Справа № 813/191/15
Суддя: Гавдик Зіновій Володимирович
Дата ухвалення: 2015-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2015 року № 813/191/15

об 16 год., 34 хв. м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, головуючий суддя Гавдик З.В., секретар судового засідання Палюк М.М., розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним

позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Експрес Логістик», представник - Думич А.М.
до Державної податкової інспекції у Пустомитівському районі ГУ ДФС у Львівській області, представник - Пісна Р.Р., Державної податкової інспекції у Пустомитівському районі ГУ Міндоходів у Львівській області, представник - Пісна Р.Р.
про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень - рішень та податкової вимоги

Позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Експерс Логістик» звернулось до Львівського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Пустомитівському районі ГУ ДФС у Львівській області у якому позивач просив визнати протиправним і скасувати податкові повідомлення - рішення за № від 27.10.2014 року, від 04.12.2014 року та податкову вимогу № 4284-25 від 29.12.2014 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим що, спірна податкова вимога є протиправною і підлягає скасуванню, оскільки позивачем проводилась процедура адміністративного оскарження, про що відповідач був належним чином повідомлений, відповідно сума грошового зобов'язання є неузгодженою. Щодо спірних податкових повідомлень-рішень позивач зазначає, що відповідачем невірно тлумачено умови договору позивача із ТОВ «Флюід Тівіай» за яким позивач отримав олію соняшникову нерафіновану. Твердження відповідача про ненадання документів, які б підтверджували місце та факт зберігання олії спростовується вимогами ст. 667 ЦК України. ТОВ «Флюід Тівіай» як вантажовідправник поставив належний позивачу товар ПП «Оліяр», як вантажоодержувачу, що підтверджується ТТН. Не надання ТОВ «Флюід Тівіай» позивачу посвідчень про якість не спростовують реальність спірних господарських операцій. Господарські операції з приводу придбання позивачем у ТОВ «Флюід Тівіай» олії та її відчуження ПП «Оліяр» підтверджується належно оформленими первинним документами. Відповідно висновки відповідача про порушення позивачем вимог податкового законодавства щодо правовідносин із ТОВ «Флюід Тівіай», ПП «Оліяр» не відповідають фактичним обставинам справи та вимогам законодавства. Також не відповідають фактичним обставинам справи та вимогам законодавства висновки відповідача щодо правовідносин позивача із перевізниками, оскільки відповідачу до перевірки надані були всі необхідні документи в тому числі ТТН і акти виконаних робіт (наданих послуг), відсутність в деяких певних реквізитів не спростовує реальність таких господарських операцій, які в сукупності підтверджені належними доказами.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав суду додаткові усні та письмові пояснення, докази, просив суд позов задоволити повністю.

Позиція відповідачів викладена у запереченні на позовну заяву у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову з підстав, що обґрунтування позивачем позовних вимог не спростовує висновків акту перевірки. Будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України. Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів. Наявність укладеного між учасниками господарської операції цивільно-правового договору не свідчить про реальність вчинення відповідної операції, оскільки реалізація умов договору та його фактичне виконання для цілей ведення податкового обліку має бути підтверджено належним чином оформленими первинними документами, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Документи, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги не можуть беззаперечно підтверджувати фактичність господарських операцій (придбаних товарів (робіт, послуг)).

Представник відповідачів в судовому засіданні проти позову заперечила, просила у задоволенні позову відмовити повністю, вказавши на правомірність прийняття відповідачем спірних податкових повідомлень - рішень та надсилання податкової вимоги.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідачів, безпосередньо, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши наявні у справі докази, давши їм оцінку, суд встановив:

13.10.2014 року відповідачем проведено планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 06.07.2011 року по 31.12.2013 року валютного та іншого законодавства за період з 06.07.2013 року по 31.12.2013 року. За результатами проведеної перевірки складено акт № 455/2200/37786730.

