Справа № 820/1891/15
Суддя: Дюкарєва С.В.
Дата ухвалення: 2015-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2015 р.Справа № 820/1891/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Дюкарєвої С.В.

Суддів: Жигилія С.П., Перцової Т.С.

за участю секретаря судового засідання Мороз Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 17.03.2015р. по справі № 820/1891/15

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області

про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, в якому просив суд:

- зобов'язати відповідача утриматися від прийняття рішення, на підставі якого він визнається таким, що не мав дозволу на імміграцію в Україну;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не обміну його посвідки на постійне проживання, у зв'язку із досягненням 45-річного віку;

- зобов'язати відповідача здійснити обмін його посвідки на постійне проживання, у зв'язку із досягненням 45-річного віку.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 17.03.2015 року адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області щодо нездійснення обміну посвідки серії ХР № 14087 від 22.09.2005 р. громадянину В'єтнаму ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку з досягненням 45-річного віку.

Зобов'язано Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області вчинити дії по обміну бланку посвідки на постійне місце проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 22.09.2005 р. громадянину В'єтнаму ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку з досягненням 45 річного віку.

В іншій частині позовних вимог у задоволенні - відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції, при прийнятті оскаржуваної постанови, норм матеріального та процесуального права, відповідач просить постанову Харківського окружного адміністративного суду від 17.03.2015 року скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач, зокрема, посилається на порушення судом першої інстанції приписів ст.ст. 9, 71, 86, 159 Кодексу адміністративного судочинства України. Вказує, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до неправомірного висновку про їх обґрунтованість. Зазначив, що після дослідження особової справи позивача було встановлено, що на момент звернення позивача із заявою про видачу йому посвідки на постійне проживання в Україні - 22.09.2003 року, позивачем були порушені вимоги чинного на той час законодавства, а саме: абз. 4 п. 4 Прикінцевих положень Закону України «Про імміграцію», у зв'язку з цим оформлена посвідка серії НОМЕР_2 на теперішній час підлягає визнанню недійсною та вилученню. За таких обставин, відповідач вважає, що судом першої інстанції допущено не повне й упереджене з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явились, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, причини неявки до суду не повідомили.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення справи, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не визнана судом обов'язковою, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно ч. 1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Враховуючи, що відповідач оскаржує постанову суду першої інстанції лише в частині задоволення позовних вимог, колегія суддів не вбачає підстав для надання правової оцінки рішенню суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову, в межах розгляду даної апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції, що позивач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин Соціалістичної Республіки В'єтнам, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1

Позивач, на підставі Угоди між Урядом Соціалістичної Республіки В'єтнам та Урядом СРСР про направлення і прийняття в'єтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємства і в організації СРСР від 02.04.81 р., у 1989 р. прибув в Україну для працевлаштування, згодом залишився на постійне проживання в Україні, позивачеві було присвоєно ідентифікаційний номер.

З 1998 р. позивач постійно займається підприємницькою діяльністю, має при цьому постійний стабільний дохід. Окрім того, 09.10.1992 р. у позивача на території України народилася дитина - ОСОБА_2 та 11.04.1999 р. у нього народилася друга дитина - ОСОБА_3.

Рішенням УГІРФО ГУМВС України в Харківський області, на підставі Закону України "Про міграцію" позивачу був наданий дозвіл на імміграцію в Україну та його було документовано посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 22.09.2005 р. терміном дії безстроково, в якій відображене місце його реєстрації.

16.09.2014 р. позивач звернувся з письмовою заявою до ГУ ДМС України в Харківський області, в якій на підставі Постанови Кабінету Міністрів України №251 від 28.03.2012 року "Про затвердження Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання і технічного опису їх бланків", просив здійснити обмін бланку посвідки на постійне проживання в Україні, у зв'язку з досягненням ним 45 річного віку.

Після чого, відповідачем було письмово запрошено позивача з'явитися до нього для з'ясування необхідних питань за його участю.

