Справа № 814/3452/14
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2015-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2015 р.м.ОдесаСправа № 814/3452/14

Категорія: 8.3.1 Головуючий в 1 інстанції: Желєзний І. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого - судді Скрипченка В.О.,

суддів Золотнікова О.С., Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Вознесенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 січня 2015 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЛАД» до Вознесенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

13 листопада 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЛАД» (далі - ТОВ «Влад») звернулося до суду з адміністративним позовом до Вознесенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Вознесенської ОДПІ ГУ Міндоходів у Миколаївській області від 13.10.2014 року № про збільшення грошового зобов'язання з ПДВ у сумі 2 253 767,0 грн. за основним платежем та 563 441,75 грн. за штрафними санкціями та від 23.07.2014 року № про збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток у сумі 2 090 333,0 грн. за основним платежем та 522 583,25 грн. за штрафними санкціями.

В обґрунтування позову зазначено, що підставою визначення підприємству податкових зобов'язань слугував протиправний та необгрунтовний висновок контролюючого органу про безтоварність господарських операцій між позивачем та його постачальниками - ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ ВЕТЕК» та ТОВ «ТЕС ЮГ БУНКЕР».

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 січня 2015 року адміністративний позов ТОВ «Влад» задоволений. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Вознесенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївській області від 13.10.2014 року №. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Вознесенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївській області від 23.07.2014 року №.

Не погоджуючись із постановленим у справі судовим рішенням Вознесенська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Миколаївській області подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з'ясування обставин справи, просила скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою у задоволенні позову товариства відмовити.

12 травня 2015 року Вознесенська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Миколаївській області надіслала до апеляційного суду клопотання про закриття провадження у справі у зв'язку із примиренням сторін на умовах податкового компромісу разом з копіями заяви позивача про застосування податкового компромісу, рішення комісії ДПІ від 20.03.2015 р. №1 щодо погодження застосування процедури податкового компромісу, розрахунку сум, що підлягають сплаті та погашенню за результатами застосування податкового компромісу та платіжних доручень про сплату позивачем ПДВ на суми 64 516,65 грн., 112 688,35 грн. та 40 000 грн.

Справа розглянута апеляційним судом в порядку письмового провадження в зв'язку з неприбуттям жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, згідно п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЛАД» зареєстровано виконавчим комітетом Вознесенської міської ради 23.02.1995 року та як платник податків взято на облік Вознесенською ОДПІ 12.04.1995 року. Основним видом діяльності товариства є оптова та роздрібна торгівля паливом.

З метою здійснення цього виду діяльності позивач має у власності основні фонди І групи - автозаправні станції у м. Вознесенську у кількості 5 одиниць, та орендує основні фонди І групи - АЗС у містах Миколаїв та Первомайськ.

В липні 2014 року ОДПІ проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з питань правомірності формування податкового кредиту та податкових зобов'язань, доходів та витрат, що враховані при визначенні об'єкту оподаткування податком на прибуток по взаємовідносинам з ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ ВЕТЕК» за період з 01.10.2013 року по 31.01.2014 року та ТОВ «ТЕС ЮГ БУНКЕР» за період з 01.08.2013 року по 30.09.2013 року, результати якої оформлено актом від 09.07.2014 року №921/14-06-22-01/20908084 (далі по тексту також - акт), у висновках якого контролюючим органом зазначено про те, що «правочини, укладені позивачем з контрагентами, порушують публічний порядок, суперечать інтересам держави та суспільства, вчинені удавано з метою ухилення від сплати податків третіх осіб», а також про порушення суб'єктом господарювання пп. 138.1.1 п. 138, пп. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6, ст. 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті у бюджет у сумі 2 307 517,0 грн., в тому числі за серпень 2013 року - 90 908,0 грн., вересень 2013 року - 103 941,0 грн., жовтень 2013 року - 743 609,0 грн., листопад 2013 року - 878 873,0 грн., грудень 2013 року - 383 019,0 грн., грудень 2014 року - 107 167,0 грн.; а також до завищення витрат за 2013 рік у сумі 11 001 750,0 грн., що вплинуло на заниження зобов'язань з податку на прибуток підприємства на суму 2 090 333,0 грн.

