Справа № 822/574/15
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2015-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/574/15

Головуючий у 1-й інстанції: Ковальчук А.М.

Суддя-доповідач: Гонтарук В. М.

26 травня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Білої Л.М. Мельник-Томенко Ж. М. ,

секретар судового засідання: Сокольвак Ю.В.,

за участю:

представника відповідача: Карповича Василя Миколайовича

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Кам'янець-Подільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 березня 2015 року у справі за адміністративним позовом публічного акціонерного товариства "Подільські товтри" до Кам'янець-Подільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області про скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство "Подільські товтри" звернулось з позовом до Кам'янець-Подільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № від 26.04.2012 року, № від 23.07.2012 року та № від 28.08.2012 року.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 23.10.2012 року по справі № 2270/5839/12 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12.12.2012 року апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Подільські товтри" залишено без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 23.10.2012 року - залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28.01.2015 року постанова Хмельницького окружного адміністративного суду від 23.10.2012 року та ухвала Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12.12.2012 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення Кам'янець-Подільської об'єднаної державної податкової інспекції Хмельницької області від 23.07.2012 року № залишена без змін, предметом розгляду є лише правомірність винесення відповідачем податкових повідомлень-рішень: № від 26.04.2012 року та № від 28.08.2012 року.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 березня 2015 року позов задоволено.

Не погоджуючись з судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану постанову та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог позивачу.

25 травня 2015 року на адресу суду надійшли заперечення (вх.7561/15) від представника публічного акціонерного товариства "Подільські товтри" щодо апеляційної скарги відповідача, а також клопотання (вх.7561/15) про відкладення розгляду справи. Вказане клопотання колегія суддів розглянула та відмовили в його задоволенні, з тих підстав, що воно є неаргументованим та безпідставним, так як позивача було повідомлено про розгляд даної справи повісткою про виклик від 15 травня 2015 року, а саме: було направлено супровідним листом на поштову адресу позивача та на його електронну адресу вказану повістку, відповідно до положень КАС України (а.с.168-169, 172-174, т.2).

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, просив вимоги, що в ній викладені, задовольнити.

Відповідно до ч.4 ст.196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

За таких обставин, а також враховуючи, що судом участь позивача в судовому засіданні не визнавалась обов'язковою, колегія суддів прийшла до висновку щодо можливості апеляційного розгляду справи без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

Як досліджено з матеріалів справи, посадовими особами відповідача була проведена планова виїзна документальна перевірка публічного акціонерного товариства "Подільські товтри" з питань дотримання податкового законодавства за період з 01 січня 2011 ркоу по 31 грудня 2011 року, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2011 року, у зв'язку з чим складено акт №354/221/037711123 від 10.04.2012 року та прийнято податкові повідомлення-рішення:

- № від 26.04.2012 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 27641 грн., з яких 27640 грн. - сума основного платежу та 1 грн. - штрафні (фінансові) санкції (штрафи);

- № від 23.07.2012 р., яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по податку з доходів найманих працівників у загальному розмірі 1747,42 грн., з яких 1130,35 грн. - сума основного платежу та 617,07 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);

- № від 28.08.2012 р., яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 29440 грн.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28.01.2015 року постанова Хмельницького окружного адміністративного суду від 23.10.2012 року та ухвала Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12.12.2012 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення Кам'янець-Подільської об'єднаної державної податкової інспекції Хмельницької області від 23.07.2012 року № залишена без змін, предметом розгляду є лише правомірність винесення відповідачем податкових повідомлень-рішень: № від 26.04.2012 року та № від 28.08.2012 року.

Суд першої інстанції при новому розгляді даної справи в частині правомірності винесених вищевказаних податкових повідомлень-рішень дійшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Колегія суддів апеляційної інстанції з такою позицією суду погоджується, з огляду на наступне.

У відповідності до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п. 2.4 Положення первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ; назва документа (форми); код форми; дата і місце складання; зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі); посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Дія контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження в матеріалах справи, що ПАТ "Подільські товтри" мало господарські взаємовідносини із придбання ТМЦ (запчастини) згідно видаткових та податкових накладних, отриманих від: ПП "МКМ-Сервіс" в лютому 2011 року на загальну суму 12240,00 грн., в т.ч. ПДВ 2040,00 грн.; ПП "Децимус" в квітні 2011 року на загальну суму 72000,00 грн., в т.ч. ПДВ 12000,00 грн.; ТОВ "Маст Опт" в квітні 2011 року на загальну суму 81600,00 грн., в т.ч. ПДВ 13600,00 грн.

Колегія суддів зазначає те, що необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п.п. 1.2 п.1, п.п. 2.1 п. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, згідно положень яких первинні документи - письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Згідно п. 2.4 Положення первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ; назва документа (форми); код форми; дата і місце складання; зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі); посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Згідно п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 даної статті встановлено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (п. 198.3 ст. 198).

Згідно п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними.

Форма та порядок заповнення податкової накладної передбачені ст. 201 ПК України, відповідно до п. 201.1 якої платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках обов'язкові реквізити, перелік яких наведений у даному пункті.

Згідно п. 201.4 ст. 201 ПК України податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця.

Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця (п. 201.6 ст. 201).

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Як передбачено п.п. 200.1, 200.2, 200.3 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Отже, Податковим кодексом України визначено, що нарахування податкового кредиту здійснюється на підставі податкової накладної, яка сама по собі є достатньою підставою для нарахування податкового кредиту за умови її відповідності вимогам законодавства.

