Справа № 813/230/15
Суддя: Ліщинський Андрій Михайлович
Дата ухвалення: 2015-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2015 р. Справа № 876/2558/15

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі :

головуючого судді: Ліщинського А.М.,

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.

при секретарі судового засідання: Бєлкіній Н.І.

з участю представників позивача: ОСОБА_1 та ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Залізничного районного відділу у м.Львова Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 до Залізничного районного відділу у м.Львова Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області про визнання протиправними (неправомірними) діяння та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

19.01.2015 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача про визнання неправомірними діяння інспекторів (провідних спеціалістів) Добріва Н.В., Гірняк А.І. Залізничного РВ м.Львова ГУ ДМС України у Львівській області щодо зупинення виготовлення закордонного паспорта для ОСОБА_1 і його дитини інваліда з дитинства ОСОБА_3 та про зобов'язання виготовити та видати закордонний паспорт на підставі поданих ОСОБА_1 документів.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що дії щодо відмови в оформленні паспорта громадянина України для виїзду за кордон на підставі поданих ним документів є неправомірними, така відмова не ґрунтується на нормах чинного законодавства України, оскільки діючі нормативно-правові акти не передбачають обов'язку заявника надавати додаткові документи, замовляти та додатково оплачувати окремі платні послуги, які він не замовляв, не отримував та не мав наміру отримувати з метою оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2015 року адміністративний позов задоволено. Визнано неправомірними діяння Залізничного РВ м.Львова ГУ ДМС України у Львівській області щодо зупинення виготовлення закордонного паспорта для ОСОБА_1 і його дитини інваліда з дитинства ОСОБА_3. Зобов'язано Залізничний РВ м.Львова ГУ ДМС України у Львівській області виготовити та видати закордонний паспорт на підставі поданих ОСОБА_1 документів 26.11.2014 року.

Відповідач постанову оскаржив, не погодившись із зазначеним судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, зазначивши, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права та є незаконною, просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову повністю.

В апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуваною постановою надано оцінку діям відповідача без урахування вимог постанов Кабінету Міністрів України від 04 червня 2007 року №795 та від 26 жовтня №1098, що є очевидно неправомірним, адже ці постанови є чинними на момент виникнення спірних правовідносин, а отже - підлягають обов'язковому застосуванню у діяльності суб'єкта владних повноважень.

У ході апеляційного розгляду представники позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надали пояснення та просять відхилити апеляційну скаргу.

Інші особи які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи в їх відсутності згідно з ч.4 ст. 196 КАС України.

Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити з наступних підстав.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з того, що вимоги відповідача надати документи та сплатити платежі за оформлення та видачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон, не передбачені Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення - спеціальними правовими актами, що врегульовують ці правовідносини, є безпідставними та неправомірними.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Згідно ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно.

Частиною 1 ст.195 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Правильність вирішення справи відповідно до вимог ст.13 КАС України забезпечується системою: апеляційною та касаційною. Можливість апеляційного та касаційного оскарження судових рішень є принципом адміністративного судочинства, що спрямований на забезпечення прав осудності (законності та обґрунтованості) судових рішень.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, що позивач 26.11.2014 року звернувся до Залізничного РВ м.Льова ГУ ДМС України у Львівській області із заявою про оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

Листом від 02.12.2014 року за вих.№2356 відповідач повідомив позивача про те, що може надати послугу із оформлення та видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон лише після отримання платіжних документів, які б підтверджували сплату:

- послуг ДМС - в розмірі 87 грн. 15 коп. відповідно до п.27 постанови Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 року за №1098;

- вартості бланкової продукції - в розмірі 120 грн. відповідно до п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 року та примітки до даної постанови.

