Справа № 820/1074/15
Суддя: Лук'яненко М.О.
Дата ухвалення: 2015-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

19 травня 2015 р. № 820/1074/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Лук'яненко М.О.,

за участю секретаря судового засідання Звягіна Я.І.,

сторін:

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Горбенка Є.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області про зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій, з урахуванням уточнень, просить суд: зобов'язати головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області видати йому трудову книжку (дублікат трудової книжки), з внесенням запису про його звільнення з ОВС, що співпадає з днем видачі трудової книжки; стягнути з головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, що станом на 04.03.2015 року складає 28033,87 грн. та по 152,35 грн. за кожний день невидачі трудової книжки після 04.03.2015 року, судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 29.08.2014 року згідно з наказом №247 о/с його звільнено з органів внутрішніх справ України у запас Збройних Сил України з посади старшого слідчого відділу Лисичанського міського відділу за п.64 "Ж" КЗпП України. На час звільнення ОСОБА_1 перебував на лікарняному. При звільненні з роботи йому не видали трудову книжку та не провели повного розрахунку. 30.08.2014 року ОСОБА_1 звернувся до головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області з заявою, в якій просив змінити дату його звільнення з ОВС на 31.08.2014 року (день виходу з лікарняного), видати копію наказу про звільнення, а також провести з ним повний розрахунок та видати трудову книжку. 19.09.2014 року ОСОБА_1 отримано від ГУМВС України у Луганській області у м. Сєвєродонецьку копію наказу №247 о/с від 26.08.2014 року про його звільнення, а також лист, в якому відповідач повідомив ОСОБА_1, що оригінал його трудової книжки перебуває в його особовій справі, яка знаходиться в адміністративній будівлі ГУМВСУ в місті Луганську, яка захоплена незаконним озброєним формуванням. На думку позивача відповідачем безпідставно та неправомірно не видано оригінал трудової книжки та не здійснено розрахунку при звільнені.

В судовому засіданні позивач підтримав доводи та вимоги адміністративного позову, просив задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечував, надав до суду письмові заперечення, позиція яких повністю збігається з викладеною у судовому засіданні, де вказав, що 18.05.2014 року була захоплена будівля ГУМВС України у Луганській області з усією документацією, в тому числі з особовими справами співробітників ОВС області. Враховуючи, що оригінал трудової книжки перебуває в особовій справі позивача, а особова справа в свою чергу знаходиться в адміністративній будівлі ГУМВСУ в м. Луганськ, тобто трудова книжка не видана за місцем тимчасової дислокації головного управління в м. Сєверодонецьк не з вини адміністрації ГУМВС України у Луганській області. Просив у позові відмовити у повному обсязі.

Вислухавши позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступне.

01.03.1995 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу до управління внутрішніх справ України у Луганській області на посаду помічника слідчого Новоайдарського РВ УМВС України у Луганській області.

У жовтні 1996 року за власним бажанням позивача, його переведено з Новоайдарського РВ УМВСС на посаду слідчого до слідчого відділу Лисичанського МВ УМВС України у Луганській області.

У березні 2005 року за власним бажанням позивача, його переведено з Лисичанського МВ УМВС працювати на посаду слідчого до слідчого відділу Сєвєродонецького МВ УМВС України у Луганській області.

У липні 2006 року ОСОБА_1 переведено Сєвєродонецького МВ ГУМВС на посаду старшого слідчого до слідчого відділу Лисичанського МВ ГУМВС України у Луганській області.

06.05.2014 року позивач подав рапорт на ім'я начальника ГУМВС України у Луганській області про його звільнення з лав органів внутрішніх справ з 31.08.2014 року.

Наказом №247 о/с від 26.08.2014 року позивача звільнено з лав органів внутрішніх справ з 29.08.2014 року на підставі п. 64 "ж" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (за власним бажанням), затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року №114 (а.с. 9). На час звільнення вислуга в календарному обчисленні, з урахуванням служби в збройних силах СРСР, ОСОБА_1 склала 21 рік 06 місяців 27 днів.

30.08.2014 року позивач звернувся до відповідача з проханням змінити дату звільнення, оскільки, в період з 26.08.2014 року по 30.08.2014 року він перебував на лікарняному. Також, у своїй заяві ОСОБА_1 просив видати копію наказу про звільнення, оригінал трудової книжки, військовий квиток та провести повний розрахунок з ним (а.с. 10).

04.09.2014 року позивач звернувся до відповідача із проханням направити до Пенсійного фонду України, як то передбачено чинним законодавством пакет документів для нарахування йому пенсійного забезпечення за вислугою років (а.с. 11).