Проведеною перевіркою встановлено порушення:

- п.п. 14.1.56., п.п. 14.1.202. п. 14.1. ст. 14, п. 44.1., п. 44.2., п. 44.3., п. 44.5., п. 44.6. ст. 44, п.п. 135.4.1. п. 135.4. ст. 135, п. 137.1., п. 137.4. ст. 137, п. 138.2, п. 138.4. п.п. 138.8.1. п. 138.8. ст. 138, п. 139.1.5., п. 139.1.9. п. 139.1. ст. 139 ПК України встановлено заниження об'єкта оподаткування податком на прибуток на суму 2512375,00 грн. в результаті чого занижено податок на прибуток на суму 517777,00 грн. за рахунок завищення доходів та завищення витрат;

- п.п. 14.1.191. п. 14.1. ст. 14, п. 185.1. ст. 185, п.186.1, п. 186.2. ст. 186, п. 187.1. ст. 187, п. 188.1. ст. 188, п. 193.1. ст. 193, п. 198.1., п. 198.2., п. 198.3., п. 198.6. ст. 198, п. 201.1., п. 201.6., п. 201.14., п. 201.15. ст. 201 ПК України, занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 453266,00 грн. за рахунок завищення податкового кредиту та податкового зобов'язання.

Вказані висновки мотивовані наступним:

Згідно КВЕД у видах діяльності ТОВ «Флюід Тівіай» такий вид як торговельна діяльність не зазначено. Згідно п. 2.1. Договору № 1212/1 від 12.12.2012 року, поставка товару здійснюється партіями постачальником за його рахунок. Датою поставки партії товару вважається дата підписання видаткової накладної на партію товару. Постачальник відповідно до ст. 667 ЦК України зберігає товар протягом строку не менше як три місяці, з дати вказаної у видатковій накладній на партію товару, та здійснює поставку партії товару Покупцю на підставі його вимоги, в якій зазначається місце доставки товару, отримувач товару, кількість товару, що необхідно доставити та строк доставки.

У видаткових накладних, виписаних ТОВ «Флюід Тівіай», в графі «отримав (ла)» не зазначено прізвище отримувача товару - представника ТОВ «Експрес Логістик», номерів і дат довіреностей та місця складання документа.

До перевірки не надано документів, що підтверджують факт та місце зберігання олії від дати виписки видаткової накладної постачальником ТОВ «Флюід Тівіай» (з 02.01.2013 по 31.01.2013) до дати виписки ТОВ «Експрес Логістик» видаткової накладної на реалізацію олії на ПП «Оліяр» (28.02.2013).

Згідно даних бухгалтерського обліку та представлених до перевірки первинних документів відрядження у періоді з 01.01.2013 року по 31.01.2013 року ТОВ «Експрес Логістик» не оформлялись, авансові звіти не складались.

Згідно представлених до перевірки журналів - ордерів по бухгалтерських рахунках: 63, 68, 31 карточок по контрагенту ТОВ «Флюід Тівіай» не відображено операцій із зберігання товару. Перевіркою не встановлено факт передачі товарів від ТОВ «Флюід Тівіай» до ТОВ «Експрес Логістик» у зв'язку з відсутністю оформлених належним чином підтверджуючих первинних документів, а саме: крім прихідних накладних на отримання ТМЦ, на виконання договору не надано інших підтверджуючих документів, а саме: ТТН (залізничних накладних), що засвідчують факт перевезення товару від Постачальника до Покупця, факт зберігання до моменту відвантаження на ПП «Оліяр», сертифікатів якості та відповідності, актів приймання-передачі за кількістю та якістю, тощо.

Враховуючи вищенаведене, існують підстави для висновку щодо нереальності здійснених в обсязі та часі господарських операцій на загальну суму 24 799 171,50 грн. (в тому числі ПДВ 4133195,3 грн.) по взаєморозрахунках з ТОВ «ФЛЮIД ТIВIАЙ».

В свою чергу, ТОВ «Експрес Логістик» в лютому 2013 реалізувало товар, що отриманий згідно видаткових накладних ТОВ «Флюід Тівіай», на ПП «Оліяр» () всього на суму 24803947 грн., в тому числі ПДВ 4133991 грн,. та включило до складу доходу в Декларацію з податку на прибуток за 2013 рік суму 20669956 грн. та у податкове зобов'язання Декларації з податку на додану вартість за лютий 2013 суму 4133991 грн.