Вважаючи таку вимогу відповідача неправомірною позивач звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

В силу ст.ст.1, 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачає право громадян України виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в'їхати в Україну. Документами, що дають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є, зокрема, паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Відповідно до абз.2 ч.1 ст.4 цього Закону оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон провадиться громадянам України, які постійно проживають в Україні і досягли 18-річного віку, - за особистим клопотанням про отримання паспорта або через своїх законних представників до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства. Порядок оформлення, видачі, обміну, повернення, вилучення, знищення, визнання недійсним паспорта громадянина України для виїзду за кордон визначається Кабінетом Міністрів України. Бланки паспорта громадянина України для виїзду за кордон виготовляються на замовлення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства.

Крім того, ст.7 даного Закону закріплено, що правила оформлення і видачі паспортів, їх тимчасового затримання та вилучення визначаються відповідно до цього Закону Кабінетом Міністрів України і підлягають опублікуванню. З метою реалізації наведеної бланкетної норми Кабінетом Міністрів України 31 березня 1995 року було прийнято постанову №231, якою затверджено Правила оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення.

Пунктом 10 Правил встановлено, що для оформлення паспорта у разі тимчасового виїзду за кордон подається: заява-анкета встановленого зразка; паспорт громадянина України, свідоцтво про народження (для осіб віком до 16 років) (після прийняття документів повертається); копія виданої податковим органом довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, крім осіб, які через свої релігійні або інші переконання відмовляються від прийняття ідентифікаційного номера та офіційно повідомляють про це відповідні державні органи; дві фотокартки розміром 3,5 х 4,5 сантиметра; квитанція про сплату державного мита або документ, що підтверджує право на звільнення від його сплати.

Згідно зі ст.1 Декрету Кабінету Міністрів України від 21 січня 1993 року №7-93 «Про державне мито» платниками державного мита на території України є фізичні та юридичні особи за вчинення в їхніх інтересах дій та видачу документів, що мають юридичне значення, уповноваженими на те органами.

Відповідно до п.6 ст.2 Декрету державне мито справляється за видачу нового зразка паспорта громадянина України (крім обміну нині діючого паспорта на паспорт нового зразка); за оформлення нового зразка паспорта громадянина України для поїздки за кордон; за видачу громадянам України закордонного паспорта на право виїзду за кордон або продовження строку його дії. Підпунктом «б» п. 6 ст.3 Декрету встановлено, що ставка державного мита за видачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон встановлюються в розмірі 10 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 170 грн. 00 коп.

Разом з цим, у п.27 розділу І Переліку платних послуг, які надаються підрозділами Міністерства внутрішніх справ та Державної міграційної служби, розмір плати за їх надання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 червня 2007 року №795(у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року №1098), визначено розмір плати за оформлення та видачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон, що становить 87 грн. 15 коп.

Таким чином, сплата встановленого Декретом державного мита покриває вартість витрат, пов'язаних із вчиненням відповідачем дій щодо видачі громадянам України паспорта на право виїзду за кордон, у тому числі й вартість бланка такого паспорта, вартість персоналізації. Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вимога повторної оплати тих самих дій (послуг) на підставі іншого нормативно-правового акта є протиправною.

Також неправомірною є вимога відповідача стосовно сплати вартості бланка у розмірі 120 грн. 00 коп. у зв'язку з тим, що Порядок надання підрозділами Міністерства внутрішніх справ та Державної міграційної служби платних послуг, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 року № 1098, на який посилається Луцький МВ УДМС України у Волинській області, не встановлює розмір такого відшкодування, не передбачають його й Правила оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення.

Згідно вищевикладеного вбачається, що умови, які є обов'язковими для виконання при оформленні та видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон встановлюються виключно положеннями Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року №231.

Що стосується покликань апелянта на положення Закону України «Про адміністративні послуги» та норми Порядку надання підрозділами Міністерства внутрішніх справ та Державної міграційної служби платних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 року №1098, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 9 вказаного Закону визначено, що адміністративні послуги надаються суб'єктами надання адміністративних послуг безпосередньо, через центри надання адміністративних послуг та/або через Єдиний державний портал адміністративних послуг; фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, має право на отримання адміністративної послуги незалежно від реєстрації її місця проживання чи місця перебування, крім випадків, установлених законом, заява на отримання адміністративної послуги подається в письмовій чи усній формі.