На підставі акта перевірки відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення:

1) податкове повідомлення-рішення від 23.07.2014 року № про збільшення грошового зобов'язання з ПДВ у сумі 2 307 517,0 грн. за основним платежем та 576 879,25 грн. за штрафними санкціями;

2) податкове повідомлення-рішення від 23.07.2014 року № про збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток у сумі 2 090 333,0 грн. за основним платежем та 522 583,25 грн. за штрафними санкціями.

Не погодившись із повідомленнями-рішеннями ТОВ «ВЛАД» оскаржило їх в адміністративному порядку, звернувшись 31.07.2014 року із первинною скаргою вих. №31 до ГУ Міндоходів у Миколаївській області.

Рішенням від 03.10.2014 року вих. №3388/10/14-29/10-05-10 про результати розгляду скарги ГУ Міндоходів у Миколаївській області скаргу ТОВ «ВЛАД» частково задоволено:

1) податкове повідомлення-рішення від 23.07.2014 року № про збільшення грошового зобов'язання з ПДВ у сумі 2 307 517,0 грн. за основним платежем та 576 879,25 грн. за штрафними санкціями скасовано в частині визначення податкового зобов'язання з ПДВ у сумі 53 750,0 грн. та застосування штрафної санкції у сумі 13 437,50 грн., в іншій частині залишено без змін;

2) податкове повідомлення-рішення від 23.07.2014 року № про збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток у сумі 2 090 333,0 грн. за основним платежем та 522 583,25 грн. за штрафними санкціями - залишено без змін.

З урахуванням рішення про результати розгляду первинної скарги, Вознесенська ОДПІ ГУ Міндоходів у Миколаївській області прийняла нове податкове повідомлення-рішення на зменшену суму - податкове повідомлення-рішення від 13.10.2014 року № про збільшення грошового зобов'язання з ПДВ у сумі 2 253 767,0 грн. за основним платежем та 563 441,75 грн. за штрафними санкціями.

Отже, податкове повідомлення-рішення від 23.07.2014 року № про збільшення грошового зобов'язання з ПДВ у сумі 2 307 517,0 грн. за основним платежем та 576 879,25 грн. за штрафними санкціями вважається відкликаним відповідно до пп. 60.1.3, 60.4 ст. 60 Податкового кодексу України.

ТОВ «ВЛАД» 14.10.2014 року подано повторну скаргу до Державної фіскальної служби України.

Рішенням ДФС України від 04.11.2014 року вих. №6126/6/99-99/001-15 повторну скаргу ТОВ «ВЛАД» залишено без задоволення.

Таким чином, позивач оскаржував податкові повідомлення-рішення від 13.10.2014 року № про збільшення грошового зобов'язання з ПДВ у сумі 2 253 767,0 грн. за основним платежем та 563 441,75 грн. за штрафними санкціями та від 23.07.2014 року № про збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток у сумі 2 090 333,0 грн. за основним платежем та 522 583,25 грн. за штрафними санкціями.

Підставою прийняття оспорюваних податкових повідомлень-рішень слугував висновок контролюючого органу про безтоварність господарських операцій між позивачем та його постачальниками - ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ ВЕТЕК» та ТОВ «ТЕС ЮГ БУНКЕР», а також висновок про те, що правочини, укладені позивачем з контрагентами, порушують публічний порядок, суперечать інтересам держави та суспільства, вчинені удавано з метою ухилення від сплати податків третіх осіб.

Задовольняючи адміністративний позов ТОВ «Влад», суд першої інстанції виходив з наступного, з чим погоджується апеляційний суд.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Таким чином визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Первинним документом є документ, якій містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України (в редакції, що була чинною у відповідних податкових періодах), об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу;

Приписами п. 135.2 ст. 135 ПК України визначено, що доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з п. 137.1 ст. 137 ПК України дохід від реалізації товарів визнається за датою переходу покупцеві права власності на такий товар. Дохід від надання послуг та виконання робіт визнається за датою складення акта або іншого документа, оформленого відповідно до вимог чинного законодавства, який підтверджує виконання робіт або надання послуг.

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Із п. 138.2 ст. 138 ПК України слідує, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді. Платник податку для визначення об'єкта оподаткування має право на врахування витрат, підтверджених документами, що складені нерезидентами відповідно до правил інших країн.