Відсутні документи, що підтверджують факт перевезення олії з м. Київ, вул. Ярославів вал, буд.13/2, літера Б (юридична адреса ТОВ «Флюід Тівіай» - постачальника олії) до с. Ставчани, вул. Шашкевича, 36 (завод ПП «Оліяр), її зберігання до моменту відвантаження на ПП «Оліяр», прийняття за кількістю та якістю тощо.

ТОВ «Експрес-логістик» здійснював діяльність пов'язану з транспортним експедируванням вантажів. Згідно даних бухгалтерського обліку на балансі ТОВ «Експрес-логістик» відсутні транспортні засоби, послуги транспортного експедирування надавались ТОВ «Експрес-логістик» із залученням третіх осіб (перевізників).

Основним документом, що підтверджує факт надання послуг із транспортного експедирування є акт виконаних робіт. До нього додаються товаро-транспортні документи на підставі яких здійснювалось перевезення вантажу. Факт надання послуги перевізником (експедитором) при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту відправлення до пункту призначення. Факт приймання послуги додатково може бути засвідчено у формі двостороннього акта приймання-передачі послуг.

В ході проведення перевірки встановлено, що отримання ТОВ «Експрес Логістик» послуг від перевізників оформлялось та включалось до складу витрат на підставі актів виконання робіт/надання послуг. В актах надання послуг з організації наземного перевезення не зазначено маршруту перевезень, не вказано, який саме транспорт використовувався при організації наземного перевезення (автомобільний, залізничний), акти наданих послуг не містять посилань на товарно-транспортні накладні, CMR, залізничні накладні, письмові інструкції, тощо, що підтверджують організацію наземного перевезення у жовтні -листопаді 2012 року. Надані ТОВ «Експрес-Логістик» акти надання послуг не відкривають суті отриманих послуг, їх об'єм та реальну вартість. Перевіркою не підтверджено економічну доцільність понесених витрат ТОВ «Експрес-Логістик», причинного зв'язку між придбаними та реалізованими послугами та їх використання у власній господарській діяльності.

В ході проведення вибіркової перевірки актів виконання робіт/надання послуг встановлено, що ТОВ «Експрес-Логістик» за період з 06.07.2011 року по 31.12.2013 року включено до складу витрат, витрати понесені по актах виконання робіт/надання послуг, які складені з порушенням вимог до оформлення первинного документу.

27.10.2014 року ДПІ у Пустомитівському районі ГУ Міндоходів у Львівській області прийнято податкове повідомлення - рішення № , яким згідно п.п. 54.3.2. п. 54.3. ст. 54, п. 123.1. ст. 123 ПК України, на підставі акта перевірки № 455/2200/37786730 від 13.10.2014 року, встановлено порушення п.п. 14.1.191. п. 14.1. ст. 14, п. 185.1. ст. 185, п.186.1, п. 186.2. ст. 186, п. 187.1. ст. 187, п. 188.1. ст. 188, п. 193.1. ст. 193, п. 198.1., п. 198.2., п. 198.3., п. 198.6. ст. 198, п. 201.1., п. 201.6., п. 201.14., п. 201.15. ст. 201 ПК України, у зв'язку з чим позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем - податок на додану вартість, усього 566582,50 грн., в тому числі за основним платежем - 453266,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 113316,50 грн.

04.12.2014 року ДПІ у Пустомитівському районі ГУ ДФС у Львівській області прийнято податкове повідомлення - рішення № , яким згідно п.п. 54.3.2. п. 54.3. ст. 54, п. 123.1. ст. 123 ПК України, на підставі акта перевірки № 455/2200/37786730 від 13.10.2014 року, встановлено порушення - п.п. 14.1.56., п.п. 14.1.202. п. 14.1. ст. 14, п. 44.1., п. 44.2., п. 44.3., п. 44.5., п. 44.6. ст. 44, п.п. 135.4.1. п. 135.4. ст. 135, п. 137.1., п. 137.4. ст. 137, п. 138.2, п. 138.4. п.п. 138.8.1. п. 138.8. ст. 138, п. 139.1.5., п. 139.1.9. п. 139.1. ст. 139 ПК України, у зв'язку з чим позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем - податок на прибуток, усього 600770,25 грн., в тому числі за основним платежем - 517777,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 82993,25 грн.