Відповідно до статті 11 цього Закону при наданні адміністративних послуг у випадках, передбачених законом, справляється плата (адміністративний збір). Розмір плати за надання адміністративної послуги (адміністративного збору) і порядок її справляння визначаються законом з урахуванням її соціального та економічного значення. Плата за надання адміністративної послуги (адміністративний збір) зараховується до державного або відповідного місцевого бюджету. Плата за надання адміністративної послуги (адміністративний збір) вноситься суб'єктом звернення одноразово за весь комплекс дій та рішень суб'єкта надання адміністративних послуг, необхідних для отримання адміністративної послуги (включаючи вартість бланків, експертиз, здійснюваних суб'єктом надання адміністративної послуги, отримання витягів з реєстрів тощо). Стягнення за надання адміністративних послуг будь-яких додаткових не передбачених законом платежів або вимагання сплати будь-яких додаткових коштів забороняється.

Частина 2 ст.20 цього ж Закону визначає, що до набрання чинності законом, що визначає перелік адміністративних послуг та розміри плати за їх надання (адміністративні збори), плата за надання адміністративних послуг (адміністративний збір) при зверненні за отриманням платних адміністративних послуг сплачується у порядку і розмірах, встановлених законодавством.

Таким чином, положення Закону України «Про адміністративні послуги» передбачають сплату адміністративної послуги одноразово за весь комплекс дій та рішень суб'єкта надання адміністративних послуг, необхідних для отримання адміністративної послуги (включаючи вартість бланків). Проте на даний час відповідний закон, що визначає перелік адміністративних послуг та розміри плати за їх надання (адміністративні збори) не прийнятий, а тому відповідна плата сплачується у порядку і розмірах, встановлених законодавством, а саме Декретом Кабінету Міністрів України «Про державне мито», оскільки інші платежі спеціальними правовими актами, що регулюють правовідносини з оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон, - Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення не передбачені.

Також згідно з п. п.2, 3 Порядку надання підрозділами Міністерства внутрішніх справ та Державної міграційної служби платних послуг послуги надаються за письмовою заявою фізичних або юридичних осіб із зазначенням їх прізвища, імені, по батькові (найменування), місця реєстрації/проживання (місцезнаходження) та виду послуги, а також за постановою (ухвалою) суду в цивільних та господарських справах; оплата наданих послуг здійснюється шляхом перерахування замовником коштів через банки, відділення поштового зв'язку або програмно-технічні комплекси самообслуговування.

Керуючись вищенаведеним колегія суддів приходить до переконання, що згідно з положень Порядку випливає, що послуги, які надаються органами Державної міграційної служби не мають обов'язкового характеру та надаються лише за бажанням особи, на підставі поданої нею письмової заяви, тобто відповідач з огляду на положення Порядку №1098 не може вимагати плати за адміністративні послуги.

А тому слід констатувати, що вимоги відповідача сплатити платежі за оформлення та видачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон, які не передбачені Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення є безпідставними, оскільки з матеріалів справи не вбачається подання позивачем такої письмової заяви до територіального органу ДМС України, вона не отримувала та не виявляла бажання отримувати від відповідача додаткові послуги.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно з ст.86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Мотивація та докази, наведені у апеляційній скарзі, не дають адміністративному суду апеляційної інстанції підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію суду першої інстанції.

За таких обставин справи колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм у оскаржуваному судовому рішенні належну правову оцінку, відтак подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не являються суттєвими і не складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 160 ч.3, 195, 196, 198 п.1, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Залізничного районного відділу у м.Львова Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2015 року у справі №813/230/15 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.М.Ліщинський

Судді О.І.Довга

І.І.Запотічний