Згідно з п. 139.1.9 ст. 139 ПК України витрати не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку. У відповідності до пп. «а» п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів.

Відповідно до п. 187.1 ст. 187 ПК України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Приписами п. 198.1 ст. 198 ПК України визначено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.2 ст. 198 ПК України).

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п. 201.1 ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну.

Податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (п. 201.4, п. 201.6, п. 201.10 ст. 201 ПК України).

Системний аналіз правових норм, якими регулюються правовідносини, що є предметом судового дослідження, вказує, що визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Не можуть бути включені до складу валових витрат та податкового кредиту витрати на придбання товарів (робіт, послуг) не підтверджені дійсними розрахунковими, платіжними та іншими документами. Документом, який підтверджує сплату покупцем податку на додану вартість в ціні товару, зокрема є податкова накладна.

Для віднесення відповідних сум до складу витрат та податкового кредиту в розумінні ПК України не передбачається умова відслідкування та контролю платником податку (добросовісним набувачем товару, послуг та ін.) реальної сплати цих сум до бюджету контрагентом, а тим більше контрагентів безпосереднього контрагента суб'єкта господарювання. Чинним законодавством на сторону в господарському зобов'язанні не покладено обов'язок з'ясування обставин сплати податків та зборів контрагентом.

До того ж суб'єкт господарювання (добросовісний учасник угод та господарських операцій) не наділений можливістю контролю (навіть за власною ініціативою) за сплатою податків іншими суб'єктами підприємницької діяльності. Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання як платник податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, оскільки юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (ст. 61 Конституції України). Зазначена обставина (недобросовісність учасника угоди щодо сплати податків та зборів) не є підставою для позбавлення платника податку права на відображення в складі валових витрат та податкового кредиту понесені витрати на придбання товарів (послуг), якщо останній виконав усі передбачені законом умови та має всі документальні підтвердження понесених витрат та фактичного здійснення господарських операцій.

Чинним законодавством України не встановлено обов'язку покупця сплачувати ПДВ ще й безпосередньо до бюджету, коли такий податок не буде сплачений продавцем або іншою особою, з урахуванням суми податку, отриманого від покупця в ціні товару. Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність з негативними наслідками саме щодо цієї особи. Зазначена правова позиція, зокрема, викладена у постановах Верховного Суду України від 01.06.2010 за позовом ПП «Армавір» до ДПІ у Печерському районі м. Києва, від 19.11.2010 у справі за позовом ВАТ «Кременчуцький завод технічного вуглецю» до Кременчуцької ОДПІ, від 31.01.2011 за позовом ЗАТ «Мукачівський лісокомбінат» до Мукачівської ОДПІ, а також у Рішенні Європейського суду з прав людини від 22.01.09 по справі «Булвес» проти Болгарії. Отже, Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагентом.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та ТОВ «ТЕС ЮГ БУНКЕР» (вид діяльності - оптова торгівля пальним) був укладений генеральний договір поставки нафтопродуктів від 28.08.2013 №43, відповідно до якого ТОВ «ТЕС ЮГ БУНКЕР» поставляло позивачу товар, а саме: дизельне паливо.

Поставка товару в адресу позивача підприємством ТОВ «ТЕС ЮГ БУНКЕР» підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими та податковими накладними.

Позивачем були перераховані ТОВ «ТЕС ЮГ БУНКЕР» у якості оплати за поставлений товар грошові кошти, що підтверджується платіжними дорученнями: від 29.08.2013 №862 на суму 272 725,26 грн.; від 30.08.2013 №868 на суму 229 000,00 грн.; від 02.09.2013 №870 на суму 180 087,89 грн. від 03.09.2013 №871 на суму 162 382,08 грн., від 10.09.2013 №896 на суму 161 981,00 грн., від 16.09.2013 № 910 на суму 162 922,75 грн.

Суми податків за вищезазначеною поставкою відображені у декларації з ПДВ за серпень та вересень 2013 року та у декларації з податку на прибуток за 2013 року.