29.12.2014 року ДПІ у Пустомитівському районі ГУ ДФС у Львівській області направлено позивачу податкову вимогу за № 4284-25, проте, що сума податкового бору позивача за узгодженими грошовим зобов'язаннями становить 77042,30 грн. - пеня по податку на додану вартість.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» № 996-XIV від 16.07.1999 року із змінами і доповненнями в редакції чинній на час спірних правовідносин, Податковим кодексом України із змінами і доповненнями в редакції чинній на час спірних правовідносин, Кодексом адміністративного судочинства України.

Згідно п.п. 14.1.56. ст. 14 ПК України, доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Згідно п.п. 14.1.191. ст. 14 цього ж Кодексу, постачання товарів - будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.

Згідно п.п. 14.1.202. ст. 14 цього ж Кодексу, продаж (реалізація) товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем товарів операції з надання товарів у межах договорів комісії (консигнації), поруки, схову (відповідального зберігання), доручення, довірчого управління, оперативного лізингу (оренди), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачі прав власності на такі товари.

Згідно п. 44.1. ст. 44 цього ж Кодексу, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно п. 44.2. ст. 44 цього ж Кодексу, для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку щодо доходів та витрат з врахуванням положень цього Кодексу.

Згідно п. 44.3. ст. 44 цього ж Кодексу, платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим же Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Згідно п. 44.5. ст. 44 цього ж Кодексу, у разі втрати, пошкодження або дострокового знищення документів, зазначених в пунктах 44.1 і 44.3 цієї ж статті, платник податків зобов'язаний у п'ятиденний строк з дня такої події письмово повідомити контролюючий орган за місцем обліку в порядку, встановленому цим же Кодексом для подання податкової звітності, та контролюючий орган, яким було здійснено митне оформлення відповідної митної декларації.

Згідно п. 44.6. ст. 44 цього ж Кодексу, у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї ж статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Згідно п.п. 135.4.1. п. 135.4. ст. 135 цього ж Кодексу, дохід від операційної діяльності визнається в розмірі договірної (контрактної) вартості, але не менше ніж сума компенсації, отримана в будь-якій формі, в тому числі при зменшенні зобов'язань, та включає дохід від реалізації товарів, виконаних робіт, наданих послуг, у тому числі винагороди комісіонера (повіреного, агента тощо); особливості визначення доходів від реалізації товарів, виконаних робіт, наданих послуг для окремих категорій платників податків або доходів від окремих операцій встановлюються положеннями цього розділу.

Згідно п. 137.1. ст. 137 цього ж Кодексу, дохід від реалізації товарів визнається за датою переходу покупцеві права власності на такий товар.

Дохід від надання послуг та виконання робіт визнається за датою складення акта або іншого документа, оформленого відповідно до вимог чинного законодавства, який підтверджує виконання робіт або надання послуг.

Згідно п. 137.4. ст. 137 цього ж Кодексу, датою отримання доходів, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, є звітний період, у якому такі доходи визнаються згідно з цією статтею, незалежно від фактичного надходження коштів (метод нарахувань), визначений з урахуванням норм цього пункту та статті 159 цього ж Кодексу.

Згідно п. 138.2. ст. 138 цього ж Кодексу, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього ж Кодексу.

Платник податку для визначення об'єкта оподаткування має право на врахування витрат, підтверджених документами, що складені нерезидентами відповідно до правил інших країн.

