Справа № 822/909/15
Суддя: Ковальчук А.М.
Дата ухвалення: 2015-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/909/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2015 року м. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіКовальчук А.М.
при секретаріБачку А.М.
за участі:представника позивачів
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 до Старокостянтинівської районної державної адміністрації про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

В березні 2015 року позивачі звернулись в суд з позовом до Старокостянтинівської районної державної адміністрації, в якому просять визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови у наданні дозволу на розробку технічної документації та зобов'язати вчинити дії по наданню дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель нерозподілених часток (паїв) колишнього КСП 1 Травня у розмірі до повного задоволення права на земельну частку (пай) згідно сертифікатів.

В обґрунтування позовних вимог зазначають про те, що на момент розпаювання колишнього КСП "1 Травня" із земель, що підлягали передачі у приватну власність, було виключено 420 га земель в зв'язку з тим, що такі землі є деградованими. Однак жодних дій по консервації зазначених земель вчинено не було, ці землі постійно передаються в оренду різним комерційним структурам.

Тому вони звернулись до відповідача із проханням надати дозвіл на розробку технічної документації щодо розпаювання та виділення у власність на підставі сертифіката на земельну частку (пай) додатково земельної ділянки із земель, що не були включені в землі для розпаювання. Проте ними було отримано відмову в такому клопотанні.

Представник позивачів в судовому засіданні позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився. До суду надіслав заперечення, згідно якого в задоволенні позовних вимог просить відмовити. Зазначив, зокрема, що позивачі отримали у приватну власність земельні ділянки (що підтверджується відповідними державними актами), а тому використали своє право на виділення земельних часток (паїв) у натурі.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні зазначив, що був головою колгоспу с. Капустин. На зборах пайовиків земельних паїв вирішили звернутись від пайовиків земельних паїв до депутата районної ради ОСОБА_11 щодо звернення до Старокостянтинівської РДА про допаювання земельної частки (паю), та розробки технічної документації на земельну частку (пай). Вказав, що позивачі особисто не звертались до відповідача.

Заслухавши пояснення представника позивачів та свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що розпаювання земель колишнього КСП ім. "1 Травня" проводилось згідно рішення сесії Пашковецької сільської ради, яким у колективну власність було передано 1131,30 га земель та на основі якого було видано державний акт на право колективної власності на землю НОМЕР_1 від 28.12.1995 року.

Однак при проведенні розпаювання із розподілу було виключено 420 га рільних земель, що підпадали під визначення "деградовані" та підлягали консервації.

В зв'язку з тим, що жодних дій по консервації земель на території Капустинської сільської ради вчинено не було, ОСОБА_11 звернувся до голови Старокостянтинівської РДА із проханням вчинити дії по наданню жителям села Капустин дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок із земель нерозподілених часток (паїв) колишнього КСП ім. "1 Травня".

Листом від 23.01.2015 року за №М-3 заявнику надано відповідь, згідно якої він своє право на отримання земельної частки (паю) використав, оскільки сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) в натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на земельну ділянку.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

При цьому, згідно з ч.1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд звертає увагу на те, що згідно з вказаними нормами права особа має право звернутись до адміністративного суду з позовом у разі, якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб'єкта владних повноважень) порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

При цьому обставину дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач, оскільки задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

В розумінні КАС України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Отже, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб'єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.

Аналогічна позиція підтверджується і змістом окремих рішень Конституційного Суду України, зокрема, рішення № 6-рп/1997 від 25 листопада 1997 року за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення частини 2 статті 55 Конституції України та статті 248-2 Цивільного процесуального кодексу України та рішення № 9-рп/1997 від 25 грудня 1997 року за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення статей 55, 64, 124 Конституції України. Згідно вказаних рішень Конституційного Суду України кожен має право звернутись до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Верховний Суд України у постанові від 15 липня 2014 року (справа № 21-273а14) також зазначив, що право на захист - це самостійне суб'єктивне право, яке з'являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього. Відсутність у особи прав чи обов'язків у зв'язку з оскарженим рішенням не породжує для останнього і права на захист.

Представником позивачів під час розгляду справи не доведено, які саме особисті права, свободи чи інтереси позивачів були порушені у спірних правовідносинах, оскільки вони особисто не звертались до відповідача із проханням про надання дозволу на розробку технічної документації (звернення було лише від однієї особи, яка не є стороною по справі - ОСОБА_11, якому була й надана відмова в задоволенні його заяви від 23.01.2015 року за №М-3).

Отже, спірні правовідносини з приводу відмови у наданні дозволу на розробку технічної документації фактично виникли між відповідачем та іншою особою. Вказана відмова не стосується позивачів, а отже не породжує для останніх прав та обов'язків, які б давали підстави стверджувати про їх порушення чи не визнання.

Необхідною умовою для звернення особи до суду з адміністративним позовом є обов'язкова наявність порушення прав, свобод чи інтересів цієї особи у сфері публічно-правових відносин. Якщо за результатами справи факту такого порушення не встановлено, у адміністративного суду немає правових підстав для задоволення позову. При цьому слід вказати, що захисту підлягає вже порушене право, а не те, яке може бути порушено у майбутньому і щодо якого невідомо, буде воно порушено чи ні.

Отже, в даному випадку права позивачів з боку відповідача не порушено, внаслідок чого предмет позову відсутній, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

При цьому суд звертає увагу сторін на наступне.

Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності визначені Законом України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" від 5 червня 2003 року № 899-IV (далі Закон № 899).

