Справа № 0670/5142/12
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2015-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2015 року м. Київ К/9991/73921/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі :

Пасічник С.С.,

Кочана В.М.,

Швеця В.В.,

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд адміністративної справи за позовом ОСОБА_4 до Управління охорони здоров'я Житомирської обласної державної адміністрації, Управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради м.Житомира про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії, касаційне провадження в якій відкрито за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2012 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2012 року,

В С Т А Н О В И Л А :

В серпні 2012 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Управління охорони здоров'я Житомирської обласної державної адміністрації, Управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради м.Житомира про визнання неправомірною бездіяльності відповідачів, зобов'язання Управління охорони здоров'я Житомирської обласної державної адміністрації розглянути на черговому засіданні МСЕК питання щодо встановлення причинного зв'язку інвалідності позивачки з пораненням ноги, отриманим під час бойових дій у період Великої Вітчизняної війни 1941-1945 років, зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради м.Житомира визначити позивачці статус інваліда війни відповідно до вимог ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та надати посвідчення.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду України від 13.09.2012р. позовні вимоги в частині визнання неправомірною бездіяльності Управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради м.Житомира та зобов'язання визначити статус інваліда війни залишено без розгляду на підставі ст.ст.99,100 КАС України в зв'язку з пропуском строку звернення до суду.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 13.09.2012р., залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 31.10.2012р., в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями, позивачка звернулась до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і процесуального права, просила рішення судів скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до ч.2 ст.220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши за матеріалами справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачка вперше проходила медичний огляд для встановлення групи інвалідності 25.05.2010р. в Житомирській міській медико-соціальній комісії №2, рішенням якої (з яким погодилась і Житомирська обласна МСЕК) від 01.06.2010р. була визнана інвалідом 2-ї групи загального захворювання.

При цьому, ОСОБА_4, маючи статус учасника війни, зверталась до Управління охорони здоров'я Житомирської обласної державної адміністрації з питання присвоєння їй статусу інваліда війни, проте, отримала відмови, в яких зазначено про відсутність підстав для зміни причини її інвалідності з загального захворювання на інваліда війни в зв'язку з відсутністю документів, які б підтверджували факти отримання нею поранення у період Великої Вітчизняної війни та її участі в бойових діях.

Так, згідно зі ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551-XII від 22.10.1993р. до інвалідів війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов'язків військової служби (службових обов'язків) чи пов'язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з'єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Великої Вітчизняної воєн або з участю в бойових діях у мирний час.

До інвалідів війни належать також інваліди з числа, зокрема: осіб, які стали інвалідами внаслідок поранень чи інших ушкоджень здоров'я, одержаних у районах бойових дій у період Великої Вітчизняної війни та від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння у повоєнний період, а також під час виконання робіт, пов'язаних з розмінуванням боєприпасів часів Великої Вітчизняної війни незалежно від часу їх виконання; осіб, які стали інвалідами внаслідок воєнних дій громадянської та Великої Вітчизняної воєн або стали інвалідами від зазначених причин у неповнолітньому віці у воєнні та повоєнні роки; 8) осіб, які брали безпосередню участь у бойових діях під час Великої Вітчизняної війни та війни з Японією, та осіб, які у неповнолітньому віці були призвані чи добровільно вступили до лав Радянської Армії і Військово-Морського Флоту під час військових призовів 1941 - 1945 років і стали інвалідами внаслідок загального захворювання або захворювання, отриманого під час проходження військової служби чи служби в органах внутрішніх справ, державної безпеки, інших військових формуваннях.

Згідно з п.4 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009р. №1317, медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії (далі - комісії), з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров'я при Міністерстві охорони здоров'я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров'я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.

Відповідно до п.24 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009р. №1317, в особливо складних випадках Центральна медико-соціальна експертна комісія МОЗ, Кримська республіканська, обласна, центральна міська комісія та МОЗ можуть направляти осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, для проведення медико-соціального експертного обстеження до клініки Українського державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності (м.Дніпропетровськ) та Науково-дослідного інституту реабілітації інвалідів (м.Вінниця); після обстеження зазначені науково-дослідні установи складають консультативні висновки, які для комісії мають рекомендаційний характер.

Таким чином, за змістом наведеного пункту надання вказаного направлення є правом, а не обов'язком експертної комісії.

Крім того, відповідно до вимог п.24 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності у вересні 2011 року ОСОБА_4 була направлена для проведення медико-соціального експертного обстеження до Науково-дослідного інституту реабілітації інвалідів у м.Вінниця й після обстеження зазначеною науково-дослідною установою складено консультативний висновок №1050 від 30.09.2011р. про відсутність підстав для зміни їй категорії інвалідності.

При цьому, як вказаним висновком, так і актом судово-медичного обстеження від 30.04.2010р. зафіксована наявність у позивачки рубця на лівій гомілці без слідів накладення хірургічних швів та без порушення функції кінцівки.

Водночас, в акті судово-медичного обстеження зазначено про те, що вказаний рубець є слідом загоєння рани, що утворилась від дії тупого твердого предмету з достатньо обмеженою контактуючою поверхнею, можливо внаслідок поранення осколком, за обставин та в терміни, що зазначає обстежена (весна 1944р.).

Проте, як встановили суди та вже вказувалось в цій ухвалі, інвалідність позивачки зумовлена виключно захворюваннями загального характеру (а не наявністю рубців шкіри на лівій гомілці), які були підставою для встановлення такої інвалідності в 2010 році; надана ж нею довідка Головенківської сільської ради Житомирського району №73 від 10.02.2010р. про її примусове вивезення під час окупації німецькими військами на сільськогосподарські роботи до Дніпропетровської області не підтверджує ані самого факту поранення, ані місця поранення, ані причинного зв'язку поранення з воєнними діями під час Великої Вітчизняної війни.

До того ж, Інструкція про встановлення груп інвалідності, затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 07.04.2004р. №183 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 22.04.2004р. за №516/9115, яка містить перелік критеріїв для встановлення груп інвалідності, не передбачає такого критерію для встановлення особі інвалідності певної групи, як наслідки поранення у вигляді рубців шкіри, а отже сам лише факт наявності у особи рубців шкіри, як наслідок певної рани (поранення), не є підставою для встановлення такій особі інвалідності будь-якої групи.

За змістом же пунктів 23 та 24 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009р. №1317, у разі незгоди з рішенням районної, міжрайонної, міської комісії хворий, потерпілий від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання або інвалід має право подати протягом місяця після одержання висновку комісії письмову заяву до Кримської республіканської, обласної, Київської та Севастопольської центральних міських комісій або до комісії, в якій він проходив огляд, чи до відповідного управління охорони здоров'я; комісія, що проводила огляд, або управління охорони здоров'я надсилає у триденний строк після надходження відповідного запиту всі наявні документи на розгляд Кримської республіканської, обласної, центральної міської комісії, яка протягом місяця з дня подання зазначених документів проводить повторний огляд заявника і приймає відповідне рішення; рішення Кримської республіканської, обласної, центральної міської комісії може бути оскаржене до МОЗ.

Враховуючи викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно з приписами частини 3 статті 220-1 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Здійснивши касаційний перегляд справи, Вищий адміністративний суд України прийшов до висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій при ухваленні судових рішень не допустили порушень норм матеріального чи процесуального права.

Доводи ж касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення спору, а тому підстав для скасування ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій рішень колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтею 210, 220, 220-1, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2012 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2012 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Пасічник С.С.

Кочан В.М.

Швець В.В.