Згідно п. 138.4 ст. 138 цього ж Кодексу, витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Згідно п.п. 138.8.1. п. 138.8. ст. 138 цього ж Кодексу, до складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу виготовленого товару, виконаної роботи, наданої послуги, придбаних напівфабрикатів та комплектувальних виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат. Прямі матеріальні витрати зменшуються на вартість зворотних відходів, отриманих у процесі виробництва, які оцінюються у порядку, визначеному в положеннях (стандартах) бухгалтерського обліку.

Згідно п.п. 139.1.5. п. 139.1. ст. 139 цього ж Кодексу, витрати на придбання, виготовлення, будівництво, реконструкцію, модернізацію та інше поліпшення основних засобів та витрати, пов'язані з видобутком корисних копалин, а також з придбанням (виготовленням) нематеріальних активів, які підлягають амортизації згідно зі статтями 144 - 148 цього ж Кодексу, з урахуванням пунктів 146.11 і 146.12 статті 146 та пункту 148.5 статті 148 цього ж Кодексу.

Згідно п.п. 139.1.9. п. 139.1. ст. 139 цього ж Кодексу, витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно п. 185.1 ст. 185 цього ж Кодексу, об'єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього ж Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Згідно п. 186.1. ст. 186 цього ж Кодексу, місцем постачання товарів є:

а) фактичне місцезнаходження товарів на момент їх постачання (крім випадків, передбачених у підпунктах "б" і "в" цього пункту);

б) місце, де товари перебувають на час початку їх перевезення або пересилання, у разі якщо товари перевозяться або пересилаються продавцем, покупцем чи третьою особою;

в) місце, де провадиться складання, монтаж чи встановлення, у разі якщо товари складаються, монтуються або встановлюються (з випробуванням чи без нього) продавцем або від його імені.

Згідно п. 186.2. ст. 186 цього ж Кодексу, місцем постачання послуг є місце фактичного постачання послуг, пов'язаних з рухомим майном.

Згідно п. 187.1. ст. 187 цього ж Кодексу, датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно п. 188.1. ст. 188 цього ж Кодексу, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості (у разі здійснення контрольованих операцій - не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

Пункт 193.1. ст. 193 цього ж Кодексу, встановлює розмір ставок податку.

Згідно п. 198.1. ст. 198 цього ж Кодексу, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно п. 198.2. ст. 198 цього ж Кодексу, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно п. 198.3. ст. 198 цього ж Кодексу, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно п. 198.6. ст. 198 цього ж Кодексу, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Згідно п. 201.1. ст. 201 цього ж Кодексу, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача).

Згідно п. 201.6. ст. 201 цього ж Кодексу, податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Згідно п. 201.14. ст. 201 цього ж Кодексу, платники податку зобов'язані вести окремий облік операцій з постачання та придбання товарів/послуг, які підлягають оподаткуванню, а також які не є об'єктами оподаткування та звільнені від оподаткування згідно з цим розділом.

Згідно п. 201.15. ст. 201 цього ж Кодексу, зведені результати такого обліку відображаються в податкових деклараціях, форма яких встановлюється у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу. Платник податку веде реєстр виданих та отриманих податкових накладних в електронному вигляді, у якому зазначаються порядковий номер податкової накладної, дата її виписки (отримання), загальна сума постачання та сума нарахованого податку, а також реєстраційний номер платника податку - продавця, який видав податкову накладну такому платнику податку.

Згідно ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ч. 1 ст. 9 цього ж Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Стаття 70 КАС України встановлює правила належності доказів, які визначають об'єктивну можливість доказу підтверджувати обставину, що має значення для вирішення справи, а також правила допустимості доказів, що визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину у справі. Предметом доказування, згідно з ч. 1 ст. 138 КАС України, є обставини (факти), якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Позивачем в обґрунтування реальності (фактичності) здійснення господарських операцій надано суду копії та оригінал наступних документів:

- актів виконаних робіт (надання послуг) підписаних за участю представника позивача та представників його контрагентів щодо послуг перевезення;

- товарно-транспортних накладних;

- договорів транспортного перевезення між позивачем, як замовником та його контрагентами, як перевізниками про перевезення вантажу;

