Справа № 806/1169/13-а
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2015-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2015 року м. Київ К/800/65770/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого Степашка О.І.

суддів: Островича С.Е.

Федорова М.О.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Новоград-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирської області

на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 02.10.2013

та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 26.11.2013

у справі №806/1169/13-а

за позовом Державного підприємства «Новоград-Волинське досвідне лісомисливське господарство»

до 1.Новоград-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області,

2.Головного управління Міндоходів у Житомирській області

треті особи:1.Державне агентство лісових ресурсів України,

2.Житомирське обласне управління лісового та мисливського господарства

про скасування податкових повідомлень-рішень та визнання протиправним рішення

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Новоград-Волинське досвідне лісомисливське господарство» (далі по тексту - позивач, ДП «Новоград-Волинське досвідне лісомисливське господарство») звернулось до суду з позовом до Новоград-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області (далі по тексту - відповідач-1, Новоград-Волинська ОДПІ ГУ Міндоходів у Житомирській області), Головного управління Міндоходів у Житомирській області (далі по тексту - відповідач-2, ГУ Міндоходів у Житомирській області) про скасування податкових повідомлень-рішень від 03.12.2012 №, № та від 19.02.2013 № та визнати таким, що не відповідає чинному законодавству рішення Державної податкової служби у Житомирській області від 12.02.2013 за вихідним №2228/Н-С/10-205.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 02.10.2013, яка залишена без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 26.11.2013, позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 03.12.2012 №, № та від 19.02.2013 №. В решті позовних вимог відмовлено. Присуджено ДП «Новоград-Волинське досвідне лісомисливське господарство» понесені ним судові витрати у розмірі 4625,72 грн. з Державного бюджету України, зобов'язавши орган Державної казначейської служби України стягнути судові витрати із Державного бюджету України шляхом їх безспірного списання.

В касаційній скарзі відповідач-1 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем-1 було проведено планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2010 по 30.06.2012, за результатами якої складено акт №1302/22-00/00991947 від 15.11.2012.

В акті перевірки зазначено порушення позивачем вимог пп. 136.1.1 п. 136.1 ст. 136 та п. 138.4 ст. 138 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток в сумі 320223,00 грн. та занижено частину прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету в сумі 208840,00 грн.

На підставі висновків акту перевірки відповідачем-1 прийнято податкові повідомлення-рішення від 03.12.2012 №, якими позивачу збільшено суму грошове зобов'язання в частині прибутку державних підприємств, установ і організацій на 208840,00 грн. та №, якими позивачу збільшено суму грошове зобов'язання за основним платежем: податок на прибуток на 320223,00 грн.

Внаслідок адміністративного оскарження рішення ГУ Міндоходів в Житомирській області від 12.02.2013 №2228/Н-С/10-205 скарга залишена без задоволення та збільшено штрафну (фінансову) санкцію по грошовому зобов'язанню з частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету на 24332,00 грн. 19.02.2013 відповідачем-1 прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем частина прибутку державних підприємств, установ і організацій на 24332,00 грн. за штрафними санкціями.

Підставою для збільшення суми грошового зобов'язання податку на прибуток слугував висновок податкового органу про неправомірність віднесення витрат на підставі п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України, пов'язаних з лісовідновленням, до складу валових витрат, що враховуються при визначенні об'єкту оподаткування за 2-4 квартали 2011 року в розмірі 1349225,00 грн. На думку податкового органу, вказані витрати підлягають включенню до валових витрат на підставі п. 138.4 ст. 138 Податкового кодексу України, в періоді, коли позивач отримає дохід від реалізації цієї продукції.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суди попередніх інстанцій виходили з наступних обставин, з чим погоджується суд касаційної інстанції.

Згідно пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням п. 138.2, п.138.11 цієї статті, п. п. 140.2 - 140.5 ст. 140, ст. ст. 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Кодексу, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.

Судами встановлено, що в ІІ, ІІІ та ІV кварталах 2011 року до складу валових витрат позивач на підставі п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України відніс витрати по садінню і висіванню лісу, сприяння природному відновленню, реконструкції насаджень, доповнення лісових культур, обробіток ґрунту під лісові культури, заготівля лісового насіння, вирощування садивного матеріалу, створення і вирощування плантацій та інші витрати по лісовідновленню до складу валових витрат.

Крім того, вказані роботи здійснюються також на виконання постанови Кабінету Міністрів України №977 від 19.09.2009 «Про затвердження Державної цільової програми «Ліси України» на 2011-2015 роки», та Постанови Кабінету Міністрів України від 01.03.2007 №303 «Про затвердження Правил відтворення лісів».

Згідно з п. 138.4 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Як зазначено в п. 7 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318, витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені; витрати, які неможливо прямо пов'язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Аналіз вказаних правових норм свідчить про те, що витрати, понесені у зв'язку із лісовідновленням, яке передбачає довготривалий (більше одного року) технологічним циклом виробництва, не можливо пов'язати з доходом певного періоду, а тому вони повинні відноситись до витрат того звітного періоду, в якому вони понесені.

Судами встановлено, позивачем проводиться посадка сосни, дубової породи дерев, ялинок, тобто жодне з вказаних порід дерев, в процесі перетворення не здатне давати додаткову продукцію, або якісь інші додаткові блага. Додаткові блага від дерев неможливо отримати. Тобто дані послуги під визначення «Біологічні активи» не підпадають.

Біологічні активи повинні знаходитися на балансі підприємства, здатні в процесі біологічних перетворювань давати сільськогосподарську продукцію та/або додаткові біологічні активи, а також приносити в інший спосіб економічні вигоди, повинна нараховуватись амортизація. В даному випадку, основні ознаки біологічних активів у новоствореної деревини відсутні.

За таких обставин та з урахуванням вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, суди дійшли обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про те, що судами попередніх інстанцій належним чином з'ясовані обставини справи та надано їм відповідну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішень судів попередніх інстанцій не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 220-1, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Новоград-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирської області відхилити.

Постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 02.10.2013 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 26.11.2013 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)С.Е. Острович
(підпис)М.О. Федоров