Справа № 816/650/15-а
Суддя: Старостін В.В.
Дата ухвалення: 2015-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2015 р.Справа № 816/650/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Старостіна В.В.

Суддів: Бегунца А.О. , Рєзнікової С.С.

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління ДАІ УМВС України в Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 24.03.2015р. по справі № 816/650/15-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління ДАІ УМВС України в Полтавській області

про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

25 лютого 2015 року позивач, ОСОБА_1, звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління ДАІ УМВС України в Полтавській області, в якому уточнивши позовні вимоги (а.с. 46) просив суд:

- визнати дії співробітників адміністративної практики відділу ДАІ з обслуговування м. Полтави неправомірними;

- зобов'язати Управління Державтоінспекції УМВС України в Полтавській області вчинити дії щодо повернення вилученого посвідчення водія.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 11 серпня 2014 року у м. Кіровограді співробітниками ДАІ на нього складено протокол за порушення правил дорожнього руху, на підставі якого було вилучено посвідчення водія. 25 жовтня 2014 року намагався отримати своє посвідчення водія у відділі ДАІ з обслуговування м. Полтави, але інспектор адміністративної практики оформила протокол про вилучення його посвідчення на підставі рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 19 березня 2004 року.

Вважає рішення співробітників адміністративної практики ДАІ з обслуговування м. Полтави неправомірними, оскільки він не ухилявся від здачі посвідчення водія та не мав на меті такого умислу, натомість зазначає, що з моменту винесення рішення Октябрським судом м. Полтави у 2014 році, періодично проходив технічних огляд транспортного засобу, на нього неодноразово складалися протоколи про адміністративне правопорушення. Позивач вважає дії відповідача неправомірними, оскільки про існування постанови суду про позбавлення його права керування транспортними засобами йому не було відомо, він не був присутнім при розгляді справи про адміністративне правопорушення, а дізнався про це лише 25 жовтня 2014 від працівників ДАІ. Також, позивач вважає, що працівниками адміністративної практики відділу ДАІ з обслуговування м. Полтави не було зроблено жодних зусиль щодо виконання у трьох місячний термін постанови Октябрського районного суду м. Полтави від 19 березня 2004 року, що передбачено статтею 303 КУпАП. Позивач просить суд задовольнити позов, визнати дії відповідача незаконними та зобов'язати відповідача вчинити дії щодо повернення йому посвідчення на право керування транспортним засобом.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління ДАІ УМВС України в Полтавській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії задоволено.

Визнано протиправними дії працівників Управління ДАІ УМВС України в Полтавській області по вилученню посвідчення водія у ОСОБА_1, що мали місце 25 жовтня 2014 року.

Зобов'язано Управління ДАІ УМВС України в Полтавській області повернути ОСОБА_1 вилучене посвідчення.

Відповідач, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану постанову та прийняти нову, якою відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не з'явилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1) 02 липня 2005 року отримав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 (а.с.22).

Рішенням Октябрського районного суду від 19 березня 2004 року ОСОБА_1 позбавлено права керування всіма видами транспортних засобів строком на два роки (а.с.63).

В ході судового розгляду судом першої інстанції, встановлено, що 11 серпня 2014 року співробітниками ДАІ м. Кіровограду у позивача було вилучено посвідчення водія за порушення правил дорожнього руху за частиною 4 статті 122 КУпАП, а замість нього виданий тимчасовий дозвіл на право користування.

30 вересня 2014 року рішенням Октябрського районного суду м. Полтави з ОСОБА_1 стягнуто штраф у розмірі 680 грн. за скоєння правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 122 КУпАП (а.с.16).

25 жовтня 2014 року інспектором з адміністративної практики у присутності понятих оформлений протокол про вилучення посвідчення водія, у зв'язку із виконанням постанови Октябрського районного суду (а.с.65).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що суб'єкт владних повноважень діяв всупереч встановленому законом порядку, необґрунтовано, упереджено, без з'ясування необхідних обставин, чим порушено законні інтереси позивача, отже, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із пунктами 1, 2 "Про Положення про Державну автомобільну інспекцію Міністерства внутрішніх справ", затвердженого постановою КМУ від 14 квітня 1997 року № 341 (з наступними змінами та доповненнями), Державтоінспекція є головним органом, на який покладається забезпечення безпеки дорожнього руху в Україні, що входить до системи органів МВС. До складу Державтоінспекції входять департамент Державтоінспекції МВС, управління (відділи) Державтоінспекції головних управлінь, управлінь МВС України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, Центр безпеки дорожнього руху та автоматизованих систем, спеціальний підрозділ дорожньо-патрульної служби особливого призначення при департаменті Державтоінспекції МВС, відділи (відділення) Державтоінспекції з обслуговування адміністративних територій міст, районів, районів у містах, підрозділи дорожньо-патрульної служби та центри надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів.

Державтоінспекція у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, декретами, постановами і розпорядженнями КМУ, цим Положенням, нормативними актами МВС. Як передбачено підпунктом 17 пункту 5 цього ж Положення, підрозділи Державтоінспекції мають права, передбачені Законами України "Про міліцію", "Про дорожній рух" та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють їх діяльність. Зокрема, працівники Державтоінспекції під час виконання службових обов'язків мають право у випадках, передбачених законодавством, забезпечувати в установленому законодавством порядку заборону експлуатації транспортних засобів.

