Справа № 2а-817/10/2670
Суддя: Твердохліб В.А.
Дата ухвалення: 2015-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2а-817/10/2670 Головуючий у 1-й інстанції: Добрівська Н.А. Суддя-доповідач: Твердохліб В.А.
У Х В А Л А

Іменем України

19 травня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Твердохліб В.А.,

суддів Троян Н.М., Костюк Л.О.,

за участю секретаря Погребняк М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві (без фіксування технічними засобами) апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Міністерства фінансів України про зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2008 року ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулись до Токмацького районного суду Запорізької області з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Токмацької міської ради Запорізької області, Головного управління праці та соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації, Кабінету Міністрів України, Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства фінансів України про стягнення в солідарному порядку на користь кожного Позивача по 2260 гривень; зобов»язання Міністерства фінансів України передбачити виділення коштів на виготовлення нагрудних знаків ветеранам війни та достатніх коштів на фінансування програми 2501150; зобов»язання Міністерства праці та соціальної політики України видати Позивачам медалі «За доблестный труд в Великой Отечественной войне 1941-1945 годов» та нагрудні знаки «Ветеран війни-учасник війни».

Ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 20 травня 2009 року справу передано на розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 грудня 2010 року адміністративний позов ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 до Управління праці та соціального захисту населення Токмацької міської ради Запорізької області, Головного управління праці та соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації, Кабінету Міністрів України, Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства фінансів України, Комітету Верховної Ради України з питань бюджету задоволено частково.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, Позивачі подали апеляційну скаргу, в якій просили скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2011 року апеляційну скаргу залишено без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 грудня 2010 року без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 10 липня 2014 року касаційні скарги задоволено частково, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 грудня 2010 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2011 року скасовано в частині позовних вимог, щодо зобов»язання Міністерства фінансів України виділити кошти на виготовлення нагрудних знаків «Ветеран війни-учасник війни» та зобов»язання Управління праці та соціального захисту населення Токмацької міської ради видати позивачам нагрудний знак «Ветеран війни-учасник війни», а справу в цій частині направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києві від 17 грудня 2014 року закрито провадження в частині вимог Позивачів про зобов»язання Управління праці та соціального захисту населення Токмацької міської ради Запорізької області видати їм нагрудний знак «Ветеран війни-учасник війни», а також в частині вимог ОСОБА_4 про зобов»язання Міністерства фінансів України виділити кошти на виготовлення нагрудних знаків «Ветеран війни-учасник війни».

Таким чином, предметом спору у даній справі є позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_2 до Міністерства фінансів України виділити кошти на виготовлення нагрудніх знаків «Ветеран війни-учасник війни».

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 грудня 2014 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 грудня 2014 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, в якій просили скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі апелянти посилаються на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Відповідно ч.6 ст.12 КАС України під час судового розгляду справи в судовому засіданні забезпечується повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, крім випадків неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження).

Особи, які беруть участь у справі, належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, однак в судове засідання не з»явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов»язкова, колегія суддів відповідно ч.4 ст.196 КАС України визнала можливим проводити розгляд апеляційної скарги за відсутності сторін та їх представників.

Згідно ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на час звернення Позивачів до суду із даним позовом порядок використання у 2008 році коштів, передбачених у державному бюджеті для виготовлення бланків посвідчень та нагрудних знаків, що видаються в системі соціального захисту визначався постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 2008 року №205, якою було установлено, що використання у 2008 році коштів, передбачених у державному бюджеті для виготовлення бланків посвідчень та нагрудних знаків, що видаються в системі соціального захисту, за програмою «Виготовлення бланків посвідчень та нагрудних знаків для системи соціального захисту», здійснюється відповідно до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 року №75.

Положеннями постанови Уряду від 18 лютого 2009 року №112 передбачено, що закупівля товарів, робіт і послуг за рахунок державних коштів здійснюється Міністерством праці та соціальної політики згідно із законодавством у межах бюджетних призначень відповідно до потреби, визначеної регіональними органами праці та соціального захисту населення за формою, що затверджується зазначеним Міністерством. Під час визначення потреби у бланках посвідчень та нагрудних знаках, що видаються в системі соціального захисту, враховується їх залишок, що утворився на початок поточного року.