- актів приймання передачі виконаних робіт підписаних за участю представника позивача та представників його контрагентів щодо послуг перевезення;

- актів виконання транспортних послуг підписаних за участю представника позивача та представників його контрагентів щодо послуг перевезення;

- податкових накладних контрагентів позивача щодо надання транспортних послуг;

- виписок про рух коштів по рахунках позивача;

- договору поставки № 1212/1 від 12.12.2012 року укладеного між позивачем, як покупцем та ТОВ «Флюід Тівіай», постачальником. Згідно предмету цього ж договору продавець зобов'язується передати у власність покупця олію соняшникову нерафіновану, а покупець зобов'язується прийняти цей ж товар та своєчасно здійснити його оплату. Згідно п. 2.1. цього ж договору, поставка товару здійснюється партіями постачальником за його рахунок. Датою поставки партії товару вважається дата підписання видаткової накладної на партію товару. Постачальник відповідно до ст. 667 ЦК України зберігає товар протягом строку не менше як три місяці, з дати вказаної у видатковій накладній на партію товару, та здійснює поставку партії товару Покупцю на підставі його вимоги, в якій зазначається місце доставки товару, отримувач товару, кількість товару, що необхідно доставити та строк доставки. Згідно до п. 2.2. цього ж договору, одночасно з товаром продавець зобов'язується передати покупцю документи, що стосуються товару та підлягають передачі разом із товаром, а саме: оригінал видаткової накладної, оригінал податкової накладної;

- вимоги про доставку товару до договору поставки № 1212/1 від 12.12.2012 року;

- платіжні доручення, з призначенням платежу за олію соняшникову нерафіновану (пресову) згідно договору № 1212/1 від 12.12.2012 року;

- податкові накладні виписані ТОВ «Флюід Тівіай» позивачу щодо придбання олії;

- видаткові накладні підписані позивачем та ТОВ «Флюід Тівіай» щодо придбання олії.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Судом враховуються обґрунтування позовних вимог в частині визнання протиправними і скасування спірних податкових повідомлень-рішень, оскільки мету та реальність здійснення позивачем вищевказаних господарських операцій відповідачем не спростовані.

Фактом з яким законодавець пов'язує виникнення у платника права на податковий кредит та формування витрат є реальне здійснення операцій з придбання товару. Тобто недоліки первинних документів не можуть слугувати перешкодою для реалізації платником права на податковий кредит та формування витрат.

Позивач формував витрати та податковий кредит із сплачених сум в тому числі ПДВ. Податкові накладні, видаткові накладні видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначені для використання в його ж господарській діяльності.

Позивачем до перевірки надані договори, акти наданих послуг, видаткові та податкові накладні розрахункові документи. Відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

Необхідною умовою для включення до податкового кредиту сум податку на додану вартість та правомірність формування витрат - є наявність ділової мети у діях платника податку, а саме, продажу придбаного товару не нижче ціни придбання, придбання послуг, використання яких має позитивний вплив на результати господарської діяльності платника податку, тобто здійснення господарської діяльності, яка направлена на реальне отримання платником податків економічної вигоди від здійснених ним господарських операцій.

Судом не враховуються висновки податкового органу про те, що відсутність у видах діяльності ТОВ «Флюід Тівіай» торгівельної діяльності є підставою вважати безтоварними правовідносини з позивачем, оскільки це нічим не підтверджено. Недопустимим є обмеження суб'єкта господарювання у свободі укладення договору, відповідно вказані висновки відповідача не можуть спростовувати реальність господарських операцій позивача.

Відповідач вказує до перевірки не надано документів на підтвердження факту та місця зберігання олії від дати виписки видаткової накладної постачальником ТОВ «Флюід Тівіай» (з 02.01.2013 по 31.01.2013) до дати виписки ТОВ «Експрес Логістик» видаткової накладної на реалізацію олії на ПП «Оліяр» (28.02.2013), однак таких і немає, оскільки за умовами договору між позивачем та ТОВ «Флюід Тівіай», останнім олія зберігалась згідно вимог ст. 667 ЦК України, що відповідачем також не спротовано.

