Справа № 803/1065/13-а
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2015-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.05.2015р. м. Київ К/800/8748/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі :

Пасічник С.С.,

Кочана В.М.,

Швеця В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 05 червня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Луцької міської виконавчої дирекції Волинського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про скасування рішень,

В С Т А Н О В И Л А :

В травні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Луцької міської виконавчої дирекції Волинського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, в якому просила скасувати рішення Луцької міської виконавчої дирекції Волинського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності №1/07010 від 10 січня 2013 року в частині застосування фінансової санкції у розмірі 3170,16 грн. та постанови Луцької міської виконавчої дирекції №127 від 04 січня 2013 року в частині застосування штрафу в сумі 136,00 грн.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 05 червня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями, позивачка звернулась до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просила рішення судів скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов.

Відповідно до ч.2 ст.220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши за матеріалами справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 29 жовтня 2012 року Луцькою міською виконавчою дирекцією Волинського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності розпочато проведення позапланової перевірки достовірності нарахування, цільового витрачання та своєчасності повернення коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

30 жовтня 2012 року проведення перевірки призупинено до проведення Територіальною державною інспекцію з питань праці у Волинській області перевірки підприємця ОСОБА_4 щодо додержання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування, за результатами якої складено акт від 18 грудня 2012 року, яким, в свою чергу, встановлено, що у трудових відносинах з позивачем перебувало два продавці: ОСОБА_5, яка працювала продавцем непродовольчих товарів з 05 березня 2012 року на підставі трудового договору з посадовим окладом 580,00 грн. (0,5 ставки) на місяць й з 01 жовтня 2012 року розмір оплати її праці згідно додаткової угоди до трудового договору було збільшено до 1200,00 грн., та ОСОБА_6, яка працювала продавцем непродовольчих товарів з 01 липня 2012 року на підставі трудового договору з посадовим окладом 3000,00 грн.

При цьому, в акті перевірки від 18 грудня 2012 року вказано, що посадові оклади працівників - продавців непродовольчих товарів встановлені з порушенням вимог ч.2 ст.96 КЗпП України, оскільки при встановленні окладів ОСОБА_5 в сумі 580,00-1200,00 грн. та ОСОБА_6 в розмірі 3000,00 грн. не враховано кваліфікації та складності виконуваної роботи, тоді як у трудових договорах працівників обумовлено одинакові умови роботи, а саме - виконання обов'язків продавця непродовольчих товарів.

З бухгалтерської довідки підприємця ОСОБА_4 вбачається, що 30 жовтня 2012 року нею було повернуто відповідачу 6340,32 грн. зайво перерахованих коштів.

18 грудня 2012 року Територіальною державною інспекцію з питань праці у Волинській області складено протокол про адміністративне правопорушення №03-01-19/0308, на підставі якого 25 лютого 2013 року Луцьким міськрайонним судом винесено постанову про визнання ОСОБА_4 винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.41 Кодексу України про адміністративні правопорушення (порушення встановлених термінів виплати пенсій, стипендій, заробітної плати, виплата їх не в повному обсязі, терміну надання посадовими особами підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та фізичними особами - підприємцями працівникам, у тому числі колишнім, на їхню вимогу документів стосовно їх трудової діяльності на даному підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця, необхідних для призначення пенсії (про стаж, заробітну плату тощо), визначеного Законом України «Про звернення громадян» або надання зазначених документів, що містять недостовірні дані, порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення, а також інші порушення вимог законодавства про працю) та звільнено її від відповідальності на підставі статті 22 КУпАП.

Водночас, в постанові суду від 25 лютого 2013 року зазначено, що ОСОБА_4 вину у вчиненні правопорушення визнала та повідомила, що недоліки в роботі усунуті.

