Справа № 2605/12545/12
Суддя: Шурко О.І.
Дата ухвалення: 2015-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

14 травня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Кузьменка В.В., Степанюка А.Г.,

при секретарі Дешко В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на постанову Оболонського районного суду м. Києва від 04 березня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Морозівської сільської ради Баришівського району Київської області, управління Держземагенства у Баришівському районі Київської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 про скасування рішення суб'єкта владних повноважень та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 04 березня 2015 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, третя особа подала апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну інстанцію скасувати незаконну, на її думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Крім того, з апеляційною скаргою звернувся і сам позивач, в якій просить апеляційну інстанцію скасувати незаконну, на його думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Апелянти посилаються на незаконність, необ'єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є на їх переконання підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, рішенням Морозівської сільської ради Баришівського району Київської області від 12 квітня 2007 року №75-08-05 у власність ОСОБА_3 було передано земельну ділянку, частина якої є проїздом та відноситься до земель загального користування, що суперечить положенням ЗК України, у зв'язку із чим позивач і звернувся до суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що земельна ділянка, яка була передана ОСОБА_3 рішенням Морозівської сільської ради Баришівського району Київської області від 12 квітня 2007 року №75-08-05 частина якої є проїздом та відноситься до земель загального користування, що прямо заборонено законом, а отже дане рішення підлягає скасуванню. Разом з тим, позовні вимоги в частині зобов'язання управління Дерземагентства у Баришівському районі Київської області скасувати запис про реєстрацію державного акта на право власності на земельну ділянку задоволенню не підлягають, оскільки правовою підставою для задоволення таких вимог є визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, який на даний час є дійсним.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 07.05.1996 року позивач придбав у власність житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1. На даний час позивач є власником даного будинку та користувачем земельної ділянки, на якій він знаходиться.

ОСОБА_3 належать на праві власності житловий будинок та господарські споруди, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_2.

За приписами ч. 1 ст. 81 ЗК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 116 ЗК громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності.

Відповідно до ч. 3 ст. 83 ЗК України визначено землі комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність.

Так, п.п. а) ч. 3 ст. 83 ЗК України заборонено передавати у приватну власність землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).

Із висновку судової земельно-технічної експертизи від 19.01.2014 року №01/29/14-15, вбачається, що земельна ділянка площею 0,25 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташована за адресою: АДРЕСА_2, яка належить на праві власності ОСОБА_3, частково знаходиться на території вуличної мережі АДРЕСА_2.

Наведені обставини також підтверджуються генеральним планом АДРЕСА_2, листом Державної інспекції сільського господарства в Київській області від 03.08.2012 року №06.1-34/12, відповіддю Державної інспекції сільського господарства в Київській області від 07.09.2012 року на скаргу ОСОБА_2

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що рішенням Морозівської сільської ради Баришівського району Київської області від 12 квітня 2007 року №75-08-04 у власність ОСОБА_3 було протиправно, з порушенням вимог законодавства, передано земельну ділянку, частина якої знаходиться на території вуличної мережі АДРЕСА_2 (землі загального користування вказаного населеного пункту).

Судова колегія також погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині зобов'язання управління Дерземагентства у Баришівському районі Київської області скасувати запис про реєстрацію державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 26 грудня 2009 року, виданого на ім'я ОСОБА_3, здійснений в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №91; зобов'язання управління Дерземагентства у Баришівському районі Київської області скасувати запис у електронній (цифровій) та у паперовій формі про реєстрацію державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 26 грудня 2009 року, виданого на ім'я ОСОБА_3, здійснений у Поземельній книзі, задоволенню не підлягають, оскільки правовою підставою для задоволення таких вимог є визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку.

Натомість згаданий правовстановлюючий документ на земельну ділянку на даний час є дійсним, так як провадження у справі в частині позовних вимог про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 26 грудня 2009 року, виданого на ім'я ОСОБА_3 було закрито ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 26 липня 2011 року, з чим погодився і суд апеляційної інстанції.

Також правомірними є висновки суду першої інстанції і щодо розподілу судових витрат.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду.

Отже, колегія суддів вирішила згідно ст. 200 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - залишити без задоволення, а постанову Оболонського районного суду м. Києва від 04 березня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий:

Судді:

Головуючий суддя Шурко О.І.

Судді: Степанюк А.Г.

Василенко Я.М.