Справа № 826/5301/15
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2015-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

25 травня 2015 року 10:42 справа №826/5301/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Калужського Д.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомПублічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк"
доВідділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві
треті особи1. ОСОБА_1 2. ОСОБА_2
прозобов'язання вчинити дії
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" (далі по тексту - позивач, ПАТ "Укрсоцбанк") звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва суду із позовною заявою до Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві (далі по тексту - відповідач), в якій просить зобов'язати відповідача винести постанову про звільнення з-під арешту майна боржника, який накладено в межах виконавчого провадження №15638691, що належить боржнику ОСОБА_1 та знаходиться в іпотеці позивача, а саме: двокімнатна квартира загальною площею 86,90 кв. м., житловою площею 44,80 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 березня 2015 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/15301/15; залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 (далі по тексту - третя особа 1, ОСОБА_1.); закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 квітня 2015 року залучено до участі в адміністративній справі ОСОБА_2 (далі по тексту - третя особа 2, ОСОБА_2.) в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

В судовому засіданні 20 квітня 2015 року представник позивача позовні вимоги підтримав, відповідач та треті особи своїх представників до суду не направили.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи неприбуття представників відповідача та положення частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, беручи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, в судовому засіданні 20 квітня 2015 року суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 20 липня 2012 року ВП №15638691 державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ Клименком Р.В. при примусовому виконанні виконавчого листа Дніпровського районного суду від 22 липня 2009 року №2-1513 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми у розмірі 720 857,52 грн., накладено арешт на все майно, що належить боржнику - ОСОБА_1, у межах суми стягнення та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику.

Позивач вважає неправомірним накладення арешту на майно ОСОБА_1 в межах виконавчого провадження ВП №15638691, оскільки ПАТ "Укрсоцбанк" враховуючи положення Закону України "Про іпотеку" та іпотечних договорів, має першочергове право на задоволення вартості предмету іпотеки своїх вимог, переважно перед іншими кредиторами, у тому числі ОСОБА_2

Відповідачем та третіми особами письмових заперечень проти адміністративного позову до суду не надано.

Окружний адміністративний суд міста Києва не погоджується з позовними вимогами ПАТ "Укрсоцбанк", виходячи з наступних підстав.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України "Про виконавче провадження".

Згідно зі статтею 32 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Частина перша статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" визначає, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Відповідно до частин першої-третьої статті 57 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Аналіз наведених правових норм свідчить, що з метою забезпечення реального виконання рішення державний виконавець наділений повноваженнями щодо накладення арешту на майно боржника шляхом винесення відповідної постанови.

Відповідно до частини першої статті 54 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Частина третя статті 54 Закону України "Про виконавче провадження" передбачає, що для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Згідно частини шостої статті 54 Закону України "Про виконавче провадження" за рахунок коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, здійснюються утримання, передбачені статтею 43 цього Закону, після чого кошти використовуються для задоволення вимог заставодержателя. У разі якщо заставодержатель не є стягувачем у виконавчому провадженні, йому виплачуються кошти після належного підтвердження права на заставлене майно. У разі задоволення в повному обсязі вимог заставодержателя залишок коштів використовується для задоволення вимог інших стягувачів у порядку, встановленому цим Законом.

Зміст процитованої правової норми вказує, що за рахунок коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, в першу чергу задовольняються вимоги заставодержателя, а вже потім задовольняються вимоги інших стягувачів за рахунок решти коштів.

Як підтверджують матеріали справи, згідно договору кредиту від 04 липня 2007 року №10-29/3711, укладеного між ПАТ "Укрсоцбанк" (кредитор) та ОСОБА_1 (позичальник), кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в розмірі 225 250,00 доларів США.

В якості забезпечення виконання позичальником зобов'язань за договором кредиту, між ПАТ "Укрсоцбанк" (іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (іпотекодавець) укладено іпотечний договір від 04 липня 2007 року №02-10/2302, відповідно якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання основного зобов'язання за договором кредиту від 04 липня 2007 року №10-29/3711, наступне нерухоме майно: двокімнатну квартиру НОМЕР_1, загальною площею 86,90 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

З урахуванням встановлених вище обставин іпотеки нерухомого майна вбачається, що право застави (іпотеки) у позивача виникло до винесення судом рішення про стягнення коштів з ОСОБА_1

Разом з тим, позивач не довів суду, що вартість предмета застави не перевищує розмір заборгованості боржника - ОСОБА_1 перед ПАТ "Укрсоцбанк".

Крім того, на думку суду, накладення арешту на нерухоме майно, а саме двокімнатну квартиру НОМЕР_1, загальною площею 86,90 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, не порушує та не обмежує права позивача на задоволення його вимог як заставодержателя за вказаними вище договорами.

Як зазначено вище, відповідно до частини першої статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Суд також звертає увагу, що відповідно до частини першої статті 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Між тим, позивач не надав суду доказів, які б підтверджували настання заставного випадку згідно договорів іпотеки та доказів звернення ним стягнення на предмет іпотеки, а також відсутні докази, які б підтверджували вилучення або примусову реалізацію у межах спірних правовідносин арештованого майна ОСОБА_1

Крім того, майно, на яке не може бути звернуто стягнення, визначено статтею 56 Закону України "Про виконавче провадження", а саме, не допускається звернення стягнення на майно, зазначене в переліку видів майна громадян, на яке не може бути звернуто стягнення за виконавчими документами, згідно з додатком до цього Закону.

Водночас суд звертає увагу, що згідно Переліку видів майна громадян, на яке не може бути звернуто стягнення за виконавчими документами, який є додатком до Закону України "Про виконавче провадження", будь-яких обмежень стосовно майна боржника, яке перебуває у заставі третіх осіб, не встановлено.

Таким чином, суд приходить до висновку, що дії відповідача в частині накладення арешту на майно ОСОБА_1 та оскаржувана постанова відповідають положенням Закону України "Про виконавче провадження".

Враховуючи викладене, позовні вимоги ПАТ "Укрсоцбанк" про зобов'язання ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві вчинити дії щодо зняття арешту з нерухомого майна, а саме двокімнатної квартири НОМЕР_1, загальною площею 86,90 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, залишились не підтвердженими та не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, ВДВС Дніпровського РУЮ доведено правомірність та обґрунтованість своїх дій з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ПАТ "Укрсоцбанк" не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову Публічному акціонерному товариству "Укрсоцбанк" відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко