Справа № 2а-6854/09/1770
Суддя: Жуковська Л.А.
Дата ухвалення: 2010-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2а-6854/09/1770

10 березня 2010 року 17год. 05хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у колегіальному складі: Головуючого судді Жуковська Л.А., суддів: Боймиструка С.В., Дудар О.М. за участю секретаря судового засідання Яковчук В.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідача: представник ОСОБА_2,

третьої особи 1: представник ОСОБА_2,

третьої особи 2: не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_3
до Територіальне управління державної судової адміністрації в Рівненській області третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 судова адміністрація України, ОСОБА_4 казначейство України

про перерахунок і виплату заробітної плати,вихідної допомоги, щомісячного грошового утримання та компенсації втрати частини доходів

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася з адміністративним позовом до ОСОБА_5 управління Державної судової адміністрації в Рівненській області, треті особи, які не заявляють вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_4 судова адміністрація України, ОСОБА_4 казначейства України про перерахунок і виплату заробітної плати, матеріальної допомоги, щомісячного грошового утримання.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з червня 1986 року по даний час працює суддею Рівненського міського суду Рівненської області, з грудня 1999 року має право на щомісячне довічне грошове утримання. Вказує на те, що відповідачем не в повному обсязі було проведено нарахування та виплата заробітної плати і відповідно щомісячного грошового утримання, чим порушено вимоги статті 126, 130 Конституції України, статті 44 Закону України «Про статус суддів», постанови Кабінету ОСОБА_6 України N 514 від 30.06.2005 року «Про оплату праці Голови, першого заступника Голови та заступника Голови Верховного Суду України», постанови Кабінету ОСОБА_6 України N 865 від 03.09.2005 року «Про оплату праці суддів», з врахуванням постанови Вищого адміністративного суду України від 16.05.2007 року в частині застосування постанови Кабінету ОСОБА_6 України N 865 від 03.09.2005 року одночасно з постановою Кабінету ОСОБА_6 України N 514 від 30.06.2005 року з питань оплати праці керівників судів з 01.06.2005 року, у звязку з відповідним підвищенням посадових окладів Голови, першого заступника Голови та заступника Голови Верховного Суду України.

В обґрунтування заявлених вимог позивач також посилається на ухвалу Вищого адміністративного суду України, якою залишені в силі судові рішення першої та апеляційної інстанції в частині визнання протиправним та скасування пункту 41доповнення до постанови Кабінету ОСОБА_6 України N 865 від 03.09.2005 р. «Про оплату праці суддів», яким було обмежено розрахунок посадового окладу суддів і заборону його змінювати при підвищенні мінімальної заробітної плати. З врахуванням заяви про уточнення позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача недоплачену за період з 01.06.2005 року по 30.11.2009 року заробітну плату в розмірі 133145 грн. 96 коп., матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2006, 2007 роки в розмірі 10911 грн. 43 коп., щомісячне грошове утримання за період з червня 2005 року по листопад 2009 року в розмірі 137701 грн. 36 коп.

Позивач в судове засідання не зявилась, проте заявила письмове клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Представник позивача в судовому засіданні адміністративний позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві та заявах про збільшення і уточнення позовних вимог. Просила стягнути на користь позивача з ОСОБА_5 управління Державної судової адміністрації в Рівненській області недоплачену за період з 01.06.2005 року по 30.11.2009 року заробітну плату в розмірі 133145 грн. 96 коп., матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2006, 2007 роки в розмірі 10911 грн. 43 коп., щомісячне грошове утримання за період з червня 2005 року по листопад 2009 року в розмірі 137701 грн. 36 коп.

Представник відповідача ОСОБА_5 управління Державної судової адміністрації в Рівненській області в судовому засіданні адміністративний позов не визнала повністю та пояснила, що видатки на утримання суддів відповідно до статей 120, 121 Закону України «Про судоустрій України»визначаються у Державному бюджеті України, фінансування здійснюється на підставі відповідних кошторисів та помісячних розписів видатків, в межах річної суми видатків, передбаченої в бюджеті на поточний фінансовий рік. ОСОБА_4 судова адміністрація України здійснює матеріально-технічне забезпечення діяльності суддів загальної юрисдикції і як головний розпорядник бюджетних коштів відповідно до вимог Бюджетного кодексу України може брати бюджетні зобовязання та провадити видатки тільки в межах бюджетних асигнувань. Будь-які бюджетні зобовязання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності бюджетного призначення. Усі бюджетні призначення втрачають чинність після закінчення бюджетного періоду. Матеріальне забезпечення суддів здійснювалось з урахуванням фінансових ресурсів доходної частини Державного бюджету України та в межах бюджетних асигнувань. Просить в позові відмовити повністю.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Державної судової адміністрації України в судовому засіданні адміністративний позов не визнала та просила в позові відмовити повністю.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_4 казначейство України заперечень проти адміністративного позову не подало, в судове засідання представника не направило.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справ, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов слід задовольнити повністю.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 була призначена суддею Рівненського міського суду Рівненської області, де працює з червня 1986 року по даний час. Позивач в грудні 1999 року набула права на отримання щомісячного довічного грошового утримання. Відповідачем проводилось нарахування та виплата заробітної плати та щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_3 за період з червня 2005 року по листопад 2009 року, виходячи з посадового окладу в розмірі 2656 грн. 00 коп., тобто вісім розмірів мінімальної заробітної плати з розрахунку, що мінімальна заробітна плата була встановлена станом на 01.06.2005 року на рівні 332 грн.00 коп. і залишалась незмінною величиною. Вказані фактичні обставини підтверджуються поясненнями представників сторін, копією трудової книжки ОСОБА_3, довідками від 11.12.2009 року про нараховане та виплачене грошове утримання судді Рівненського міського суду Музичук Ніни Юхимівни за червень-грудень 2005 року б/н, за 2006 рік - № 325, за 2007 рік - №327, за 2008 рік - № 326, 2009 рік - № 324.

Згідно з частиною першою статті 126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України. Відповідно до частини першої статті 130 Конституції України забезпечення фінансування та створення належних умов для функціонування судів і діяльності суддів покладено на державу.

Статус суддів з метою забезпечення належних умов для здійснення правосуддя визначається Законом України «Про статус суддів»від 15 грудня 1995 року № 2862-ХІІ. Стаття 11 цього Закону передбачає незалежність суддів, яка, серед іншого, забезпечується їх матеріальним і соціальним забезпеченням відповідно до їх статусу.

Частиною першою статті 44 Закону України «Про статус суддів»передбачено, що заробітна плата суддів складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок.

Відповідно до частини другої статті 44 Закону України «Про статус суддів», розміри посадових окладів суддів встановлюються у відсотковому відношенні до посадового окладу Голови Верховного Суду України і не можуть бути меншими від 50 відсотків його окладу. Посадовий оклад судді не може бути меншим від 80 відсотків посадового окладу голови суду, в якому працює суддя.

Згідно з вказаною нормою, гарантований мінімальний посадовий оклад судді не може бути меншим встановленого статтею 44 вказаного закону в співвідношення до окладу Голови Верховного Суду України. Визначення саме такого співвідношення означає забезпечення справедливої оплати праці голів судів і суддів, не допускає невиправданих диспропорцій. Недодержання цього принципу є порушенням конституційного права суддів на отримання заробітної плати не нижче, від визначеної законом, та порушенням конституційних гарантій щодо незалежності та недоторканності суддів.

Відповідно до положень частини четвертої статті 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату не нижчу від визначеної законом.

30.06.2005 року Кабінет ОСОБА_6 України прийняв постанови № 513 «Про оплату праці Голови та заступників Голови Конституційного Суду України»та № 514 «Про оплату праці Голови, першого заступника Голови та заступника Голови Верховного Суду України», які набирали чинності з 1 червня 2005 року. На підставі цих нормативних актів зазначеним особам були підвищені посадові оклади та встановлені відповідні системи оплати їх праці. Разом з тим, з врахуванням частини другої статті 44 Закону України «Про статус суддів»Кабінет ОСОБА_6 України не привів у відповідність посадові оклади суддів.

03.09.2005 року Кабінет ОСОБА_6 України прийняв постанову № 865 «Про оплату праці суддів»(назва постанови в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), якою затвердив схеми посадових окладів інших керівників та суддів Конституційного Суду України, керівників та суддів інших судів загальної юрисдикції, привівши оклади суддів у відповідність з встановленим частиною другою статті 44 Закону України «Про статус суддів»співвідношенням до посадових окладів Голови Верховного Суду України та голови суду, в якому працює суддя. Згідно з додатком 6 цієї Постанови посадовий оклад судді міського суду становив 8 розмірів мінімальної заробітної плати. Відповідно до пункту 5 вказаної Постанови вона набирала чинності з 1 січня 2006 року.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 16.05.2007 року, яка набрала законної сили, при розгляді справи щодо законності окремих положень постанови Кабінету ОСОБА_6 України № 865 «Про оплату праці суддів»від 03.09.2005 року, встановлено, що пункт 5 зазначеної постанови суперечить частині другій статті 44 Закону України «Про статус суддів», тобто є незаконним. Крім того, даною постановою Вищого адміністративного суду допущено поворот виконання постанови Кабінету ОСОБА_6 України від 3 вересня 2005 року N 865 «Про оплату праці суддів», визнавши, що вона підлягає застосуванню одночасно з постановами Кабінету ОСОБА_6 України від 30 червня 2005 року N 513 та N 514 з питань оплати праці керівників судів, тобто з 1 червня 2005 року.

Таким чином, позивач набула права на підвищення посадового окладу з 1 червня 2005 року в розмірі 8 мінімальних заробітних плат.

31.12.2005 Кабінетом ОСОБА_6 України прийнято постанову N 1310 «Про внесення змін до постанови Кабінету ОСОБА_6 України від 3 вересня 2005 р. N 865». Серед іншого, постанову доповнено пунктом 41, за змістом якого розміри посадових окладів встановлюються виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 грн. і в подальшому при підвищенні мінімальної заробітної плати їх перерахунок не проводиться.

Постановою Печерського районного суду міста Києва від 19.03.2007 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03.12.2007 року, було визнано протиправним та скасовано пункт 41 постанови Кабінету ОСОБА_6 України від 31.12.2005 р. N 1310 «Про внесення змін до постанови Кабінету ОСОБА_6 України від 3 вересня 2005 р. N 865»та пункт 41 постанови Кабінету ОСОБА_6 України від 03.09.2005 р. N 856 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів». В цій частині судові рішення були залишені в силі постановою Вищого адміністративного суду України від 29.10.2009 року. Суди прийшли до висновку, що Кабінетом ОСОБА_6 України, який перебрав на себе функцію законодавця, були встановлені протиправні обмеження щодо встановлення розмірів посадових окладів суддів залежно від розмірів мінімальної заробітної плати на день ухвалення нормативно-правового акта з одночасною забороною перераховувати оклади при підвищенні мінімальної заробітної плати.

Отже, позивач мала право на перерахунок посадового окладу у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати, який визначався відповідними законами про державний бюджет на відповідний рік.

Відповідно до частини першої статті 43 Закону України «Про статус суддів»кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обовязків за власним бажанням або у звязку з закінченням строку повноважень. Відповідно до частини четвертої статті 43 цього ж Закону, судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді.

Відповідно до пунктів 4.1., 4.2. Положення про порядок призначення та виплати щомісячного грошового утримання працюючим суддям та щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 25.08.2005 року № 94, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.11.2005 року за №1314/11594, (чинного на момент спірних правовідносин) розмір заробітної плати судді для обчислення суми щомісячного довічного грошового утримання визначається виходячи з посадового окладу, премії, доплати за кваліфікаційний клас, надбавки за вислугу років та інших надбавок, які встановлені законодавчими актами і є обов'язковими для виплати суддям, які працюють на відповідній посаді. Розмір посадового окладу визначається відповідно до законодавчих актів і дорівнює посадовому окладу судді, який працює на відповідній посаді в цей час.

Таким чином, у звязку з неправильним визначенням позивачу посадового окладу з 01.06.2005 року та не проведенні його перерахунку, у звязку з збільшенням розміру мінімальної заробітною плати, відповідач не правильно обчислював та виплачував довічне грошове утримання.

Згідно із частиною пятою статті 44 Закону України «Про статус суддів»суддям надається щорічна відпустка тривалістю 30 робочих днів з наданням додаткового посадового окладу. Згідно з абзацом першим підпункту 2 пункту 21 постанови Кабінету ОСОБА_6 України від 03.09.2005 р. N 856 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів». (із змінами і доповненнями) у разі надання відпустки виплачується додатковий посадовий оклад відповідно до частини п'ятої статті 44 Закону України "Про статус суддів", а також надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх середньомісячної заробітної плати.

Судом встановлено, що судді Музичук Н.Ю. протягом 2006-2007 років не була нарахована та не виплачувалась матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі середньомісячної заробітної плати.

При прийняті судового рішення та відновленні порушеного права позивача саме з 01.06.2005 року суд також враховує наступне. Відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 9 лютого 1999 року N 1-рп/99, за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Оскільки Постановою Кабінету ОСОБА_6 України від 03.09.05р. № 865 «Про оплату праці»було порушено право суддів на оплату праці з 1 червня 2005 року, то воно підлягає захисту та відновленню згідно з принципами верховенства права, рівності, справедливості та законності з 01.06.2005 року.