Транспортування товару зі складу ТОВ «ТЕС ЮГ БУНКЕР», розташованого у м. Южноукраїнськ, Гідрокомплекс, 12 до АЗС позивача, розташованих за адресами: м. Вознесенськ, вул. Жовтневої революції, 26 а, м. Вознесенськ, вул. Жовтневої революції, 148 а, м. Вознесенськ, вул. Жовтневої революції, 248а, Вознесенський р-н, пгт. Олександрівка, вул. Генерала Подзігуна, 251, м. Вознесенськ, вул. Кірова, 80, м. Первомайськ, вул. Київська,110а, м. Миколаїв, вул. 12-та Продольна, 49б, здійснювалося власним автотранспортом позивача, якому належать спеціалізовані транспортні засоби: вантажний автомобіль - паливоцистерна - С (об'єм 9090 л., н.з. ВЕ 83-91 АХ ), причеп цистерна - Е (об'єм 6711 л., н.з.ВЕ 61-87 ХТ), вантажний автомобіль-паливоцистерна-С (об'єм 8785 л., н.з. ВЕ 33-53 АР, причеп цистерна - Е (об'єм 10050 л., н.з.ВЕ 30-22 ХТ ), вантажний автомобіль - паливоцистерна - С (об'єм 10070 л., н.з. ВЕ 83-89 АХ, причеп цистерна - Е (об'єм 8746 л., н.з. ВЕ 61-81 ХТ ).

Транспортування товару підтверджується наступними документами: товаротранспортна накладна на відпуск нафтопродуктів (нафти) від 29.08.2013 №29/08/13-Ю-2, товаротранспортна накладна на відпуск нафтопродуктів (нафти) від 29.08.2013 №29/08/13-Ю-1, товаротранспортна накладна на відпуск нафтопродуктів (нафти) від 30.08.2013 № 30/08/13-Ю-3, товаротранспортна накладна на відпуск нафтопродуктів (нафти) від 30.08.2013 № 30/08/13-Ю-4, товаротранспортна накладна на відпуск нафтопродуктів (нафти) від 02.09.2013 №02/09/13-Ю-1, товаротранспортна накладна на відпуск нафтопродуктів (нафти) від 03.09.2013 № 03/09/13-Ю-5, товаротранспортна накладна на відпуск нафтопродуктів (нафти) від 11.09.2013 №11/09/13-Ю-2, товаротранспортна накладна на відпуск нафтопродуктів (нафти) від 16.09.2013 №16/09/13-Ю-4, а також подорожними листами.

Товар, отриманий від ТОВ «ТЕС ЮГ БУНКЕР», в подальшому реалізований кінцевому споживачу (покупцям) через мережу власних АЗС.

Також між позивачем та ТОВ «ВЕТЕК» (вид діяльності - оптова торгівля пальним) 26.09.2013 укладений договір №34-26/09/13 поставки нафтопродуктів, відповідно до якого ТОВ «ВЕТЕК» поставляло позивачу товар, а саме: дизельне паливо, бензини автомобільні А- 92, А-95.

Поставка товару на адресу позивача підприємством ТОВ «ВЕТЕК» підтверджується наявними у справі видатковими та податковими накладними.

Позивачем були перераховані ТОВ «ВЕТЕК» у якості оплати за поставлений товар грошові кошти, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями.

Суми податків за вищезазначеною поставкою відображені у декларації з ПДВ за жовтень, листопад, грудень 2013 року, січень 2014 року та у декларації з податку на прибуток за 2013 року.

Транспортування товару зі складу ТОВ «ВЕТЕК», розташованого на Одеському нафтопереробному заводі до АЗС позивача, розташованих за адресами: м. Вознесенськ, вул. Жовтневої революції, 26а, м. Вознесенськ, вул. Жовтневої революції, 148 а, м. Вознесенськ, вул. Жовтневої революції, 248а, Вознесенський р-н, пгт. Олександрівка, вул. Генерала Подзігуна, 251, м. Вознесенськ, вул. Кірова, 80, м. Первомайськ, вул. Київська, 110а, м. Миколаїв, вул. 12-та Продольна, 49б здійснювалося власним автотранспортом позивача, якому належать спеціалізовані транспортні засоби: вантажний автомобіль - паливо цистерна - С (об'єм 9090 л., н.з. ВЕ 83 - 91 АХ ), причеп паливо цистерна - Е (об'єм 6711 л., н.з. ВЕ 61 - 87 ХТ), вантажний автомобіль - паливоцистерна-С (об'єм 8785 л., н.з. ВЕ 33-53 АР, причеп паливо цистерна - Е (об'єм 10050 л., н.з. ВЕ 30 - 22 ХТ), вантажний автомобіль - паливо цистерна - С (об'єм 10070 л., н.з. ВЕ 83 - 89 АХ, причеп паливо цистерна - Е (об'єм 8746 л., державний номер ВЕ 61-81 ХТ ).