11.09.2014 року позивачу надано відповідь про те, що згідно п. 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року №3-1, заяви про призначення пенсії за вислугу років особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України (а.с. 12).

Листом від 19.09.2014 року №6/2-114 головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області повідомило позивача проте, що 31.08.2014 року є вихідним днем, а звільнення працівників з роботи у вихідні дні чинним законодавством не передбачено, правових підстав для зміни дати звільнення ОСОБА_1 з ОВС не має. Разом з листом, позивачу надано копію наказу про його звільнення №247 о/с від 29.08.2014 року. Крім того, у своєму листі відповідач зазначив, що у зв'язку з тим, що адміністративна будівля ГУМВСУ захоплена незаконними озброєними формуваннями самопроголошеної "Луганської народної республіки" разом з усією документацією по лінії кадрового та фінансового забезпечення та територія міста Луганська перебуває під контролем зазначених озброєних формувань, будь-яким чином направити матеріали до призначення Вам пенсії по лінії МВС України не надається можливим. Також, повідомив, що оригінал трудової книжки перебуває у особовій справі позивача, яка знаходиться в адміністративній будівлі ГУМВСУ в місті Луганськ. Правових підстав для видачі дублікату трудової книжки не має (а.с. 14).

Спірні правовідносини регулюються Кодексом законів про працю та наказом Міністерства праці України "Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників" від 29 липня 1993 року №58.

Відповідно до положень п.п.1.1 п.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п'ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Згідно вимог п.2.3, п.2.4 Інструкції від 29 липня 1993 року №58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Відповідно п.2.5 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників з кожним записом, що заноситься до трудової книжки на підставі наказу (розпорядження) про призначення на роботу, переведення і звільнення, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний ознайомити працівника під розписку в особистій картці (типова відомча форма №П-2, затверджена наказом Мінстату України від 27 жовтня 1995 року № 277), в якій має повторюватися відповідний запис з трудової книжки (вкладиша).

Положеннями п. 4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

При цьому для осіб працездатного віку необхідно вказати час, тривалість та місце проходження підвищення кваліфікації, яке пройшов працівник за останні два роки перед звільненням.

Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органа працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції.

Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки.

Приписами п. 5.2 вищевказаної Інструкції передбачено, що дублікат трудової книжки або вкладиш до неї заповнюється за загальними правилами. У розділі "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження" і "Відомості про заохочення" при заповненні дубліката вносяться записи про роботу, а також про нагородження і заохочення за місцем останньої роботи на підставі раніше виданих наказів (розпоряджень).

Якщо працівник до влаштування на це підприємство вже працював, то при заповненні дубліката трудової книжки в розділ "Відомості про роботу" у графу 3 спочатку вноситься запис про загальний стаж його роботи до влаштування на це підприємство, який підтверджується документами.

Загальний стаж роботи записується сумарно, тобто зазначається загальна кількість років, місяців, днів роботи без уточнення, на якому підприємстві, в які періоди часу і на яких посадах працював у минулому власник трудової книжки.

Зі змісту ст. 47 Кодексу законів про працю вбачається, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Виходячи з аналізу вище зазначених положень діючого законодавства України, суд дійшов висновку, що відповідач при звільненні позивача в разі неможливості видати йому оригінал трудової книжки повинен був видати йому дублікат трудової книжки із зазначенням відомостей про роботу, нагородження, заохочення, що внесені у трудову книжку за час роботи позивача на даному підприємстві, засвідчений керівником цього підприємства.

Додатково суд зазначає, що не погоджується із посиланнями відповідача на той, факт, що позивачу не можливо розрахувати стаж для призначення пенсії за вислугою років у зв'язку з відсутністю інформації про проходження служби в органах внутрішніх справ, оскільки дані посилання є безпідставними, так як, відповідачем у наказі №247 о/с про звільнення ОСОБА_1 з лав ОВС самостійно визначено стаж роботи позивача, а саме: 21 рік 06 місяців 27 днів. Окрім того, позивачем надано довідки про підтвердження його стажу в органах ОВС.

За правилами ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

А отже, враховуючи наведене вище, суд зазначає, що у зв'язку із тим, що трудова книжка при звільнені надана не була, днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ та вноситься запис до трудової книжки про цей наказ.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині зобов'язання головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області видати ОСОБА_1 дублікат трудової книжки днем звільнення, в якій зазначити день видачі трудової книжки, про що в день видачі трудової книжки винести наказ про звільнення ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Щодо стягнення з головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, що станом на 04.03.2015 року складає 28033,87 грн. та по 152,35 грн. за кожний день невидачі трудової книжки після 04.03.2015 року, суд зазначає наступне.

