Справа № 826/16813/13-а
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2015-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

20 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Саприкіної І.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

при секретарі: Погорілій К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.12.2013 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві про скасування постанови, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві про:

скасування постанови від 14.03.2011 року № 25007636 в частині накладення арешту на нерухоме майно;

зобов'язання прийняти постанову про зняття арешту з квартири АДРЕСА_1,що належить на праві власності ОСОБА_2

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.12.2013 року позов задоволено частково: скасовано постанову ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві від 14.03.2011 року № 25007636 в частині накладення арешту на нерухоме майно та зобов'язано вчинити усі передбачені законодавством дії для звільнення з-під арешту квартири АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_2 на праві власності. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, ПАТ КБ «ПриватБанк» подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати незаконну, на їх думку, постанову суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та постановити нову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. При цьому апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність оскаржуваного рішення, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів знаходить, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Окружний адміністративний суд м. Києва, задовольняючи позов частково, прийшов до висновку про належне обґрунтування позовних вимог та їх законність. Апеляційна інстанція не виключає можливості порушення прав позивачки або ж необґрунтованості позовних вимог, проте приходить до висновку, що суд першої інстанції не звернув увагу на порушення в даному випадку підвідомчості спору. А саме: дані правовідносини є цивільно-правовими, а тому взагалі не підлягають розгляду адміністративними судами в порядку адміністративного судочинства.

З матеріалів справи слідує, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 27.12.2010 року з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Приватбанк» солідарно стягнено суму заборгованості по кредиту в розмірі 54 111,52 грн.

На виконання вказаного судового рішення видано виконавчий лист від 10.01.2011 року, на підставі якого державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 25007636 від 14.03.2011 року, якою також накладено арешт на все майно ОСОБА_2 та оголошено заборону його відчуження.

23.04.2013 року відповідачем складено акт опису і арешту майна - квартири АДРЕСА_1 та належить позивачці на праві власності.

Таким чином, позивачка в своєму адміністративному позові ставить питання про скасування постанови щодо накладення арешту в рамках виконавчого провадження, відкритого на виконання судового рішення, постановленого в цивільній справі за правилами ЦПК України.

Так, згідно ч 2 п. 2 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 21.05.2012 року № 5 «Про внесення змін до постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13 грудня 2010 року № 3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» суди при визначенні юрисдикції повинні виходити з того, що до юрисдикції адміністративних судів належать спори щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби при виконанні всіх виконавчих документів, передбачених ч. 2 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження», крім тих, відносно яких законом установлено інший, виключний порядок їх оскарження.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон), рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ

Виходячи з положень ч. 1 ст. 181 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

В свою чергу, за ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

В силу приписів ч. 1 та ч. 2 ст. 384 ЦПК України скаргу може бути подано до суду безпосередньо або після оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби до начальника відповідного відділу державної виконавчої служби. Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» відповідно до статті 383 ЦПК, частини першої статті 12, частини четвертої статті 82 Закону про виконавче провадження право на оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК, мають лише сторони виконавчого провадження, якщо вважають, що порушено їх права чи свободи. При цьому вони набувають процесуального статусу заявника.

Колегією суддів встановлено, що оскаржуєма позивачкою постанова складена по виконавчому провадженні щодо примусового виконання виконавчого листа, виданого на підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 27.12.2010 року про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Приватбанк» солідарно заборгованості по кредиту в розмірі 54 111,52 грн. Рішення прийнято за правилами цивільного судочинства в порядку, визначеному ЦПК України.

Позивачка ОСОБА_2 являється стороною виконавчого провадження, в якому прийнята спірна постанова відповідача. Позовні вимоги щодо зобов'язання зняття арешту з квартири АДРЕСА_1 є похідними від скасування спірної постанови.

Варто зауважити, що прийнята спірна постанова про арешт майна позивачки є дією державного виконавця щодо виконання судового рішення.

Отже, виходячи з вимог ст.ст. 383, 384 ЦПК України та ст.ст. 157, 181 КАС України, судова колегія приходить до висновку, що дану справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства за непідвідомчістю правовідносин, в зв'язку з чим оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а провадження по справі - закриттю.

Згідно ч. 2 ст. 4 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства (п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України).

Таким чином, встановивши фактичні обставини справи та проаналізувавши правові норми, які регулюють спірні правовідносини, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при вирішенні спору не враховано одну обставину - підвідомчість спору, а тому є неправильними всі процесуальні дії по даній справі, починаючи з прийняття даного позову, відкриття провадження, постановлення рішення по даному спору.

Крім того, відповідно до вимог ч. 2 ст. 157 КАС України колегія суддів вважає за необхідне роз'яснити позивачеві, що даний спір відноситься до юрисдикції загального місцевого суду та повинен вирішуватися в порядку ЦПК України.

Отже, виходячи з вимог чинного законодавства, судова колегія приходить до висновку, що дану справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, в зв'язку з чим скасовує постанову суду першої інстанції та закриває провадження по даній справі.

Керуючись ст.ст. 117, 157, 160, 181, 195, 196, 198, 203, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»- задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.12.2013 року - скасувати.

Провадження по справі за позовом ОСОБА_2 до Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві про скасування постанови, зобов'язання вчинити певні дії - закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлено 22.05.2015 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Саприкіна І.В.

Судді: Карпушова О.В.

Кобаль М.І.