Справа № 2а-8818/10/0470
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2015-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2015 року м. Київ К/9991/91195/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Карася О.В. (головуючого), Олендера І.Я., Рибченка А.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Дніпродзержинську на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 08.11.2011 по справі №2а-8818/10/0470

за позовом Приватного підприємства "Аквахімпобут"

до Державної податкової інспекції у м. Дніпродзержинську

про визнання дій протиправними, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2010 року Підприємство звернулось до суду з позовом про визнання протиправними дій Державної податкової інспекції з невизнання Уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань з податку на додану вартість (далі - ПДВ) за червень 2010 року та зобов'язання прийняти до обліку вказаний Уточнюючий розрахунок.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.10.2010 у задоволенні позовних вимог відмовлено з тих підстав, що поданий позивачем Уточнюючий розрахунок з ПДВ за червень 2010 року не відповідає правилам заповнення, які визначені Порядком заповнення та подання декларації з податку на додану вартість, затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України від 30.05.1997 № 166.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 08.11.2011 рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове рішення про задоволення позову. Дії Державної податкової інспекції щодо невизнання як податкової звітності Уточнюючого розрахунку Підприємства з ПДВ за червень 2010 року визнано протиправними.

Не погодившись із судовим рішенням апеляційної інстанції, Державна податкова інспекція до Вищого адміністративного суду України подала касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить зазначене судове рішення скасувати та залишити судове рішення першої інстанції без змін.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді, перевіривши повноту встановлених обставин справи та правильність їх юридичної оцінки судами, Вищий адміністративний суд України не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Як встановлено судам попередніх інстанцій, Підприємство як юридична особа подало до контролюючого органу, у зв'язку з самостійно виправленими помилками, Уточнюючий розрахунок з ПДВ за червень 2010 року, який відповідач не визнав податковою звітністю, у зв'язку з незазначенням таких реквізитів як коду ЄДРПОУ, КВЕД, КОАТУУ та непроставленням прочерків у значеннях показників, що не заповнюються через відсутність інформації, про що позивача було повідомлено листом від 25.06.2010 та запропоновано надати нову податкову декларацію оформлену належним чином.

Так, згідно з п.1.11 ст.1 Закону України від 21.12.2000 №2181 "Про порядок погашення зобов'язання платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" (далі - Закон № 2181) податкова декларація - документ, що подається платником податків до контролюючого органу у строки, встановлені законодавством, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податку, збору (обов'язкового платежу).

Відповідно до абзацу першого пп. 4.1.2 п. 4.1 ст. 4 Закону № 2181-ІІІ прийняття податкової декларації є обов'язком контролюючого органу. Податкова декларація приймається без попередньої перевірки зазначених у ній показників через канцелярію, чий статус визначається відповідним нормативно-правовим актом. Відмова службової (посадової) особи контролюючого органу прийняти податкову декларацію з будь-яких причин або висування нею будь-яких передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої декларації, зменшення або скасування від'ємного значення об'єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов'язань тощо) забороняється та розцінюється як перевищення службових повноважень такою особою, що тягне за собою її дисциплінарну та матеріальну відповідальність у порядку, визначеному законом.

За змістом абзацу п'ятого пп. 4.1.2 п. 4.1 ст.4 Закону №2181-ІІІ податкова звітність, отримана контролюючим органом від платника податків як податкова декларація, що заповнена ним всупереч правилам, зазначеним у затвердженому порядку її заповнення, може бути не визнана таким контролюючим органом як податкова декларація, якщо в ній не зазначено обов'язкових реквізитів, її не підписано відповідними посадовими особами, не скріплено печаткою платника податків.

Пунктом 4.5 Методичних рекомендацій щодо централізованого приймання та комп'ютерної обробки податкової звітності платників податків в ОДПС України (додаток №1 до наказу Державної податкової адміністрації України від 31.12.2008 №827) передбачено, якщо податкова звітність, надана органу ДПС платником податків, заповнена всупереч правилам, визначеним у затвердженому порядку її заповнення, то вона може бути не визнана органом ДПС як податкова звітність. Підставою про невизнання податкової звітності є: відсутність підпису відповідних посадових осіб (факсиміле не дозволяється); відсутність скріплення печаткою підписів платника податків; відсутність обов'язкових реквізитів податкового документа; відсутність обов'язкових додатків до податкової звітності, передбачених порядком заповнення відповідної звітності; неможливість прочитати текст або цифри внаслідок пошкодження (наприклад, документи, залиті чорнилом або іншою рідиною, потерті); наявність порваних аркушів, підчищень, помарок, виправлень, дописок і закреслювань; подання ксерокопії звітних документів; порушення загальних вимог оформлення документів податкової звітності.

Отже, Законом встановлено вичерпний перелік підстав щодо невизнання податкової декларації документом податкової звітності, а саме: не зазначення обов'язкових реквізитів, не підписання її відповідними посадовими особами, не скріплення печаткою платника податків.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що поданий позивачем Уточнюючий розрахунок з ПДВ за червень 2010 року містить всі необхідні обов'язкові реквізити, зокрема, ідентифікаційний номер юридичної особи, реєстраційний номер, номер свідоцтва реєстрації платника ПДВ, підписаний керівником та скріплений печаткою Товариства.

Натомість з аналізу наведених вище правових норм вбачається, що відсутність почерків у значеннях показників декларації (уточнюючого розрахунку), які не заповнюються через відсутність інформації, не є підставою для відмови податкового органу визнати податкову декларацію (уточнюючий розрахунок) як податкову звітність.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте Державною податковою інспекцією доказів наявності передбачених пп. 4.1.2 п. 4.1 ст. 4 Закону № 2181-ІІІ обставин, які б дозволяли не визнавати поданий Уточнюючий розрахунок з ПДВ за червень 2010 року як податкову звітність, у встановленому порядку не надано.

Таким чином, враховуючи вищезазначене та фактичні обстави, які стали підставою для невизнання державним податковим органом поданого позивачем Уточнюючого розрахунку податковою звітністю, які не впливають на адміністрування податку, суд апеляційної інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги Підприємства.

Отже, в межах касаційної скарги порушень судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено, правова оцінка обставин у справі дана вірно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Дніпродзержинську відхилити.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 08.11.2011 по справі №2а-8818/10/0470 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Карась

Судді І.Я. Олендер

А.О. Рибченко