Як зазначалось вище, положеннями п. 4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників передбачено, що при затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органа працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Так як, позивачу при звільненні не видано оригінал трудової книжки, а отже, відсутня дата звільнення з роботи, суд не має можливості здійснити розрахунок середнього заробітку ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу, а тому, позовну вимогу щодо стягнення з головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу та по 152,35 грн. за кожний день невидачі трудової книжки вважає передчасною та такою, що задоволенню не підлягає. Однак, вважає за необхідне роз'яснити позивачу, що він не позбавлений права на звернення із зазначеною вимогою до суду після отримання дублікату трудової книжки із зазначенням дати його звільнення.

Позовні вимоги в частині покладення судових витрат на головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області у розмірі 2638,13 грн. підлягають частковому задоволенню, через наступне.

Відповідно до ч 1, 3 ст. 91 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Слід зауважити, що до складу витрат сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду, відносяться не будь-які видатки, зумовлені приїздом до суду. До цих витрат, зокрема, відносяться:1)витрати на переїзд до іншого населеного пункту сторін та їх представників; 2) витрати на наймання житла для сторін та їх представників у разі переїзду до іншого населеного пункту; 3) добові у разі переїзду до іншого населеного пункту.

Згідно до положень ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

При цьому витрати на переїзд можуть бути відшкодовані лише у випадках, коли стороні та (або) представнику необхідно було здійснити переїзд до адміністративного суду в інше місто або селище. Розмір витрат визначається вартістю квитків на залізничний, автомобільний, водний, повітряний транспорт або ж підтвердженою вартістю пального, необхідного для переїзду до суду власним Автотранспортом. Витрати на наймання житла стороною та (або) її представником можуть підтверджуватися договором про найм (оренду) житлового приміщення або рахунком (квитанцією, чеком) з готелю. Вони відшкодовуються також лише у тому випадку, коли найм житла був зумовлений переїздом до іншого населеного пункту у зв'язку з розглядом судом справи.

Граничний розмір компенсації судових витрат встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2006 року №590.

Поряд із цим, суд зазначає, що витрати на переїзд, наймання житла, добові компенсуються у розмірі, що не може перевищувати встановлені законодавством норми відшкодування витрат на відрядження.

Такі норми встановлені постановою Кабінету Міністрів України від 02.11.2011 року №98 "Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів".

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 на підтвердження понесених витрат надано квитанції на витрати пов'язані з проїздом та найманням житла.

Приймаючи до уваги вище наведене, беручи до уваги надані позивачем до суду квитанції, суд дійшов висновку, що стягненню з відповідача підлягають витрати на проїзд до місця судового засідання у розмірі 613,10 грн. та понесені витрати на проживання у готелі з 19.05.2015 року по 20.05.2015 року у розмірі 76,23 грн., що підтверджується квитанціями, наявними в матеріалах справи.

А отже, вимога позивача про стягнення судових витрат підлягає частковому задоволенню, а саме в сумі 689,33 грн., решта понесених витрат відшкодуванню не підлягає, оскільки не підтверджена належними розрахунковими документами.

150

Враховуючи вище наведене, суд дійшов висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню в частині позовних вимог про зобов'язання головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області видати ОСОБА_1 дублікат трудової книжки днем звільнення, в якій зазначити день видачі трудової книжки, про що в день видачі трудової книжки винести наказ про звільнення ОСОБА_1; стягнення з головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області (93400, м. Сєверодонецьк, вул. Партизанська, 16) на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у розмірі 689,33 (шістсот вісімдесят дев'ять гривень тридцять три копійки) грн. Решта позовних вимог задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 8 і 19 Конституції України, ст.ст. 7-11, ч. 1 ст. 158, ст. 159, ч. ч. 1, 2 ст. 160, ст. 161, ч. 1 ст. 162, ст. 163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області про зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Зобов'язати головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області видати ОСОБА_1 дублікат трудової книжки днем звільнення, в якій зазначити день видачі трудової книжки, про що в день видачі трудової книжки винести наказ про звільнення ОСОБА_1.

Стягнути з головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області (93400, м. Сєверодонецьк, вул. Партизанська, 16) на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у розмірі 689,33 (шістсот вісімдесят дев'ять гривень тридцять три копійки) грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги у 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили у порядку, передбаченому ст. 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 25 травня 2015 року.

Суддя М.О.Лук'яненко