За наслідками вищезазначеного, відповідач обмін бланку посвідки на постійне проживання в Україні ОСОБА_1 не здійснив, надавши письмову відповідь 11.02.2015 р. №04/2705, в якій послався на неможливість вирішити питання по суті у зв'язку з тим, що на його думку, позивач отримав посвідку на постійне проживання не на підставах, передбачених Законом України "Про імміграцію" та на теперішній час вирішується питання щодо визнання громадянина СРВ ОСОБА_1 таким, що не мав дозволу на імміграцію в Україну.

Приймаючи рішення в частині задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що при зверненні до відповідача із заявою щодо обміну бланка представником позивача було надано всі необхідні документи, при цьому, Головне управління Державної міграційної служби в Харківській області в своєму листі від 11.02.2015 р. №04/2705 жодних підстав, визначених законодавством, для відмови у видачі посвідки не вказало, у зв'язку з чим, суд першої інстанції дійшов висновку, що з боку відповідача була допущена протиправна бездіяльність щодо нездійснення обміну посвідки громадянину В'єтнаму ОСОБА_1.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 26 Конституції України, іноземці та особи без громадянства, які знаходяться в Україні на законних підставах користуються тими ж правами та свободами, а також несуть такі ж самі обов'язки, що і громадяни України.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначені Законом України "Про імміграцію".

Так, відповідно до ст. 1 вищенаведеного Закону визначено, що імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; імміграційна віза позначка у паспортному документі, що засвідчує право іноземця чи особи без громадянства на в'їзд в Україну для постійного проживання.

Згідно з абз. 6 ст. 1 Закону України "Про імміграцію", посвідка на постійне проживання - документ, що підтверджує право іноземця чи особи без громадянства на постійне проживання в Україні.

Механізм оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання (далі - посвідки) іноземцям та особам без громадянства, які іммігрували в Україну на постійне проживання або прибули в Україну на тимчасове проживання встановлений Порядком оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2012 р. № 251 (далі - Порядок №251).

Пунктом 9 цього Порядку встановлено, що строк дії посвідки на постійне проживання не обмежується. Посвідка на постійне проживання підлягає обміну в разі досягнення особою 25- і 45-річного віку.

Заяви для оформлення посвідок подаються іноземцями та особами без громадянства до територіальних органів або підрозділів ДМС за місцем проживання. Зразки заяв та порядок їх розгляду визначаються МВС (пункт 2 Порядку №251).

За змістом пункту 11 Порядку №251, за результатами розгляду заяви протягом семи днів (для оформлення посвідки на постійне проживання) або не більш як 15 днів (для оформлення посвідки на тимчасове проживання) з дня подання всіх визначених цим Порядком документів приймається рішення про видачу або відмову у видачі посвідки, яке затверджується Головою ДМС, а у разі його відсутності - заступником Голови ДМС чи начальником територіального органу або підрозділу ДМС чи його заступником.

У заяві робиться відмітка про прийняте рішення або зазначаються причини відмови у видачі посвідки.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що при зверненні до ГУ ДМС України в Харківській області із заявою щодо обміну бланка представником позивача надано всі документи, передбачені Порядком оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою, а саме: оригінал заяви ОСОБА_1 до начальника ГУ ДМС України в Харківській області про обмін посвідки на постійне проживання у зв'язку із досягненням ним 45 - річного віку від 15.09.2014 року; копію посвідки на постійне проживання ОСОБА_1; оригінал нотаріально посвідченого перекладу на українську мову паспорта громадянина Соціалістичної республіки В'єтнам ОСОБА_1 для виїзду за кордон; чотири фотокартки ОСОБА_1; оригінал довідки Управління інформаційно - аналітичного забезпечення ГУМВС України в Харківській області про відсутність щодо ОСОБА_1 факту притягнення до кримінальної відповідальності, судимості та перебування у розшуку; оригінал квитанції про сплату 85,00 грн.; належним чином засвідчену копію договору про надання правової допомоги, що укладений громадянином Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_1 та адвокатом Мельником В.О.; належним чином посвідчену копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю Мельника В.О.

