Справа № 825/2565/14
Суддя: Малинін В.В.
Дата ухвалення: 2015-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.05.2015р. м. Київ К/800/63430/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі
Головуючого судді Малиніна В.В.,
суддів Ситникова О.Ф., Швеця В.В.
розглянувши упопередньому судовому засіданніскаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроінвест-Борзна» на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 7 серпня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2014 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроінвест-Борзна» до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування постанов, -

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Агроінвест-Борзна» звернулося до Чернігівського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області, у якому просило визнати протиправними та скасувати постанови державного виконавця від 23.07.2014 у ВП №42780787 про виведення в окреме виконавче провадження для подальшого виконання постанови від 09.04.2014 у ВП №42780787 про стягнення з позивача на користь держави виконавчого збору в сумі 349632,72 грн. та від 24.07.2014 у ВП №44157889 про відкриття виконавчого провадження з виконання зазначеної постанови про стягнення виконавчого збору.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2014 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Вважаючи, що рішення судів прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати, позов задовольнити.

Відповідач письмових запереченнях на вказану касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України не надав.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судами встановлено, що 01.04.2014 року, на підставі виконавчого документа та заяви стягувача - ТОВ «АМАКО Україна», державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГУЮ у Чернігівській області винесена постанова про відкриття виконавчого провадження з виконання наказу Господарського суду Чернігівської області №927/1209/13 від 18.03.2014 про стягнення з ТОВ «Агроінвест-Борзна» на користь TOB «АМАКО Україна» 3062835,30 грн. основного боргу, 225012,92 грн. річних, 138236,74 грн. інфляційних та 70242,21 грн. на відшкодування судового збору.

У зв'язку невиконанням рішення суду в строк, наданий державним виконавцем, 09.04.2014 відповідачем винесена постанова про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 349632,72 грн (у розмірі 10% суми, що підлягала стягненню).

Зважаючи на наявність на виконанні у відділі декількох виконавчих проваджень, відкритих відносно боржника ТОВ «Агроінвест-Борзна», 24.04.2014 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГУЮ у Чернігівській області винесено постанову про об'єднання виконавчого провадження у зведене виконавче провадження.

18.07.2014 стягувач (ТОВ «АМАКО Україна») звернувся до відповідача із заявою про повернення виконавчого документа без виконання. У зв'язку із чим, 23.07.2014 державним виконавцем була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 1 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

З огляду на те, що виконавчий збір згідно постанови від 09.04.2014 залишився нестягнутим і така постанова є окремим виконавчим документом, 23.07.2014 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГУЮ у Чернігівській області винесено постанову, якою виведено її в окреме виконавче провадження.

Після чого, 24.07.2014 державним виконавцем вказаного відділу винесена постанова про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови про стягнення виконавчого збору в сумі 349632,72 грн.

Не погоджуючись із постановами від 23.07.2014 про виведення в окреме виконавче провадження постанови про стягнення виконавчого збору та від 24.07.2014 про відкриття виконавчого провадження з виконання останньої, позивач звернувся у суд.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суди попередніх інтенцій дійшли до висновків, з якими погоджується колегія суддів Вищого адміністративного суду України, щозаконодавець, визначивши обов'язок державного виконавця щодо стягнення виконавчого збору, не передбачив норм регулювання порядку стягнення такого у разі повернення виконавчого документа на підставі п. 1 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», тому в даному випадку слід виходити із приписів частини 7 статті 28 цього Закону та підпункту 3.7.4 пункту 3.7 Інструкції з організації примусового виконання рішень. Отже, при прийнятті постанови від 23.07.2014 у ВП №42780787 про виведення в окреме виконавче провадження для подальшого виконання постанови від 09.04.2014 у ВП №42780787 про стягнення з позивача на користь держави виконавчого збору в сумі 349632,72 грн., а також при відкритті виконавчого провадження постановою від 24.07.2014 у ВП №44157889 з виконання зазначеної постанови про стягнення виконавчого збору державний виконавець діяв обґрунтовано та у відповідності до вимог чинного законодавства.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України "Про виконавче провадження" №606-XIV від 21.04.1999р. (далі - Закон України №606-XIV).

Так, статтею 1 Закону України №606-XIV визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ч.2 ст.25 Закону України №606-XIV державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Згідно з ч.1 ст.27 Закону України №606-XIV у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

За загальним правилом ч.1 ст.28 Закону України №606-XIV у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Також й пункт 3.7.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012р. №512/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012р. за №489/20802 (далі - Інструкція №512/5), визначає, що постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю на наступний день після завершення строку, наданого боржнику для самостійного виконання рішення, й у ній визначається встановлений ч.1 ст.28 Закону України №606-XIV розмір виконавчого збору, що підлягає стягненню, а примусове стягнення виконавчого збору здійснюється відповідно до вимог Закону.

Відповідно до статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи.

У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із пунктом 3.7.4 Інструкції у разі завершення виконавчого провадження з виконання рішення немайнового характеру, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 5, 8, 9, 11 - 13 частини першої статті 49 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець у постанові про закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа) зазначає про виділення постанови про стягнення виконавчого збору в окреме провадження та не пізніше наступного робочого дня після завершення такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору, про що виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. Строк для самостійного виконання боржнику в такому випадку не надається.

При цьому, абзац другий вказаного пункту зазначає застереження щодо не виділення в окреме провадження, а залишок нестягнутої суми виконавчого збору не стягується у разі повернення виконавчого документа з підстави, передбаченої пунктом 8 частини першої статті 47 Закону.

З аналізу вказаних положень вбачається, щодержавний виконавець під час виділення в окреме провадження постанови про стягнення виконавчого збору, та винесення постанови про відкриття виконавчого провадження по його стягненню прийняті діяв обґрунтовано, розсудливо та своєчасно, чим не допустив порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судами попередніх інстанції норм матеріального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані рішення - залишити без змін.

Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків судів і обставин справи не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційні скарги без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроінвест-Борзна»залишити без задоволення.

Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 7 серпня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2014 рокуу цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.В. Малинін

Судді: О.Ф. Ситников

В.В. Швець