Транспортування підтверджується наявними у справі товаротранспортними накладними та подорожніми листами.

Товар, отриманий від ТОВ «ВЕТЕК», в подальшому реалізований кінцевому споживачу (покупцям) через мережу власних АЗС.

Свою позицію щодо порушення позивачем норм податкового законодавства ОДПІ обумовлює тим, що у актах, складених відносно постачальників позивача зазначено про те, що немає можливості підтвердити факти здійснення господарських операцій між постачальниками позивача та їх вибірковими контрагентами.

Проте, вказане твердження є необґрунтованим.

На підтвердження реальності господарських операцій позивачем надані товаротранспортні накладні, видаткові накладні, податкові накладні, банківські виписки та інші документи на підтвердження факту придбання пального та подальшої його реалізації.

Отримані нафтопродукти на АЗС у кількості згідно видаткових документів потрапляли до резервуарів, технологічно пов'язаних з опломбованим реєстратором розрахункових операцій.

На момент видачі податкових накладних постачальники позивача були зареєстровані платниками ПДВ, а отже, мали право їх виписувати. В свою чергу, позивач мав правові підстави включити суму сплачених в вартості послуг ПДВ по таким податковим накладним до податкового кредиту. Позивач в повному обсязі задекларував свої податкові зобов'язання з ПДВ та сплатив податки до бюджету.

За наявності необхідних відповідно до ПК України первинних документів (договори, товарні та податкові накладні, платіжні документи ін.), що підтверджують право на витрати, і за відсутності доказів, які заперечують реальність господарських операцій, платник податків не може бути позбавлений права на формування витрат та податкового кредиту, які враховуються під час визначення об'єкту оподаткування.

Судами 1-ї та 2-ї інстанції враховується, що ОДПІ не наведено у акті перевірки жодних зауважень щодо повноти, правомірності та змісту наданих до перевірки первинних документів, що засвідчують товарність задекларованих господарських операцій. При цьому, наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки (недоліки) у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Щодо посилання відповідача у акті перевірки на господарські відносини постачальників позивача із підприємствами, з якими позивач не мав жодних зв'язків, відповідачем не надано детального аналізу послуг та продукції, яка могла б бути поставлена цими підприємствами за адресою постачальників позивача, а потім і позивачеві. ОДПІ не наводить жодного прикладу ідентифікації товарних цінностей (послуг), які були предметом господарських операцій між зазначеними підприємства, що унеможливлює встановлення фактів того, що саме ці товарно-матеріальні цінності або послуги в завершенні ланцюга господарських операцій поставлені позивачеві. Крім того, недобросовісність учасників господарських правовідносин в ланцюгу постачання товарів (послуг) не може слугувати підставою для притягнення до юридичної відповідальності суб'єкта господарювання, яких виконав зобов'язання по правочинам та по сплаті податку на додану вартість в ціні придбаного товару.

Як правильно зазначено судом першої йнстанції, позиціонування вказаних обставини в контексті доктрини превалювання суті господарських операцій над її формою та презумпції правомірності дій платника податків як порушення податкового законодавства, в даному випадку не ґрунтується на приписах чинного законодавства та є надуманим.

З акта перевірки вбачається, що свої висновки ОДПІ робила виключно на підставі отриманих актів щодо постачальників, зокрема на висновках акта «Про неможливість проведення зустрічної звірки», що за своєю структурою не може містити опис встановлених фактів порушень платником податків норм податкового законодавства.

Так, у акті перевірки зазначено, що відповідач отримав два акти «Про неможливість проведення зустрічної звірки» ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ ВЕТЕК» (стор.6 акту) та акт «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ТЕС ЮГ БУНКЕР» по взаємовідносинах з ТОВ «ПК Унітек», який в свою чергу ґрунтується на інформації з довідки ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області від 30.09.2013 року №183/20-30-22-03/38385492.

Як видно з описової частини акта перевірки, інформація з довідки є головним доказом порушення інкримінованого суб'єкту господарювання порушення податкового законодавства.