Розподіл цих коштів за напрямками використання у межах програми здійснюється Міністерством праці та соціальної політики України, як головним розпорядником коштів.

Питання забезпечення нагрудними знаками відповідних категорій громадян повинно вирішуватися Міністерством праці та соціальної політики України в межах бюджетних призначень відповідного року.

Статтею 47 Бюджетного кодексу України, в редакції чинній на момент виникнення правовідносин (далі - Кодекс) передбачено, що Кабінет Міністрів України забезпечує виконання Державного бюджету України. Міністерство фінансів України здійснює загальну організацію та управління виконанням Державного бюджету України, координує діяльність учасників бюджетного процесу з питань виконання бюджету.

Відповідно ч.2 ст.22 Кодексу, головні розпорядники коштів Державного бюджету України визначаються відповідно до пункту 1 частини першої цієї статті та затверджуються законом про Державний бюджет України шляхом встановлення їм бюджетних призначень.

Положеннями ст.ст.75, 85, 91, 92, 95 Конституції України передбачено, що затвердження Державного бюджету України, внесення змін до нього належить до виключних повноважень Верховної Ради України; Державний бюджет України встановлюється виключно законом України; виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків, прийняття законів належить до повноважень Верховної Ради України - парламенту, який є єдиним органом законодавчої влади в Україні.

Отже, право затверджувати Державний бюджет України, в тому числі головних розпорядників його коштів шляхом встановлення їм бюджетних призначень, належить до законодавчих повноважень парламенту. Уряд України наділений правом затверджувати головних розпорядників коштів Державного бюджету України, а це є не чим іншим, як делегуванням парламентом законодавчої функції Кабінету Міністрів України.

Відповідно підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 9 жовтня 2008 року №22-рп/2008, пункт 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23 червня 2009 року №15-рп/2009 «права делегування законодавчої функції парламентом іншому органу влади Конституцією України не передбачено», «делегування законодавчої функції парламентом іншому органу влади порушує вимоги Основного Закону України, згідно з яким органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією у межах і відповідно до законів України (ч.2 ст.6), а органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч.2 ст.19)».

Згідно ч.1,2 ст.1 Положення про Міністерство фінансів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2006 року №1837, Міністерство фінансів України (Мінфін) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України.

Мінфін є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади із забезпечення реалізації єдиної державної фінансової, бюджетної, податкової, митної політики, політики у сфері державного внутрішнього фінансового контролю, випуску та проведення лотерей, розроблення та виробництва голографічних захисних елементів.

Мінфін у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України і постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України та цим Положенням.

Мінфін організовує у межах своїх повноважень виконання актів законодавства та здійснює систематичний контроль за їх реалізацією, узагальнює практику застосування законодавства з питань, що належать до його компетенції, розробляє пропозиції щодо вдосконалення законодавства та вносить їх в установленому порядку на розгляд Кабінету Міністрів України. Частиною 1 статті 9 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно положень Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно п.12 ст.92 Конституції України передбачено, що виключно законами України визначаються організація і діяльність органів виконавчої влади, основи державної служби, організації державної статистики та інформатики.

Проте, Конституція України не передбачає право центральних органів виконавчої влади застосовувати аналогію права або закону при вирішенні будь-яких питань, що належать до їх компетенції, а вимагає діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами.

Позивачі вмотивовують позов про виділення коштів на виготовлення нагрудних знаків «Ветеран війни-учасник війни» тим, що Відповідачем не проводяться перевірки обґрунтованості і законності, наданих Міністерством праці та соціальної політики України розрахунків, що призводить до щорічних порушень державою конституційних прав ветеранів війни.

З огляду на вказане, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо безпідставності вимог позивачів та вважає оскаржуване судове рішення обґрунтованим та законним.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст.ст. 201, 202 КАС України.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 грудня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя Твердохліб В.А.

Судді Троян Н.М.

Костюк Л.О.

Ухвала складена в повному обсязі 25 травня 2015 року.

.

Головуючий суддя Твердохліб В.А.

Судді: Костюк Л.О.

Троян Н.М.