Справа № 821/525/15-а
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2015-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2015 р.м.ОдесаСправа № 821/525/15-а

Категорія: 8.3.2 Головуючий в 1 інстанції: Войтович І.І.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Кравченко К.В.

Лукянчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м.Херсоні Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 11 березня 2015р. по справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у м.Херсоні Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області про скасування податкових повідомлень-рішень та рішення про застосування фінансових санкцій,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015р. ФОП ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до Державної податкової інспекції у м.Херсоні Головного управління ДФС у Херсонській області (далі ДПІ) про скасування податкових повідомлень-рішень від 16.01.2014р. за № та №, а також рішення від 16.01.2014р. за №3 про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що у період з 12.12.2013р. по 18.12.2013р. відповідачем проведена документальна позапланова невиїзна перевірка позивача щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 1.10.2010р. по 31.12.2012р., дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 1.01.2011р. по 31.12.2012р.

За результатами перевірки складено акт від 25.12.2013р. за №1894/21-03-17-02/ у висновках якого зазначено, що ФОП ОСОБА_2 перевищив обсяг річної виручки 500 000грн., що призвело до втрати статусу платника на спрощеній системі оподаткування. Між тим, відбувалася сплата податку на доходи фізичних осіб, єдиного внеску, податку на додану вартість.

На підставі таких висновків 16.01.2014р. ДПІ були прийняті податкові повідомлення - рішення за № яким позивачу визначено грошове зобов'язання за платежем: податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 200261,65грн., в тому числі за основним платежем в сумі 159937,32грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 40324,33грн. та за № яким позивачу визначено грошове зобов'язання за платежем: податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в сумі 75530,42грн., в тому числі за основним платежем в сумі 70131,48грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 5381,96грн.

Крім цього, прийнято рішення за №3 від 16.01.2014р., яким до позивача застосовано штрафні санкції в сумі 6083,90грн.

Позивач зазначає, що між ним та ПП "Віжес" 1.06.2008р. був укладений договір комісії на продаж продукції. Відповідно до умов договору позивач отримав винагороду від ПП «Віжес» в сумі 96453, 67грн. Всі інші кошти були перераховані на користь комітента. Між тим, відповідачем не було враховано умови підприємницької діяльності позивача, а також не було досліджено природу коштів, якій надійшли на його рахунок. Посилаючись на зазначені обставини просить позов задовольнити.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 11 березня 2015р. позов - задоволено.

Скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м.Херсоні Головного управління Міндоходів у Херсонській області від 16.01.2014р. за №, яким фізичній особі - підприємцю ОСОБА_2 визначено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 200261,65грн., у тому числі за основним платежем в сумі 159937,32грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 40324,33грн.

Скасоване податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м.Херсоні Головного управління Міндоходів у Херсонській області від 16.01.2014р. за №, яким фізичній особі - підприємцю ОСОБА_2 визначено грошове зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 75513,42грн., у тому числі за основним платежем в сумі 70131,46грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 5381,96грн.

Скасовано рішення Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Міндоходів у Херсонській області за №3 від 16.01.2014р., яким до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 застосовано штрафну (фінансову) санкцію (штраф) в сумі 6083,90грн.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 807,07 грн.

Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.197 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.

В апеляційній скарзі апелянт просить постанову суду скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволені позову відмовити, посилаючись на порушення норм права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення на неї, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про залишення скарги без задоволення, постанови суду без змін, з наступних підстав.

За правилами ст.200КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що кошти отримані позивачем за здійснення операцій по договору, не є виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) в розуміння положень Указу Президента України №727 від 3.07.1998р., оскільки вся виручка від продажу товару належить довірителю і не є доходом позивача.

Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об'єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, судом встановлено, підтверджено матеріалами справи і не спростовано сторонами, що в період з 12.12.2013р. по 18.12.2013р. Державною податковою інспекцією у м.Херсоні Головного управління Міндоходів у Херсонській області проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ФОП ОСОБА_2 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 1.10.2010р. по 31.12.2012р., дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 1.01.2011р. по 31.12.2012р.

За наслідками перевірки відповідачем складено Акт від 25.12.2013р. за №1894/21-03-17-02/.