Проте, слід враховувати, що підприємством ТОВ «ПК «Унітек» оскаржено в судовому порядку дії ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова по проведенню зустрічної звірки, оформленою довідкою від 30.09.2013 №183/20-30-22-03/38385492. Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 05.12.2013 року по справі №820/10926/13-а прийнято наступні рішення по суті спору: 1) визнано неправомірними дії ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області щодо проведення зустрічної перевірки, оформлених довідкою №183/20-30-22-03/38632035 від 30.09.2013 року; визнано незаконними дії Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області щодо внесення змін до Системи автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПАУ, стосовно податкових зобов'язань та податкового кредиту ТОВ «ПК УНІТЕК»; зобов'язано Державну податкову інспекцію у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області відновити в АІС «Система автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПАУ» податкові зобов'язання та податковий кредит ТОВ «ПК УНІТЕК», визначені податковою декларацією з ПДВ за червень 2013 року (від 17.07.2013 р. за №) та податковою декларацією з ПДВ за липень 2013 року (від 20.08.2013р. за №).

Зазначеним судовим рішенням встановлено, що відомості, які викладені у матеріалах зустрічної звірки, не відповідають дійсності та здійснені протиправно, що позбавляє юридичної сили та доказовості довідку від 30.09.2013 року №183/20-30-22-03/38385492.

Висновки контролюючого органу про можливу безтоварність господарських операцій та порушення позивачем норм Податкового кодексу України базуються на припущеннях, які не доведені належними та допустимими доказами. Позивач надав до суду податкові накладні, видаткові накладні, розрахункові документи, товаротранспортні накладні та інші первинні документи, що стосуються господарських операцій за участю ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ ВЕТЕК» та ТОВ «ТЕС ЮГ БУНКЕР», які фактично підтверджують реальне здійснення правочинів і досягнення позивачем законної мети їх здійснення - придбання на підставі цивільно-правових угод товарів (послуг) для здійснення господарської статутної діяльності, направленої на отримання прибутку.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову ТОВ «Влад».

Разом з тим, як вже зазначалося вище, 12 травня 2015 року на адресу Одеського апеляційного адміністративного суду від відповідача ДПІ надійшло клопотання про закриття провадження у справі у зв'язку з досягненням сторонами примирення на підставі податкового компромісу.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 51 КАС України, сторони можуть досягнути примирення на будь-якій стадії адміністративного процесу, що є підставою для закриття провадження в адміністративній справі.

Суд не приймає відмови позивача від адміністративного позову, визнання адміністративного позову відповідачем і не визнає умов примирення сторін, якщо ці дії суперечать закону або порушують чиї-небудь права, свободи чи інтереси.

Відповідно до ст. 194 КАС України, позивач може відмовитися від адміністративного позову, а сторони можуть примиритися у будь-який час до закінчення апеляційного розгляду.

У разі відмови від адміністративного позову або примирення сторін суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу відповідно до вимог статей 112 і 113 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 113 КАС України, сторони можуть повністю або частково врегулювати спір на основі взаємних поступок. Примирення сторін може стосуватися лише прав та обов'язків сторін і предмета адміністративного позову.

У разі примирення сторін суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі, у якій фіксуються умови примирення. Умови примирення не повинні суперечити закону або порушувати чиї-небудь права, свободи або інтереси.

У разі невиконання умов примирення однією із сторін суд за клопотанням іншої сторони поновлює провадження у справі.

Згідно з п. 11-2 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» КАС України, підставою для примирення сторін на будь-якій стадії процесу є досягнення податкового компромісу щодо сплати податкових зобов'язань з податку на додану вартість та податку на прибуток підприємств відповідно до підрозділу 9-2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 1 підрозділу 9-2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, податковий компроміс - це режим звільнення від юридичної відповідальності платників податків та/або їх посадових (службових) осіб за заниження податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість за будь-які податкові періоди до 1 квітня 2014 року з урахуванням строків давності, встановлених статтею 102 цього Кодексу.