На основі отриманих податкових накладних, суми ПДВ включені позивачем до складу податкового кредиту та відображені в деклараціях по податку на додану вартість за відповідні періоди.

В призмі наведених правових норм та наявних обставин справи колегія суддів апеляційної інстанції дійшла до твердження, що первинні документи позивача з приводу нарахування податкового кредиту містять всі необхідні реквізити та відповідають вимогам чинного законодавства, а тому висновки податкового органу щодо неправомірності нарахування податкового кредиту позивачем є безпідставними та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства.

Щодо відсутності товаро-транспортних накладних при здійсненні господарських відносинах між ПП "МКМ-Сервіс"; ПП "Децимус"та ТОВ "Маст Опт", колегія суддів зазначає наступне.

Згідно Закону України "Про автомобільний транспорт" перевезення вантажів здійснюється на підставі цивільно-правових договорів, без застереження щодо обов'язкового застосування ТТН, які за своєю суттю можуть бути тільки однією з рекомендованих форм договору перевезення. Правила перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997 року, діють в частині, що не суперечить цьому Закону, а тому дотримання вимоги про наявність ТТН під час перевезення вантажів є обов'язковим для перевізників. За їх порушення останні можуть притягатися до відповідальності органами, що здійснюють контроль за дотриманням вимог законодавства про автомобільний транспорт в процесі виконання перевезень вантажів. Отже, ТТН є документами, що регламентують тільки взаємини перевізника і замовника як учасників транспортного процесу.

Суд апеляційної зазначає, що ТТН є підставою для списання ТМЦ у вантажовідправника і оприбуткування їх у вантажоодержувача при перевезенні вантажів у межах України та не є єдиним і безумовним документом, що підтверджує факт придбання або продажу ТМЦ. Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що ТТН не відносяться до обов'язкових документів податкової звітності, передбаченої ПК України.

Колегія суддів вважає за необхідне вказати, що поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентами податкових зобов'язань. А відтак платник не може зазнавати негативних наслідків (зокрема, у вигляді позбавлення його права на податковий кредит) внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу. Статтею 198 ПК України не встановлено обмежень по включенню до складу податкового кредиту сум ПДВ по товарах, послугах отриманих від продавця, в разі порушення ним умов податкового законодавства, за умови, що такий продавець зареєстрований платником податку на додану вартість, за наявності належним чином оформлених податкових накладних, та за наявності фактичного здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг).

Аналогічної позиції притримується Європейський Суд з прав людини. Так, у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява №3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22.01.2009 р. зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Також, Європейський Суд з прав людини у справі "Інтерсплав проти України" (Заява № 803/02) зазначив, що коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною кампанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань.

З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку, що законодавець не ставить у залежність виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншими суб'єктами господарювання, тобто несплата продавцем чи його контрагентом податку на додану вартість до бюджету, у разі фактичного здійснення господарської операції, не впливає на формування податкового кредиту покупцем та не є підставою для позбавлення останнього права на відшкодування цього податку, якщо він виконав усі передбачені законом умови отримання такого відшкодування і має всі документальні підтвердження розміру заявленого податкового кредиту.

Отже, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги пояснення представника відповідача на виявлені відхилення між сумами податкових зобов'язань цих підприємств-контрагентів та податкового кредиту ПАТ "Подільські товтри" як на підставу для висновків про відсутність у позивача господарської мети та права на формування податкового кредиту за наслідками таких господарських операцій.

Щодо збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість позивачу, у зв'язку з відсутністю сертифікатів відповідності на придбану продукцію(підшипники), суд зазначає наступне.

Відповідно до положень норм ч. 1 ст. 14 Декрету КМУ "Про стандартизацію і сертифікацію" державну систему сертифікації створює центральний орган виконавчої влади з питань технічного регулювання - національний орган України з сертифікації, який проводить та координує роботу щодо забезпечення її функціонування, а саме: визначає основні принципи, структуру та правила системи сертифікації України; затверджує переліки продукції, що підлягає обов'язковій сертифікації, та визначає її запровадження.

Наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики №28 затверджено Перелік продукції, що підлягає обов'язковій сертифікації в Україні.

На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку, що вказаний перелік не містить таких товарних позицій як: підшипник 22356К, підшипник 23168, долото 215,9 Т-ПВ, які були придбані ПАТ "Подільські товтри" у ПП "МКМ-Сервіс", ПП "Децимус" та ТОВ "Маст-Опт", у зв'язку з чим податковий орган дійшов до помилкового висновку.

Отже, до ПАТ "Подільські товтри" помилково застосовано податкові повідомлення-рішення від 26.04.2012 року № та від 28.08.2012 року №, з тих підстав, що вони є необгрунтованими та безпідставни, та такими що суперечать нормам чинного законодавства.

В силу вимог ст. 71 КАС України, податковим органом не доведено, а в суді апеляційної інстанції не підтверджено обгрунтованості висновку акту перевірки, що стали підставою для прийняття оскаржуваних повідомлень-рішень від 26.04.2012 року № та від 28.08.2012 року №.

На підставі викладеного суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що податковим органом помилково та безпідставно були винесено вищевказані податкові повідомлення-рішення відносно позивача, а тому вони підлягають скасуванню.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги відповідача не грунтуються на вимогах законодавства та не простовують висновків суду першої інстанції.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Кам'янець-Подільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 березня 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 28 травня 2015 року.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Біла Л.М.

Мельник-Томенко Ж. М.