Відсутність деяких реквізитів у видаткових накладних, виписаних ТОВ «Флюід Тівіай», не може бути беззаперечним доказом безтоварності спірних операцій, оскільки такі припущення відповідача не підтверджені іншими доказами в їх сукупності. Перевіркою правильно не встановлено факту передачі олії від ТОВ «Флюід Тівіай» до ТОВ «Експрес Логістик», оскільки товар придбаний позивачем згідно вимог про доставку був доставлений ТОВ «Флюід Тівіай» на ПП «Оліяр», що по суті не заперечується відповідачем та узгоджується із вимогами ЦК України. Відповідно до вказаних фактичних обставин позивач і не міг надати до перевірки доказів транспортування, сертифікатів якості, актів приймання-передачі тощо, саме йому згаданої олії, оскільки в нього такі відсутні, так як позивач в цій правовій ситуації не здійснював перевезень та не є кінцевим отримувачем придбаної олії.

Відтак висновки відповідача ґрунтуються лише на припущеннях не підтверджених жодними доказами, оскільки фактичний рух коштів та товару придбаного позивачем від ТОВ «Флюід Тівіай» на ПП «Оліяр» відповідача не спростував.

Також судом не враховуються висновки відповідача щодо безтоварності господарських операцій позивача пов'язаних з транспортним експедируванням вантажів, оскільки відсутність деяких реквізитів актах надання послуг, не може бути беззаперечним доказом безтоварності спірних операцій, а такі припущення відповідача не підтверджені іншими доказами в їх сукупності.

Відповідач зазначає, що перевіркою не підтверджено економічну доцільність понесених витрат ТОВ «Експрес-Логістик», причинного зв'язку між придбаними та реалізованими послугами та їх використання у власній господарській діяльності, однак вказаний висновок суперечить принципу презумпції правомірності платника. Позивач не повинен підтверджувати економічну доцільність господарської діяльності, однак відповідач зобов'язаний у випадку порушення платником вимог податкового законодавства беззаперечними доказами підтвердити встановлені порушення, що відповідачем по даній справі не зроблено.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми) дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Позивачем на підтвердження реальності здійснення господарських операцій із контрагентами надано суду вищевказані копії належних первинних документів за відповідні періоди. Вказані докази також відображають реальність господарських операції, їх зв'язок з господарською діяльністю позивача, а також використання придбаних товарів, робіт, послуг у власній господарській діяльності, які є підставою для формування податкового обліку позивача.

Податковий кодекс України не ставить в залежність отримання бюджетного відшкодування чи формування витрат платником податків від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентами податку до бюджету. Якщо контрагенти позивача не виконали свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо контрагентів позивача. Відповідачем невиконання вказаного обов'язку контрагентами позивач жодними належними та допустимими доказами не підтверджено.

Суд також зазначає, що згідно пункту 3 розділу І Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого Наказом ДПА України від 22.12.2010 року № 984, акт перевірки - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби».

Складення акту перевірки є службовою діяльністю посадової особи чи посадових осіб на виконання своїх посадових обов'язків із збирання доказової інформації стосовно об'єкта перевірки. Посадова особа чи посадові особи відповідача при складанні акта перевірки, викладає чи викладають свою суб'єктивну оцінку результатів перевірки платника податків. Сам лише акт перевірки позивача не створює будь-яких правових наслідків у вигляді виникнення, зміни чи припинення прав чи обов'язків позивача, оскільки обставини зазначені у вказаному акті перевірки позивача мають бути підтверджені належними та допустимими доказами

Крім цього, спірні податкові повідомлення рішення не відповідають вимогам п. 102.1. ст. 102 ПК України, оскільки визначені позивачу суми грошового зобов'язання понад 1095 днів, що відповідачами не спростовано. Суд не вбачає можливості розрахувати суми визначених податковим органом грошових зобов'язань по спірних податкових повідомленнях - рішеннях в межах 1095 днів з дня прийняття цих же рішень. Відповідачами такий розрахунок також не надано. Оскільки неправомірну частину спірних рішень виокремити не можливо, відповідно вказана обставина є також підставою для скасування спірних рішень в цілому.