Пунктом 12 Порядку визначено, що посвідка видається іноземцеві та особі без громадянства під розписку після пред'явлення паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, в якому на останній вільній сторінці проставляється відмітка про отримання посвідки за встановленим МВС зразком, що скріплюється печаткою (за бажанням іноземця та особи без громадянства така відмітка може проставлятися у вкладному талоні).

Відповідно до пункту 17 Порядку №251, рішення про відмову у видачі посвідки іноземцеві та особі без громадянства приймається в разі:

1) необхідності забезпечення національної безпеки або охорони громадського порядку;

2) необхідності охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні;

3) коли паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, підроблений, зіпсований або не відповідає встановленому зразку чи належить іншій особі;

4) подання завідомо неправдивих відомостей або підроблених документів;

5) коли виявлено факти невиконання ними рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або вони мають інші майнові зобов'язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи ті, що пов'язані з попереднім видворенням за межі України, у тому числі після закінчення строку заборони подальшого в'їзду в Україну (для осіб, що отримують посвідку на тимчасове проживання);

6) інших випадках, передбачених законами.

Колегія суддів, дослідивши зміст листа Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області від 11.02.2015 р. №04/2705, вважає, що суб'єктом владних повноважень не наведено жодних правових підстав, з якими законодавцем визначено перелік законних підстав для прийняття рішення про відмову проведення обміну бланку посвідки на постійне проживання в Україні, а наведені ним в обґрунтування обставини є пасивною поведінкою суб'єкта владних повноважень, яка пов'язана з невиконанням останнім дій, які повинні були і могли бути вчинені в силу покладених на відповідача посадових обов'язків і згідно з чинним законодавством України, що в свою чергу несе негативний вплив на реалізацію прав, свобод та інтересів позивача.

ГУ ДМС України в Харківській області, посилаючись на те, що позивач отримав посвідку на постійне проживання не на підставах, передбачених Законом України "Про імміграцію" та на теперішній час вирішується питання щодо визнання громадянина СРВ ОСОБА_1 таким, що не мав дозволу на імміграцію в Україну, не є підставою, згідно вимог чинного законодавства України, для відмови позивачу в здійсненні обміну бланку посвідки на постійне проживання в Україні.

Крім того, матеріалами справи підтверджується, що відповідачем не було фактично вирішено по суті питання щодо обміну позивачу бланку посвідки на постійне місце проживання в Україні.

Враховуючи вищенаведене, зважаючи на те, що будь - яких зауважень щодо поданої заяви та доданих до неї документів, відповідачем не наведено, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем була допущена протиправна бездіяльність при розгляді заяви позивача щодо обміну посвідки на постійне проживання в Україні у зв'язку із досягненням ним 45-річного віку.

З урахуванням визначеного статтею 8 Конституції України принципу верховенства права та встановлених статтею 2 КАС України завдань суду як державної правозахисної інституції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо законності та обґрунтованості заявлених позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача та зобов'язання відповідача здійснити позивачу обмін посвідки на постійне проживання в Україні, у зв'язку із досягненням ним 45-річного віку.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Колегія суддів зазначає, що позивач, надавши письмові докази, що були предметом дослідження при розгляді справи судом першої інстанції, виконав вимоги ч.1 ст. 71 КАС України.

Натомість, відповідач, заперечуючи проти позову, в порушення вимог ч.2 ст. 71 КАС України, не надав жодних належних і допустимих доказів на підтвердження законності та обґрунтованості власного рішення, що є предметом оскарження позивачем.

У відповідності до ст. 159 КАС України, судове рішення повинне бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 17.03.2015 року відповідає вимогам ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову чи ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області - залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 17.03.2015р. по справі № 820/1891/15 в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Дюкарєва С.В.
Судді(підпис) (підпис) Перцова Т.С. Жигилій С.П.
Повний текст ухвали виготовлений 26.05.2015 р.