Суд не приймає до уваги заперечення відповідача, про відсутність бюджетних асигнувань та призначень для виплати заробітної плати та інших виплат суддям, виходячи з такого. Відповідно до частини третьої статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини»суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї і практику Європейського Суду як джерело права. Так, при розгляді справи «Кечко проти України»(заява № 63134/00) Європейський Суд з прав людини зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. ОСОБА_4 може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). У зв'язку з цим, Європейський Суд не прийняв до уваги позицію Уряду України про колізію двох нормативних актів, якими встановлені відповідні доплати та пільги з бюджету і які є діючими, та Закону України «Про ОСОБА_4 бюджет»на відповідний рік, де положення останнього, на думку Уряду України, превалювали як спеціальний закон. Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань (аналогічна позиція викладена в рішенні у справі № 59498/00 «Бурдов проти Росії»). Тому право позивача на отримання грошового забезпечення не залежить від наявності фінансування з бюджету, а має безумовний характер.

Крім того, колегія суддів вважає, що надання судді за рахунок ОСОБА_4 матеріального і соціального захисту, у тому числі заробітної плати, що відповідає його високому статусу, є гарантією забезпечення незалежності. В Рекомендаціях Комітету ОСОБА_6 Європи від 13 жовтня 1994 року № (94) 12 (994 323) зазначається, «Незалежність, дієвість та роль суддів має забезпечити те, щоб статус і винагорода суддів відповідали гідності їхньої професії та відповідальності, яку вони беруть на себе». Особливий порядок фінансування судів і діяльності суддів є однією з конституційних гарантій їх незалежності і спрямований на забезпечення належних умов для здійснення незалежного правосуддя.

Пунктом 6.1 Європейської Хартії про закон «Про статус суддів»передбачено, що судді, які виконують професійно свої суддівські функції, мають право на винагороду, рівень якої повинен бути таким, щоб вони були захищені від тиску при прийнятті ними рішень і в роботі взагалі, щоб ніщо не могло вплинути на їх незалежність та неупередженість.

Вирішуючи питання про спосіб відновлення порушеного права позивача суд виходить з наступного. Захист прав в адміністративному судочинстві має бути ефективним. Це означає, що задовольняючи адміністративний позов суд повинен вжити всі заходи для поновлення порушеного права.

Згідно з пунктами 1, 2 частини другої статті 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; про зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Перераховані повноваження необхідно розглядати в контексті положень статті 3 Конституції України, відповідно до якої права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави в особі її органів, до яких належать і органи судової влади, а також в контексті частини першої статті 2 КАС України, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Судом встановлено, що позивачеві нараховувалося та виплачувалося заробітна плата, грошове утримання, матеріальна допомога ОСОБА_4 судовою адміністрацією в Рівненській області. Тому суд приходить до висновку, що саме на цього відповідача слід покласти обовязок провести нарахування та виплату позивачеві не донарахованої і невиплаченої заробітної плати, грошового утримання за період з 1 червня 2005 по 30 листопада 2009 року, відповідно до схеми посадових окладів керівників та суддів місцевих загальних судів додаток 6 до Постанови Кабінету ОСОБА_6 України від 3 вересня 2005 року № 865, в первісній редакції, та нарахування і виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2006, 2007 року у розмірі середньомісячної заробітної плати на момент надання щорічної основної відпустки за вказані роки. При цьому відповідача слід зобовязати провести нарахування та виплату позивачеві відповідних сум грошового забезпечення, оскільки саме на відповідача покладено обовязок проводити такі нарахування у конкретному розмірі, в звязку з чим суд не може перебирати на себе функцію державного органу, на якого законодавством покладено такі повноваження.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Зобов'язати Територіальне управління державної судової адміністрації в Рівненській області нарахувати та виплатити з 1 червня 2005 року по 30 листопада 2009 року на користь ОСОБА_3 недонараховану і невиплачену суму заробітної плати , щомісячного грошового утримання судді та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2006 , 2007 роки у розмірі середньомісячної заробітної плати на момент надання щорічної основної відпустки за вказані роки, відповідно до схеми посадових окладів керівників та суддів місцевих загальних судів - додаток 6 до Постанови Кабінету ОСОБА_6 України від 3 вересня 2005 року №865, в первісній редакції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо заяву про апеляційне оскарження було подано, але апеляційна скарга не була подана у встановлений строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції, який ухвалив постанову. Заява про апеляційне оскарження подається протягом 10-ти днів з дня складання постанови в повному обсязі. Якщо постанову було проголошено у відсутності особи, яка бере участь у справі, то строк подання заяви про апеляційне оскарження обчислюється з дня отримання нею копії постанови.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом 20-ти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Головуючий суддя Жуковська Л.А.

Судді Боймиструк С.В.

ОСОБА_7

Повний текст постанови виготовлений 25 березня 2010 року