16.01.2014р. на підставі акту перевірки відповідачем були прийняті податкові повідомлення-рішення за № яким позивачу визначено грошове зобов'язання за платежем: податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 200261,65грн., в тому числі за основним платежем в сумі 159937,32грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 40324,33грн. та за № яким позивачу визначено грошове зобов'язання за платежем: податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в сумі 75530,42грн., в тому числі за основним платежем в сумі 70131,48грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 5381,96грн.

Крім цього, прийнято рішення за №3 від 16.01.2014р., яким до позивача застосовано штрафні санкції в сумі 6083,90грн.

Підставою для прийняття вищезазначених повідомлень-рішень став висновок податкового органу про перевищення позивачем річного доходу в сумі 500 000грн., а саме, отримано у 2010р. 1186079,00 грн..

Перевіряючи правомірність прийнятих податкових повідомлень-рішень, суд першої інстанції виходив з того, що спірні правовідносини врегульовано Указом Президента України від 3.07.1998р. за №727 "Про спрощену систему оподаткування, обліку і звітності суб'єктів малого підприємництва".

Спрощену систему оподаткування, обліку та звітності для суб'єктів малого підприємництва запроваджено зазначеним Указом, пункт перший статті 1 якого надає фізичним особам право перебувати на такій системі оподаткування за умови, якщо вони здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 000грн.

Згідно з положенням п.4 ст.1 Указу №727/98 виручку розуміють як суму, фактично отриману суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

У разі порушення вимог, встановлених статтею 1 цього Указу, платник єдиного податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності починаючи з наступного звітного періоду (кварталу) (стаття 5 Указу № 727/98).

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, між ПП"Віжес" (Комітент) та ФОП ОСОБА_2 (Комісіонер) укладено договір комісії на продаж продукції (передача продукції на реалізацію) від 1.06.2008р..

Відповідно до ст.1011ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Пунктами 5.1, 6.1 та 6.2 вищезазначеного договору, передбачено, що за виконання доручення Комітент сплачує Комісіонерові винагороду у розмірі 2,4% від суми угоди с покупцем. Винагорода Комісіонеру виплачується шляхом утримання належних останньому сум із грошових коштів, перерахованих Покупцем Комісіонерові за продаж продукції Комітента.

Разом з цим, Договором передбачено, що грошові кошти, належні Комітенту за договором купівлі-продажу із третьою особою, виплачуються Комісіонером протягом двох днів з моменту надходження коштів від Покупця на поточний рахунок Комісіонера.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції позивачем було надано до суду всі необхідні документи, які підтверджують реальність здійснення умов вищезазначеного договору, а саме: картки рахунків за 2010р., копії актів прийняття виконаних робіт за 2010р., копії платіжних доручень щодо коштів, які перераховані позивачем на рахунок ПП "Віжес", копії платіжних доручень та касових ордерів із сплати комісійної винагороди.

Виходячи зі змісту господарських відносин між позивачем та ПП "Віжес", а також встановивши правову природу та основні ознаки договору комісії, судом першої інстанцій вірно зазначено, що договір комісії відноситься до договорів про надання послуг, тобто комісіонер надає послугу і отримує за це відповідну плату, тому комісіонер продає не товар, а свою послугу, таким чином обсяг виручки фізичної особи-підприємця, який виступає в договорах комісіонером, складається з сум комісійної винагороди, одержаної таким комісіонером згідно договору комісії.

Таким чином, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно того, що об'єктом оподаткування комісіонера при здійсненні операцій по договору комісії є сума одержаної винагороди, а не вся сума, яка надійшла на поточний рахунок. Крім того, належні комітенту ПП "Віжес" кошти, що поступили на поточний рахунок позивача на виконання умов договору комісії на закупку продукції не є валовим доходом позивача від зайняття підприємницькою діяльністю.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку, що позивачем було правомірно, у власному обліку у якості виручки (доходу) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) відображено лише суми комісійної винагороди, фактично отриманої від Комітента за надання посередницьких послуг.

В доводах апеляційної скарги апелянт посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

За таких обставин, судова колегія вважає, що постанова суду постановлена з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для її скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.196,200,206КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області - залишити без задоволення.

Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 11 березня 2015р. - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які брали участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді:

К.В. Кравченко

О.В. Лукянчук