Справа № 740/1212/15
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2015-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 740/1212/15 Головуючий у 1-й інстанції: Олійник В.П. Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
У Х В А Л А

Іменем України

21 травня 2015 року м. Київ

колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Горбань Н.І., Межевича М.В.

за участю секретаря Скалецької І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві без фіксації судового процесу, в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України, апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Ніжині та Ніжинському районі Чернігівської області на постанову Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 14 квітня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в м. Ніжині та Ніжинському районі Чернігівської області про перерахунок пенсії державного службовця, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Ніжині та Ніжинському районі Чернігівської області (в подальшому відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 25 лютого 2015 року щодо відмови у перерахунку пенсії відповідно до вимог Закону України "Про державну службу", зобов'язання здійснити перерахунок пенсії з 29 червня 2010 року із урахуванням сум матеріальної допомоги на оздоровлення, допомоги на вирішення соціально-побутових питань, сум індексації заробітної плати

Постановою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 14 квітня 2015 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії управління Пенсійного фонду України в м.Ніжині та Ніжинському районі Чернігівської області щодо відмови ОСОБА_2 в перерахунку пенсії із урахуванням нарахованих та виплачених сум матеріальної допомоги на оздоровлення, допомоги на вирішення соціально-побутових питань, сум індексації заробітної плати. Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в м.Ніжині та Ніжинському районі Чернігівської області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 з 01 березня 2015 року із урахуванням та включенням до заробітку для обчислення пенсії сум матеріальної допомоги на оздоровлення, допомоги на вирішення соціально-побутових питань, сум індексації заробітної плати, із урахуванням раніше здійснених виплат. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою представник управління Пенсійного фонду України в м. Ніжині та Ніжинському районі Чернігівської області подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом норм процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України, без фіксації судового процесу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанова суду підлягає залишенню без змін, з наступних підстав.

Згідно зі п.1 ч.1 ст. 198, ст.200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 статі 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м.Ніжині та Ніжинському районі Чернігівської області з 19 квітня 2010 року і отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу".

Згідно довідки УЖКГ та Б м.Ніжин від 18 лютого 2015 року №01-14/118 до складових заробітної плати позивача (за останні 24 календарні місяці роботи або за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед звільненням за пенсією) за період з 10 жовтня 2006 року по 31 грудня 2010 року віднесені інші виплати-матеріальна допомога (оздоровчі), матеріальна допомога на соціально-побутові питання, на загальну суму 25779 грн. 56 коп, на всі виплати згідно даної довідки нараховано страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а з 01 січня 2011 року - єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

19 лютого 2015 року позивач звернувся до відповідача з заявою щодо здійснення перерахунку пенсії, надавши довідку від 18 лютого 2015 року №01-14/118 про складові заробітної плати, що подається для призначення пенсії відповідно до ЗУ "Про державну службу" та постанови правління ПФУ від 14.02.2011р. №5-1.

На заяву позивача, відповідач листом від 25 лютого 2015 року відмовив позивачу у перерахунку пенсії з посиланням на те, що матеріальна допомога на оздоровлення, допомога на вирішення соціально-побутових питань, індексація заробітної плати не є складовими заробітної плати і не можуть бути враховані для розрахунку пенсії.

Не погоджуючись з цим, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, прийшов до висновку, що отримувані застрахованою особою суми виплат (в тому числі інші виплати), з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи виходячи з наступного.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч.1 ст. 86 КАС України).

За змістом статті 37 Закону N 3723-XII (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

У частині першій статті 1 Закону України від 24 березня 1995 року N 108/95-ВР "Про оплату праці" (далі - Закон N 108/95-ВР) встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 цього Закону визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати.

Частиною другою статті 33 Закону N 3723-XII передбачено, що заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що інші виплати входили до системи оплати праці державного службовця.

Крім того, статтею 66 Закону України від 5 листопада 1991 року N 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон N 1788-XII) врегульовано види оплати праці, що враховуються при обчисленні пенсій.

Відповідно до частини першої статті 66 цього Закону до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Стаття 41 Закону України від 9 липня 2003 року N 1058-IV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон N 1058-IV) визначає виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії. Так, зокрема до такого доходу (заробітної плати) враховуються: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

За змістом наведених норм отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріальна допомога, на яку нараховувався збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, однак яка не включається до складу заробітної плати державного службовця, має враховується при обчисленні розміру його пенсії, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Аналогічна позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року у справі № 21-430а11.

Відповідно до ст.244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не надано докази на підтвердження правомірності своїх дій, в той же час позивачем надано достатньо доказів та обґрунтувань своїх позовних вимог.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень суд перевіряє чи вчинені вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений Конституцією і законами України.

Виходячи з наведеного, а також системного аналізу вищевказаних норм права, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач не діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Надані докази були оцінені судом першої інстанції, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Крім того, було оцінено належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, що відповідає вимогам ст. 86 КАС України.

При цьому апеляційна скарга не містить посилання на обставини, передбачені статтями 202 - 204 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Доводи, викладені заявником в апеляційній скарзі були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 8-11, 160, 196, 198, 200, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Ніжині та Ніжинському районі Чернігівської області - залишити без задоволення.

Постанову Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 14 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів із дня складання у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України у порядку ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В.Земляна

Судді: Н.І. Горбань

М.В. Межевич

Повний текст виготовлено 21 травня 2015 року

Головуючий суддя Земляна Г.В.

Судді: Межевич М.В.

Горбань Н.І.