чисельність працюючих складає 38осіб. Тому суд дійшов висновку, що вказаний в них об'єм робіт 6-ма особами протягом червня-липня 2014 року виконати фізично неможливо, враховуючи, що згідно з даними податкової звітності ТОВ «ГРОТЕКМАКС» у липні 2014 року це підприємство мало господарські відносини з виконання будівельних робіт з 40 підприємствами. Це є основною ознакою, що правочини відображені на папері, реально не відбувалися.

Доказів залучення інших субпідрядників для виконання робіт за вказаними договорами суду не надано.

Суд врахував лист Вищого адміністративного суду України від 20.07.2010 №1112/11/13-10 «Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби», в якому зазначено, що про необґрунтованість податкової вигоди можуть також свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин: неможливість реального здійснення платником податків господарських операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів.

Позивач не підтвердив надання ТОВ «ГРОТЕКМАКС» проектної документації на виконання певної ділянки (обсягу) робіт, що є додатковим доказом того, що реально правочини не здійснювалися. Не підтверджено отримання зазначеним товариством дозволів на початок виконання робіт. Враховуючи, що вищевказані роботи проводились на об'єктах третіх осіб, доказів перебування робітників (пропуск на певну територію замовника) за вказаними адресами об'єктів, розмежування безпосереднього фронту та обсягу виконуваних робіт між робітниками позивача та його контрагента не надано.

Вищезазначені обставини у сукупності підтверджують висновки відповідача, що господарські операції з урахуванням необхідної кількості залучення трудових ресурсів та часу виконання робіт реально виконуватися не могли. Отже податкові накладні оформлені виключно на папері для надання-отримання податкової вигоди.

Згідно з п.123.1 ст.123 ПК України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, це тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування. При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов'язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування, тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Оскільки виявлені податковим органом порушення знайшли своє підтвердження в суді, нарахування штрафних санкцій за оскаржуваним ППР суд вважає правомірним, а розмір застосованого штрафу з урахуванням виявлених протягом 1095 днів порушень відповідає вимогам п.123.1 ст.123 ПК України.

Врахувавши завдання адміністративного судочинства згідно зі ст.2 КАС України суд дійшов висновку, що при прийняті оскаржуваного ППР відповідач діяв правомірно, а позовні вимоги є безпідставними і задоволенню не підлягають.

У зв'язку з відсутністю підстав для задоволення позовних вимог, на виконання ст.94 КАС України про вирішення питання стягнення судових витрат пропорційно задоволеним вимогам суд врахував, що цей позов є майновим, оскільки прямо впливає на склад майна позивача.

Згідно з абз.2 підп.1 п.3 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2014 №3674-VI за подання до адміністративного суду позову майнового характеру судовий збір справляється у розмірі 2 відсотків розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати. Отже, ставкою судового збору у цій справі є 1827,00грн. (1,5 розміру мінімальної заробітної плати).

Ч.3 ст.4 вказаного Закону передбачено, що під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Враховуючи часткову оплату позивачем судового збору при поданні позову в розмірі 182,70грн. та вищезазначені обставини, суд дійшов висновку стягнути з позивача на користь Державного бюджету України судовий збір в розмірі 1644,30грн.

Керуючись ст.ст. 160-165, 254-256 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні адміністративного позову приватного підприємства «Креатор-С» до державної податкової інспекції у м.Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 18.10.2014 № відмовити повністю.

2. Стягнути з приватного підприємства «Креатор-С» () на користь Державного бюджету України судовий збір за подання цього позову в сумі 1644,30грн. (одна тисяча шістсот сорок чотири гривні 30 коп.).

3. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з моменту отримання повного тексту постанови. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

4. Копії постанови направити особам, які брали участь у справі.

Суддя А.М. Бабич