Відповідно до вимог Закону України "Про дорожній рух" підставою для здійснення права на керування транспортним засобом є відповідне посвідчення.

Закон України "Про дорожній рух" передбачає позбавлення водія права на керування транспортним засобом внаслідок невиконання ним встановлених законодавством обов'язків щодо забезпечення безпечного руху, яке повинно провадитися до повного усунення причин, що перешкоджають водію безпечно керувати транспортним засобом, а в разі невиконання ним встановлених обов'язків - на строк, визначений чинним законодавством.

Відповідно до статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, прокурорським наглядом, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до частини 1 статті 299 КУпАП, постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає виконанню з моменту її винесення, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до частини 1 статті 317 КУпАП, постанова про позбавлення права керування транспортними засобами виконується посадовими особами органів внутрішніх справ, зазначеними у пунктах 2 і 3 частини другої статті 222 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 321 КУпАП, водії транспортних засобів, судноводії і особи, що порушили правила полювання, вважаються позбавленими спеціального права з дня винесення постанови про позбавлення цього права. Якщо зазначені особи, які позбавлені спеціального права, ухиляються від здачі документа, що посвідчує це право, то строк позбавлення їх спеціального права обчислюється з дня здачі або вилучення такого документа.

Відповідачем не надано до суду обґрунтованих доказів не звернення до виконання постанови Октябрського районного суду від 19 березня 2004 року, у строки визначені КУпАП при неодноразовому притягненні позивача до адміністративної відповідальності з 2004 року.

Слід звернути увагу, що відносно позивача не одноразово складалися протоколи про адміністративне правопорушення, що не заперечується позивачем та підтверджується матеріалами справи, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення складений 23 квітня 2009 року (а.с.11), 10 вересня 2009 року (а.с.12-13), 28 березня 2012 року (а.с.15,66), та в вересні 2012 року (а.с.67) та ін. Відповідно до зазначених протоколів про адміністративне правопорушення, до позивача застосовувалися заходи впливу у вигляді штрафів, докази сплати яких наявні в матеріалах справи (а.сю.29-31), але у ОСОБА_1 жодного разу не вилучалось посвідчення водія.

Що стосується рішення Октябрського районного суду від 19 березня 2004 року, на підставі якого у ОСОБА_1 вилучене посвідчення водія, то матеріали справи не містять жодних доказів того, що позивач був присутнім в судовому засіданні 19 березня 2004 року під час розгляду складеного відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 КУпАП. Жодні дані про належне повідомлення позивача про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, а також дані про направлення йому копії постанови про накладення на нього адміністративного стягнення в матеріалах справи також відсутні. Також, постанова суду не була звернута до виконання у встановлений законом строк, вона не виконувалась саме з вини працівників ДАІ, оскільки вони не вчинили жодних дій на її виконання та не повідомляли ОСОБА_1, про необхідність здачі посвідчення водія.

Отже, як було встановлено судом першої інстанції, хоча позивач і не був присутній при ухваленні постанови суду про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частини 1 статті 130 КУпАП, та накладення на нього адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів строком на два роки, проте зазначена постанова ним не оспорюється. Про існування цієї постанови йому стало відомо лише 25 жовтня 2014 року, коли відповідач склав відносно нього протокол про адміністративне правопорушення, виніс постанову про накладення адміністративного стягнення та вилучив у нього посвідчення водія.

Так, як вбачається з положень частини 1 статті 321 КУпАП, при обчисленні строків позбавлення спеціального права, водії транспортних засобів вважаються позбавленими спеціального права з дня винесення постанови про позбавлення цього права. У випадку, якщо зазначені особи, які позбавлені спеціального права, ухиляються від здачі документа, що посвідчує це право, то строк позбавлення їх спеціального права обчислюється з дня здачі або вилучення такого документа. Тобто, вилучення посвідчення водія поза межами визначеного у постанові суду строку можливе лише у тому разі, якщо позбавлена права керування особа ухиляється від здачі документа, що посвідчує це право.

Однак, жодних доказів належних та допустимих доказів того, що позивач був присутній під час розгляду складеного відносно нього адміністративного протоколу за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого частини 1 статті 130 КУпАП, що він був обізнаний про винесення відносно нього постанови про позбавлення його права керування транспортними засобами, що позивач ухилявся від виконання винесеної судом постанови та від здачі посвідчення водія, матеріали справи не містять.

Отже, враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки позивач не ухилявся від здачі посвідчення водія та не знав про позбавлення його спеціального права, суб'єкт владних повноважень діяв всупереч встановленому законом порядку, необґрунтовано, упереджено, без з'ясування необхідних обставин, чим порушено законні інтереси позивача.

Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано задовольнив адміністративний позов.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова Полтавського окружного адміністративного суду від 24.03.2015 року по справі № 816/650/15-а відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ч. 1 ст. 41, ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст.198, ч.1 ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління ДАІ УМВС України в Полтавській області залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 24.03.2015р. по справі № 816/650/15-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Старостін В.В.
Судді(підпис) (підпис) Бегунц А.О. Рєзнікова С.С.
Повний текст ухвали виготовлений 25.05.2015 р.