Також, у зв'язку з тим, що позивачка при нарахуванні допомоги по вагітності та пологах ОСОБА_6 невірно визначила розмір заробітної плати для розрахунку, що призвело до переплати допомоги у розмірі 6340,32 грн., 04 січня 2013 року відповідач виніс постанову №127 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 136,00 грн. відповідно до ч.1 ст.165-5 КУпАП.

10 січня 2013 року відповідачем прийнято рішення №1/07010 про повернення коштів Фонду та застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, яким до позивачки відповідно до ч.1 ст.30 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» застосовано фінансову санкцію в розмірі 3170,16 грн.

Відповідно до ч.1 ст.39 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» допомога по вагітності та пологах надається застрахованій особі у розмірі 100 відсотків середньої заробітної плати (доходу), обчисленої відповідно до статті 53 цього Закону і не залежить від страхового стажу.

Згідно зі ст.53 вказаного Закону при обчисленні середньої заробітної плати (доходу) для забезпечення допомогою по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах враховуються всі види заробітної плати (доходу) в межах граничної суми місячної заробітної плати (доходу) за відпрацьований час, на яку нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, відповідно до статті 21 цього Закону; порядок обчислення середньої заробітної плати для надання допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, пунктом 7 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 року №1266, передбачено, що середня заробітна плата (грошове забезпечення) застрахованої особи обчислюється виходячи з нарахованої заробітної плати за видами виплат, що включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати (у тому числі в натуральній формі), які визначаються згідно з нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону України "Про оплату праці" (грошового забезпечення, розмір якого визначається згідно з нормативно-правовими актами, що регулюють порядок та умови його виплати), та підлягають обкладанню податком з доходів фізичних осіб, не враховуючи передбачені законодавством пільги щодо сплати зазначеного податку чи суми, на які цей дохід зменшується, з яких сплачувалися страхові внески до фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно ж до ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу; розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Частинами 1 та 2 статті 96 КЗпП України передбачено, що основою організації оплати праці є тарифна система оплати праці, яка включає тарифні сітки, тарифні ставки, схеми посадових окладів і тарифно-кваліфікаційні характеристики (довідники); тарифна система оплати праці використовується для розподілу робіт залежно від їх складності, а працівників - залежно від їх кваліфікації та за розрядами тарифної сітки; вона є основою формування та диференціації розмірів заробітної плати.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та вже вказувалось в цій ухвалі, позивачка встановила продавцю непродовольчих товарів ОСОБА_5, яка працювала з 05 березня 2012 року, посадовий оклад у розмірі 580,00 грн. (0,5 ставки) і посадовий оклад у розмірі 3000,00 грн. продавцю непродовольчих товарів ОСОБА_6, яка пропрацювала лише один місяць до виходу у відпустку у зв'язку з вагітністю та пологами.

Відповідно до ч.1 ст.30 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» страхувальники та інші отримувачі страхових коштів у разі порушення порядку використання страхових коштів відшкодовують Фонду в повному обсязі неправомірно витрачену суму страхових коштів та/або вартість наданих соціальних послуг і сплачують штраф у розмірі 50 відсотків такої суми.

За приписами ж ч.1 ст.165-5 КУпАП порушення посадовими особами підприємств, установ, організацій, фізичними особами, які використовують найману працю, порядку використання коштів загальнообов'язкового державного соціального страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, несвоєчасне або неповне їх повернення, несвоєчасне подання або неподання встановленої звітності, подання недостовірної звітності щодо використання страхових коштів - тягнуть за собою накладення штрафу від восьми до п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про правомірність прийняття відповідачем рішення від 10 січня 2013 року № 1/07010 про застосування до позивачки фінансових санкцій у розмірі 3170,16 грн. та постанови від 04 січня 2013 року №127 про накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 136,00 грн., а отже й про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

За правилами статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Доводи ж касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення спору, а тому підстав для скасування ухвалених судами рішень колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.210,220,222,223,224,230,231 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 05 червня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2015 року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Пасічник С.С.

Кочан В.М.

Швець В.В.