Справа № 2а-2239/11
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2015-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2015 року м. Київ К/9991/87969/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України

в складі: головуючий - Стародуб О.П.,

судді - Ємельянова В.І., Рецебуринський Ю.Й.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тячівського районного суду Закарпатської області від 24.06.2011р. та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.11.2011р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Глибокопотіцької сільської ради про поновлення на публічній службі, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про поновлення його на посаді спеціаліста другої категорії по веденню бухгалтерського обліку в Глибокопотіцькій сільській раді Тячівського району та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з дня звільнення по день поновлення на роботі.

Постановою Тячівського районного суду Закарпатської області від 24.06.2011р., яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.11.2011р., у задоволенні позову відмовлено.

З такими рішеннями суду першої та апеляційної інстанцій не погодився позивач, подав касаційну скаргу, в якій посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить скасувати постановлені судами рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

Заслухавши доповідача по справі та перевіривши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пункті 1 частини 1 статті 40 КЗпП України допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу.

Частиною 1 статті 49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше, ніж за два місяці.

Згідно з статтею 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 40 цього Кодексу (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

В ході розгляду справи судами встановлено, що позивач проходив публічну службу на посаді спеціаліста другої категорії по веденню бухгалтерського обліку в Глибокопотіцькій сільській раді Тячівського району.

Рішенням Глибокопотіцької сільської ради від 03.01.2011р. №20 скорочено чисельність штату працівників в кількості двох штатних одиниць, а саме, спеціаліста другої категорії та касира.

Рішенням Глибокопотіцької сільської ради від 03.01.2011р. №22 затверджено структуру і чисельність виконавчого апарату сільської ради в кількості 9 чоловік. Посада спеціаліста другої категорії, згідно з додатком до вказаного рішення, відсутня.

Розпорядженням Глибокопотіцького сільського голови від 23.02.2011р. №7 позивача попереджено про вивільнення відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України. З даним розпорядженням позивач був ознайомлений 24.02.2011р.

Рішенням профорганізації Глибокопотіцької сільської ради від 18.04.2011р., протокол №3, дано згоду на звільнення позивача із займаної посади.

Розпорядженням Глибокопотіцького сільського голови від 26.04.2011р. позивача звільнено з посади у зв'язку із скороченням чисельності (штату) працівників на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що позивач був звільнений з роботи з дотриманням вимог Кодексу законів про працю України, оскільки мало місце скорочення чисельності (штату) працівників, при звільненні відповідачем було дотримано двохмісячний строк, встановлений для попередження особи про наступне вивільнення, вимоги законодавства щодо попереднього розгляду та погодження питання про майбутнє вивільнення на засіданні профспілкової організації. Вакантні посади на момент вивільнення позивача були відсутні, а тому неможливо було перевести його на іншу посаду.

Крім того, суди виходили з того, що оскільки позивач у встановленому порядку був повідомлений про майбутнє звільнення, а тому неповідомлення місцевої ради, депутатом якої він був, про майбутнє звільнення не може бути достатньою підставою про визнання звільнення незаконним.

З такими висновками судів колегія суддів погоджується і вважає, що вони відповідають нормам матеріального та процесуального права і фактичним обставинам справи.

Мотиви та доводи касаційної скарги висновки судів не спростовують і є безпідставними, оскільки звільнення позивача із займаної посади в зв'язку із скороченням чисельності (штату) працівників відбулося з дотриманням вимоги Кодексу законів про працю України, а тому суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 210, 220, 220-1, 223, 224, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Тячівського районного суду Закарпатської області від 24.06.2011р. та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.11.2011р. у даній справі - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.П. Стародуб

Судді: В.І. Ємельянова

Ю.Й. Рецебуринський