Суд при вирішенні питання щодо правомірності рішень суб'єкта владних повноважень може вирішувати питання щодо його відповідності нормам чинного законодавства, однак не може підміняти собою інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які віднесені по компетенції цього ж органу державної влади.

Вказана позиція узгоджується із позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові Пленуму № 13 від 24.10.2008 року та з позицією Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначає, що завдання суду при здійсненні його контрольної функції полягає не в тому, щоб підміняти органи влади держави, і суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.

Жодних інших належних та допустимих доказів порушення позивачем вимог податкового законодавства щодо предмету спору та правомірності спірних податкових повідомлень-рішень відповідачем суду не надано, відтак в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судом не враховуються обґрунтування позовних вимог позивача в частині визнання протиправною і скасування податкової вимоги № 4284-25 від 29.12.2014 року, оскільки в матеріалах справи є відповідь відповідача від 29.01.2015 року за № 173/10/13-25-25-00-013/34, якою на звернення позивача, його повідомлено про те, що станом на 29.01.2015 року відповідно до картки платника у позивача борг не рахується, податкова вимога від 29.12.2014 року за № 4284-25 відкликана згідно ст. 60 ПК України. Таким чином, в цій частині позовні вимоги задоволення не підлягають, оскільки спірна податкова вимога є відкликаною, відтак не має для позивача жодних правових наслідків.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Докази подані позивачем переконують в обґрунтованості позовних вимог.

З огляду на припис зазначеної норми процесуального права при розгляді судом спору щодо правомірності рішення органу державної податкової служби, яким платнику податків відмовлено у наданні податкових вигод, зокрема, яким платнику податків збільшено суму грошового зобов'язання, презумується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше.

Згідно ст. 49, 70 КАС України, сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, а відтак зобов'язані обґрунтовувати належність та допустимість доказів для підтвердження своїх вимог або заперечень, що відповідачем зроблено не було.

Таким чином, з врахуванням змісту ст. 162 КАС України, спірні податкові повідомлення - рішення є протиправними і підлягають скасуванню, оскільки судом не встановлено, а відповідачем не підтверджено порушення позивачем вимог п.п. 14.1.191. п. 14.1. ст. 14, п. 185.1. ст. 185, п.186.1, п. 186.2. ст. 186, п. 187.1. ст. 187, п. 188.1. ст. 188, п. 193.1. ст. 193, п. 198.1., п. 198.2., п. 198.3., п. 198.6. ст. 198, п. 201.1., п. 201.6., п. 201.14., п. 201.15. ст. 201, п.п. 14.1.56., п.п. 14.1.202. п. 14.1. ст. 14, п. 44.1., п. 44.2., п. 44.3., п. 44.5., п. 44.6. ст. 44, п.п. 135.4.1. п. 135.4. ст. 135, п. 137.1., п. 137.4. ст. 137, п. 138.2, п. 138.4. п.п. 138.8.1. п. 138.8. ст. 138, п. 139.1.5., п. 139.1.9. п. 139.1. ст. 139 ПК України, відповідно і відсутні підстави для застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій.

Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст 94 КАС України, судові витрати у формі судового збору належить присудити з Державного бюджету України на користь позивача пропорційно задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 69, 70, 159-163, 167 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задоволити частково.

2. Визнати протиправними і скасувати податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Пустомитівському районі ГУ Міндоходів у Львівській області № від 27.10.2014 року та податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Пустомитівському районі ГУ ДФС у Львівській області № від 04.12.2014 року.

4. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

5. Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Експрес Логістик» (, с. Ставчани, Пустомитівський район, Львівська область) 324,80 грн. судового збору.

Постанова суду першої інстанції може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Згідно ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього ж Кодексу апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили у порядку та строки згідно ст. 254 КАС України.

Постанова складена в повному обсязі 25.05.2015 року.

Суддя Гавдик З.В.