Відповідно до п. 7 підрозділу 9-2 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, процедура податкового компромісу, встановлена цим підрозділом, поширюється також на неузгоджені суми податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість, визначені у податкових повідомленнях-рішеннях, щодо яких триває процедура судового та/або адміністративного оскарження, а також на випадки, коли платник податків отримав податкове повідомлення-рішення, за яким податкові зобов'язання не узгоджені відповідно до норм цього Кодексу. Досягнення податкового компромісу у такому разі здійснюється за заявою платника податків у письмовій формі до контролюючого органу про намір досягнення податкового компромісу. У таких випадках днем узгодження платником податків податкових зобов'язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні, є день подання такої заяви до відповідного контролюючого органу. У разі несплати платником податків такого податкового зобов'язання у сумі, визначеній пунктом 2 цього підрозділу, таке податкове зобов'язання вважається неузгодженим.

Згідно з п. 11 підрозділу 9-2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, податковий компроміс з урахуванням строків давності відповідно до статті 102 цього Кодексу застосовується до правовідносин, що виникли до 1 квітня 2014 року, та поширюється виключно на податкові зобов'язання з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість незалежно від того, проводилися перевірки контролюючих органів чи ні за такі періоди.

Предметом даного адміністративного спору є податкові повідомлення-рішення від 13.10.2014 року №, про збільшення грошового зобов'язання з ПДВ у сумі 2 253 767,0 грн. за основним платежем та 563 441,75 грн. за штрафними санкціями та від 23.07.2014 року № про збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток у сумі 2 090 333,0 грн. за основним платежем та 522 583,25 грн. за штрафними санкціями, яки виникли за періоди до 31.01.2014 року.

Таким чином, колегія суддів вважає, що до податкових зобов'язань, нарахованих оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями, може бути застосована процедура податкового компромісу.

Згідно з п. 8 підрозділу 9-2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, податковий компроміс вважається досягнутим після сплати платником податків узгоджених податкових зобов'язань згідно із цим підрозділом.

Після досягнення податкового компромісу згідно із цим підрозділом такі зобов'язання не підлягають оскарженню та їх розмір не може бути змінений в інших податкових періодах.

Відповідно до п. 2 підрозділу 9-2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, сума заниженого податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість сплачується в розмірі 5 відсотків такої суми. При цьому 95 відсотків суми заниженого податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість вважаються погашеними, штрафні санкції не застосовуються, пеня не нараховується.

Сума погашеного податкового зобов'язання з податку на прибуток та/або податку на додану вартість в розмірі 95 відсотків внаслідок застосування податкового компромісу не враховується для визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств.

Колегія суддів виходить з того, що у матеріалах справи наявне рішення відповідача від 20.03.2015 року №1 щодо погодження застосування податкового компромісу по ТОВ «Влад», з якого вбачається, що Вознесенською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Миколаївській області прийнято рішення про погодження застосування процедури податкового компромісу відповідно до заяви ТОВ «Влад» про намір досягнення податкового компромісу щодо неузгоджених сум податкових зобов'язань. Крім того, позивач сплатив суми ПДВ 64 516,65 грн., 112 688,35 грн. та 40 000 грн., обумовлені податковим компромісом, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями від 17, 19, 20 березня 2015 року.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що умови примирення не суперечать вимогам закону, не порушують чиїх-небудь прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 203 КАС України, постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 157 КАС України, суд закриває провадження у справі: якщо сторони досягли примирення.

Відповідно до ч. 3 ст. 157 КАС України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена. Повторне звернення з тією самою позовною заявою не допускається.

Згідно з ч. 2 ст. 203 КАС України, якщо судом першої інстанції ухвалено законне та обґрунтоване судове рішення, а обставини, які стали підставою для закриття провадження у справі, виникли після його ухвалення, суд апеляційної інстанції визнає таке рішення нечинним і закриває провадження у справі.

Враховуючи те, що постанова Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 січня 2015 року є законною та обґрунтованою, а обставина, яка є підставою для закриття провадження у справі, виникла після її ухвалення, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції підлягає визнанню нечинною, а провадження у справі - закриттю.

Керуючись ст. ст. 113, 157, 194, 197, 198, 203, 205, 206, 254 КАС України, п. 11-2 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» КАС України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Клопотання Вознесенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про закриття провадження у справі у зв'язку з примиренням сторін - задовольнити.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 січня 2015 року - визнати нечинною, а провадження у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЛАД» до Вознесенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий В.О.Скрипченко

Суддя О.С.Золотніков

Суддя Ю.В.Осіпов