Справа № 2а-8053/09/1770
Суддя: Жуковська Л.А.
Дата ухвалення: 2010-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2а-8053/09/1770

17 травня 2010 року 12год. 50хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Жуковська Л.А. за участю секретаря судового засідання Яковчук В.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: не з'явився,

відповідача: представник ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Фізична особа підприємець ОСОБА_2
до Головна державна інспекція на автомобільному транспорті в особі Територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в Рівненській області

про визнання нечинним рішення суб'єкта владних повноважень , -

ВСТАНОВИВ :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Рівненській області про визнання дій неправомірними та нечинними.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що усі передбачені Законом України «Про автомобільний транспорт»дії перевізником були дотримані, постанова про застосування фінансових санкцій протиправна та незаконна.

У судовому засіданні від 17 лютого 2010 року представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав викладених в адміністративному позові. Просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала. Зазначає, що 25 травня 2009 року працівниками відповідача було проведено перевірку транспортного засобу, який належить позивачу, в результаті якої встановлено, що нерегулярні пасажирські перевезення за маршрутом Дубно-Рівне-Нововолинськ-Київ-Дубно (тобто, на відстань більше 500 км.) здійснювалися одним водієм, а також без страхових полісів страхування пасажирів .

Просила відмовити у задоволенні позову повністю.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення представника відповідача , дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Судом встановлено, що 25 травня 2009 року працівниками Територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в Рівненській області проведено рейдову перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, в результаті якої встановлено, що автомобілем Фольцваген LT-35 , номерний знак НОМЕР_1, який належить позивачу, здійснювалися нерегулярні перевезення по маршруту Дубно-Рівне-Нововолинськ-Київ-Дубно (протяжністю понад 500 км.) одним водієм, про що складено акт № 1184 .

За результатами перевірки та на підставі акту перевірки від 25 травня 2009 року, відповідачем прийнято постанову від 19 червня 2009 року № 0929 про застосування до позивача фінансових санкцій в розмірі 510 грн. за перевезення пасажирів на маршруті протяжністю понад 500 км. одним водієм.

Відповідно до ст. 35 Закону України "Про автомобільний транспорт", на автобусні маршрути протяжністю понад 500 км. у рейс повинні направлятися два водії.

Стаття 1 вказаного Закону передбачає, що автобусний маршрут - шлях проходження автобуса між початковим та кінцевим пунктами з визначеними місцями на дорозі для посадки (висадки) пасажирів.

З матеріалів справи та пояснень представників сторін суд вбачає, що позивач здійснював перевезення на замовлення групи пасажирів по маршруту Дубно-Рівне-Нововолинськ-Київ-Дубно. Загальна протяжність маршруту перевищувала 500 км., що відповідно до ч. 2 ст. 72 КАС України, є загальновідомою обставиною та не підлягає доказуванню.

Стаття 18 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачає, що перевізник зобов'язаний організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режим їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України.

Пунктом 2.5 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв автотранспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 17 січня 2002 року №18 передбачено, що при міжміських перевезеннях тривалість робочого часу водія може передбачатися власником за погодженням з профспілковим органом або іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (особою) до 10 годин. при цьому наявність другого водія дане Положення вимагає при тривалості робочого дня водія понад 12 годин.

Таким чином, застосування до позивача фінансових санкцій за порушення вимог законодавства на автомобільному транспорті, а саме ч. 1 абз. 8 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" є правомірним.

За таких обставин, позовні вимоги щодо визнання нечинними постанов №0929 від 19 червня 2009 року року нічим необґрунтовані та не підлягають до задоволення.

Крім того, суд вважає позовні вимоги в частині оскарження постанови за №0929 від 19 червня 2009 року року такими, що не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 6 Закону України Про автомобільний транспорт, державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок. При проведенні позапланових і рейдових перевірок автомобільний перевізник, що буде перевірятися, стосовно терміну проведення перевірки не інформується (ч. 11, 15).

Органами державного контролю на автомобільному транспорті є Головавтотрансінспекція, її територіальні управління в областях, Автономній Республіці Крим, мм. Києві та Севастополі (п. 3 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2006 р. № 1567 (далі по тексту постанови Порядок).

Пунктами 12-19 Порядку передбачено, що рейдова перевірка додержання суб'єктом господарювання вимог законодавства та інших нормативно-правових актів щодо забезпечення безпеки перевезень автомобільним транспортом здійснюється на підставі щотижневого графіка.

Рейдова перевірка транспортних засобів проводиться на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях вантаження та розвантаження вантажних автомобілів, контрольно-вагових комплексах, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, у пунктах пропуску через державний кордон за погодженням з начальником органу охорони державного кордону.

Під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону України Про автомобільний транспорт документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Відповідно до п. 21 Положення, у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за відповідною формою

Відповідно до ст. 60 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до п.1, п.4 ст.70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Суд приходить до висновку, що акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №1184 від 25 травня 2008 року є належним та допустимим доказом у справі.

Відповідно до абз. 2 п. 21 Порядку, про результати перевірки транспортного засобу (відсутність порушення або зазначення номера складеного акта) посадова особа робить запис у дорожньому листі (за наявності такого) із зазначенням дати, часу, місця перевірки, свого прізвища, місця роботи і посади, номера службового посвідчення та ставить свій підпис.

Згідно із частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суд приходить до висновку, що відповідач довів правомірність оскаржуваного рішення, а тому адміністративний позов не підлягає до задоволення.

Суд приходить до висновку, що відповідач довів правомірність дій по винесенню спірної постанови.Таким чином, постанова територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Рівненській області за за № 0929 від 19 червня 2008 року є такою, що не порушує вимог законовства про автомобільний транспорт.

Враховуючи вищевикладене, в задоволенні позовних вимог позивачу слід відмовити повністю, оскільки відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством.

Судові витрати відповідно до ст.94 КАС України позивачу не присуджуються.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову фізної особи-підприємця ОСОБА_2 - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо заяву про апеляційне оскарження було подано, але апеляційна скарга не була подана у встановлений строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції, який ухвалив постанову. Заява про апеляційне оскарження подається протягом 10-ти днів з дня складання постанови в повному обсязі. Якщо постанову було проголошено у відсутності особи, яка бере участь у справі, то строк подання заяви про апеляційне оскарження обчислюється з дня отримання нею копії постанови.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом 20-ти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя Жуковська Л.А.