Справа № 2а-6743/12/1470
Суддя: Логвиненко А.О.
Дата ухвалення: 2015-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2015 року м. Київ К/800/3838/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів : Логвиненко А.О. (доповідач), Донець О.Є., Мороз Л.Л.

здійснивши попередній розгляд касаційної скарги Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 4.04.2013 р. та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 26.11.2013 р. у справі

за позовом Колгоспу «Прометей»

до відповідача Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Миколаївській й області

про скасування постанов, -

В С Т А Н О В И В :

27.12.2012р. до суду з позовом про скасування постанов Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Донецькій області (далі Інспекція) звернувся Колгосп «Прометей» (далі Колгосп). Свої вимоги позивач мотивував тим, що за наслідками проведеної перевірки Інспекцією 5.12.2012р. прийнято постанови про накладення на Колгосп штрафу за порушення містобудівного законодавства. Вважаючи, що при прийнятті постанов Інспекція діяла всупереч приписів закону, позивач просив задовольнити позов.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 4.04.2013р., залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 26.11.2013р., позов задоволено.

Не погодившись з судовими рішеннями, Інспекція звернулась з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просила їх скасувати та відмовити в задоволенні позову. При цьому скаржник зазначив, що суди дійшли помилкового висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що за наслідками проведеної позапланової перевірки Інспекцією складено акти від 20.11.2012р., в яких зроблено висновок про те, що Колгоспом без отримання дозвільних документів збудовано нежитлові будівлі. На цій підставі постановами від 5.12.2012р. застосовано до позивача штрафи за порушення передбачені п.п.4,6 ч.2 ст.2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» на загальну суму 503100гр. При цьому всі об'єкти, про які йдеться у постановах Інспекції, було споруджено на протязі 1990-1996р.р., що підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем.

Відповідно до частини першої статті 2442 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

В своїй постанові від 27.05.2014р. у справі №21-126а14 Верховного Суду України зазначив наступне :

Державна архітектурно-будівельна інспекція України (в даний час - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю) за змістом статей 6, 7 Закону України від 17 лютого 2011 року N 3038-VI "Про регулювання містобудівної діяльності" (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон N 3038-VI) здійснює управління у сфері містобудівної діяльності, зокрема, контроль за дотриманням законодавства, вимог будівельних норм, державних стандартів і правил, положень містобудівної документації всіх рівнів, вихідних даних для проектування об'єктів містобудування, проектної документації.

Частиною третьою статті 41 Закону N 3038-VI та частиною другою статті 3 Закону України від 14 жовтня 1994 року N 208/94-ВР "Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності" (у редакції Закону України від 22 грудня 2011 року N 4220-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності та вдосконалення державного регулювання у сфері містобудівної діяльності"; далі - Закон N 208/94-ВР) до повноважень органу державного архітектурно-будівельного контролю віднесено також розгляд справ про правопорушення у сфері містобудівної діяльності та застосування санкцій за ці правопорушення.

Стаття 238 ГК встановлює, що за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Строки застосування адміністративно-господарських санкцій встановлені статтею 250 ГК, відповідно до частини першої якої адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом. Зі змісту цієї статті випливає, що законодавець встановив граничні строки застосування уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарських санкцій до суб'єктів господарювання за порушення зазначеними суб'єктами встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності.

Фактично у наведеній статті містяться два строкові обмеження. Одне з них полягає у тому, що адміністративно-господарські санкції не можуть застосовуватися після закінчення одного року з дня вчинення порушення суб'єктом господарювання встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, зокрема, вчинення правопорушення у сфері містобудівної діяльності.

Другий обмежувальний строк, встановлений у цій статті, полягає у тому, що адміністративно-господарські санкції не можуть бути застосовані пізніше шести місяців з дня виявлення порушення встановлених правил здійснення господарської діяльності уповноваженим органом державної влади або органом місцевого самоврядування. Таким чином, другий обмежувальний строк у застосуванні адміністративно-господарських санкцій за правопорушення у сфері містобудівної діяльності полягає у тому, що їх не може бути застосовано пізніше шести місяців із дня виявлення правопорушення у сфері містобудівної діяльності.

Аналіз приписів наведеної статті дає підстави для висновку, що при виявленні факту вчинення суб'єктом господарювання правопорушення у сфері містобудівної діяльності, Інспекція, приймаючи рішення про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, має діяти в межах граничних строків, встановлених частиною першою статті 250 ГК. Закінчення будь-якого із встановлених зазначеною статтею строків застосування адміністративно-господарських санкцій виключає застосування таких санкцій.

Враховуючи те, що застосований згідно з постановами Інспекції N 79/1 та N 82 штраф є адміністративно-господарською санкцією, такий повинен би був застосовуватись у межах строків, визначених статтею 250 ГК, частина перша якої передбачає, що адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Суди попередніх інстанцій встановили, що будівництво прибудови до вбудованого нежитлового приміщення та паркану із шлакоблоку було виконано Товариством у листопаді-грудні 2010 року, тому строк застосування адміністративно-господарських санкцій слід обраховувати починаючи з цієї дати, а отже річний строк для застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення в сфері містобудування закінчився у грудні 2011 року.

За таких обставин у справі, що розглядається, Вищий адміністративний суд України при вирішенні спору неправильно застосував норми матеріального права, тому заява Товариства підлягає задоволенню, а рішення суду касаційної інстанції - скасуванню з направленням справи на новий касаційний розгляд.

Враховуючи, що будівлі, які були об'єктами перевірки, збудовано на протязі 1990-1996р.р., а штраф Інспекцією застосовано у грудні 2012р., судами попередніх інстанцій обґрунтовано зроблено висновок, що при прийнятті постанов про його застосування відповідач діяв всупереч приписів чинного законодавства.

Доводи касаційної скарги правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують та не дають підстав для скасування судових рішень.

Відповідно до статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 2201,223,224,230,231,254 КАС України, -

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Миколаївській області залишити без задоволення, постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 4.04.2013р. та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 26.11.2013р. - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, передбаченому ст. 235-244 КАС України.

Судді А.О. Логвиненко

О.Є. Донець

Л.Л. Мороз