Вказаний Закон на час виникнення спірних правовідносин є чинним та, крім іншого, він визначає повноваження та компетенцію районних державних адміністрацій щодо виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону №899 право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом.

Стаття 2 Закону №899 визначає, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Право позивачів на частину у спірній земельній ділянці (420 га) підтверджується сертифікатами на право на земельну частку (пай), однак до теперішнього часу це право залишається не реалізованим, оскільки виділення в натурі земельних ділянок із залишеної без розподілу частини земель колишнього КСП ім. "1 Травня" проведено не було.

Оригінали зазначених сертифікатів, у зв'язку з видачею позивачам державних актів на частину земель колективної власності колишнього КСП ім. "1 Травня", паювання яких було проведено раніше, у них відсутні.

Згідно пояснень сторін, причиною виключення із розподілу 420 га рільних земель при розпаюванні земель колишнього КСП ім. "1 Травня" стало те, що такі землі підпадали під визначення "деградованих". Так, дійсно, відповідно до ст.7 Закону №899 із площі земельних ділянок, що підлягають розподілу, виключаються деградовані, малопродуктивні, а також техногенно забруднені сільськогосподарські угіддя, що підлягають консервації.

Однак щодо визначення статусу зазначеної земельної ділянки не було вчинено жодних дій, в тому числі й відповідачем. Таким чином, зазначені нерозподілені землі продовжують залишатись землями колективної власності, вони придатні для обробітку, а їх консервація не проводилась.

При цьому суд звертає увагу відповідача на те, що видача позивачам на підставі сертифікатів на право на земельну частку (пай) державних актів на частину земель, на які вони мають право, не призводить до того, що право на такі сертифікати є недійсними та позивачі вже використали своє право на виділення земельної ділянки. Дійсність сертифікату на право на земельну частку (пай) припиняється з часу отримання державних актів на всі частини земель, право на які посвідчує такий сертифікат.

Згідно із Законом №899-IV, на розвиток якого була прийнята постанова Кабінету Міністрів України від 04.02.2004 року № 122 "Про організацію робіт та методику розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв)", процедура виділення земельних ділянок включає такі стадії:

- звернення суб'єкта права на земельну частку (пай) із заявою до місцевої ради або районної державної адміністрації про виділення земельної частки (паю) в натурі (ч.2 ст. 3 Закону №899-IV);

- у разі подання заяв більшістю власників земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства відповідний орган приймає рішення про розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) ( ч.4 ст. 3 Закону №899-IV).

Розробка і затвердження проекту регламентується ст. 7 Закону №899-IV. У проекті землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) визначаються місце розташування земельних ділянок, їх межі та площі сільськогосподарських угідь, що підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв), їх цільове призначення, дії обмежень (обтяжень) у використанні земельних ділянок, у тому числі земельних сервітутів;

- розроблення документації із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв). Включає (ст.8 Закону №899-IV):

1) проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв);

2) технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку;

- погодження та державна землевпорядна експертиза документації із землеустрою (загальні засади проведення експертизи визначаються Законом України "Про державну експертизу землевпорядної документації", особливості експертизи передбачені ст. 8 Закону №899-IV);

- розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) ( ст. 9 Закону №899-IV). Так, розподіл земельних ділянок у межах одного сільськогосподарського підприємства між власниками земельних часток (паїв), які подали заяви про виділення належних їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), проводиться відповідною сільською, селищною, міською радою чи районною державною адміністрацією за місцем розташування земельних ділянок на зборах власників земельних часток (паїв) згідно з проектом землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв);

- затвердження протоколу про розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) відповідною радою чи районною державною адміністрацією ( ст. 9 Закону №899-IV);

- прийняття рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) ( ст.9 Закону №899-IV);

- видача та реєстрація державних актів на право власності на земельну ділянку власникам земельних часток (паїв), реєстрація права власності на земельну ділянку ( ст.9 Закону №899-IV). Аналогічна норма закріплена й у п.16 Розділу X Перехідних положень Земельного Кодексу України, згідно якої громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Однак слід зазначити про те, що з 01.01.2013 року державні акти на право власності на земельні ділянки не видаються (внесено зміни до ст.126 Земельного Кодексу України Законом України "Про Державний земельний кадастр" від 07.07.2011 № 3613-VI).

Таким чином, Законом №899-ІV чітко визначено процедуру вчинення відповідних дій для отримання земельної частки (паю) в натурі (на місцевості), на що сторонами не було звернуто уваги.

Суд також звертає увагу на те, що розмір земельної частки, виділеної в натурі (на місцевості), може відрізнятись від того, який зазначено в сертифікаті. Цей розмір може бути більшим або меншим.

Така розбіжність, зокрема, виникає тому, що під час виділення земельного паю в натурі, відповідно до закону, обов'язково враховують якість отриманої землі. Якщо якість ґрунтів отриманої ділянки є кращою за середню по господарству, то розмір ділянки буде меншим за розмір, вказаний у земельному сертифікаті. І, навпаки, якщо якість ґрунтів одержаної земельної ділянки є гіршою за середню по господарству, то розмір ділянки буде більшим за розмір, вказаний у земельному сертифікаті (лист Міністерства аграрної політики України від 05.07.2007 року за № 37-17-1-16/10396).

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 11, 69, 71, 86, 158-163, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

в задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 до Старокостянтинівської районної державної адміністрації про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Хмельницький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 25 травня 2015 року

Суддя/підпис/
"Згідно з оригіналом" Суддя А.М. Ковальчук