Справа № 2-а-249/08
Суддя: Каралюс Володимир Маріянович
Дата ухвалення: 2015-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2015 року Справа № 876/3142/15

Головуючого судді - Каралюса В.М.,

суддів: Затолочного В.С., Матковської З.М.,

за участі секретаря судового засідання Бєлкіної Н.І.,

та за участі позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради на постанову Залізничного районного суду м. Львова від 30 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про скасування розпорядження, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 21.05.2008 року звернувся до суду з позовом про скасування та визнання незаконним розпорядження № 109 від 11.02.2008 року "Про самочинне будівництво ОСОБА_1", яким його зобов'язано демонтувати металевий гараж розміром 3,20Ч6,50 м на АДРЕСА_1.

Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 30 січня 2015 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради № 109 від 11.02.2008 року «Про самочинне будівництво ОСОБА_1».

Не погодившись із таким рішенням суду першої інстанції, його оскаржив відповідач, який в поданій апеляційній скарзі, покликаючись на те, що оскаржувана постанова винесена судом першої інстанції з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи та порушення судом норм матеріального права, просить таку скасувати та прийняти нову, якою в позові відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що позивач після смерті ОСОБА_2 не звертався до міжвідомчої комісії при Залізничній районній адміністрації з проханням надати дозвіл на експлуатацію гаражного боксу, відтак дане будівництво відноситься до самочинного.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача на заперечення вимог апеляційної скарги, розглянувши матеріали справи та апеляційної скарги, в межах викладених в ній доводів, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме акту-попередження ЛКП «Сяйво» від 26.11.2007 року, 29.10.2007 року на присадибній ділянці будинку АДРЕСА_1 виявлено самовільно встановлений металевий гараж розміром 3.20м. х 6.50м і позивачу запропоновано його демонтувати.

У відповідності до ст.152 КУпАП головним інженером ЛКП «Сяйво» 01.12.2007 року був складений протокол про адміністративне правопорушення про самочинне встановлення металевого гаражу та постановою № 6060 від 13.12.2007 року на ОСОБА_1 накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 25 грн.

Також встановлено, що ЛКП «Сяйво» звернулося до міжвідомчої комісії Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради щодо самочинно встановленого на території будинковолодіння будинку АДРЕСА_1 металевого гаражу розміром 3,20х6,50м, яке здійснив ОСОБА_1, мешканець квартири АДРЕСА_2. Своїм рішенням від 22.01.2008 року міжвідомча комісія вирішила демонтувати самочинно встановлений на землях міськземфонду та в межахчервоних ліній АДРЕСА_1 металевий гараж.

Розпорядженням Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради №109 від 11.02.2008 року «Про самочинне будівництво ОСОБА_1» відповідача було зобов'язано в термін до 10.03.2008 року демонтувати самочинно встановлений металевий гараж розміром 3,20х6,50м по АДРЕСА_1. Згідно із попередженням ЛКП «Сяйво» від 13.03.2008 року відповідача попереджено про необхідність демонтувати самочинно встановлений металевий гараж, однак, як вбачається із акту ЛКП «Сяйво» від 26.03.2008 року згадане розпорядження відповідачем виконано не було.

Разом з тим, при винесенні розпорядження відповідачем не було встановлено хто є власником самочинно зведеного об'єкта та хто його побудував, а відтак кого необхідно зобов'язати знести самочинно зведений об'єкт.

Зокрема, судом першої інстанції встановлено, що в квартирі АДРЕСА_2 станом на жовтень 2007 року було зареєстровано та проживало п'ятеро осіб: ОСОБА_2 (згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_1), ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_1, який прописаний з 24.03.1997 року.

Згідно тверджень позивача, гаража він не встановлював, а такий споруджений в кінці 1980-х років його тестем ОСОБА_2, якому надавався дозвіл на встановлення металевого гаража, що підтверджується листом Дистанції цивільних споруд №1/15 від 07.11.1988 року. Такі ж твердження наведені в письмових поясненнях ОСОБА_1, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення від 01.12.2007 року.

Із відповіді Відділу Держземагенства у м.Львові №40/8/41 від 30.12.2014 року вбачається, що згідно земельно-кадастрових даних, земельна ділянка, за адресою: АДРЕСА_1 входить в межі земельної ділянки площею 6,6160 га, яка знаходиться в користуванні Львівської залізниці (житлові будинки) без належно оформлених правовстановлюючих документів на землекористування (згідно списку землекористувачів та землевласників Залізничного району м.Львова, затвердженого рішенням виконкому Львівської міської ради від 06.02.1998 року за №51 «Про інвентаризацію земель м.Львова»).

Апелянтом не надано жодних доказів, які би спростовували такі доводи позивача, зокрема, не представлено будь-яких даних про те, чи проводилось обстеження території будинків АДРЕСА_1 до 2007 року, якими було б зафіксовано відсутність самочинного будівництва.

В силу норми ст. 376 ЦК України, якщо власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила самочинне будівництво, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила самочинне будівництво або за її рахунок.

З аналізу цієї статті зрозуміло, що зобов'язати знести самочинне будівництво можна лише особу, яка здійснила самочинне будівництво.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач прийняв оскаржуване розпорядження №109 від 11.02.2008 року «Про самочинне будівництво ОСОБА_1» необгрунтовано, в порушення прав та законних інтересів позивача, на підставі неперевірених, недостовірних даних, без врахування того, що самочинне будівництво не було здійснено позивачем, а тому позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради залишити без задоволення, а постанову Залізничного районного суду м. Львова від 30 січня 2015 року у справі № 2а-249/08 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.М. Каралюс

суддя В.С. Затолочний

суддя З.М. Матковська

повний текст ухвали виготовлений 19.05.2014