Справа № 813/4589/14
Суддя: Лейко-Журомська Майя Вікторівна
Дата ухвалення: 2015-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2015 року № 813/4589/14

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лейко-Журомської М.В.,

секретар судового засідання Хміль Х.З.,

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача Тагієва С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції про визнання дій протиправними та скасування постанов

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, у якому просить визнати неправомірними, протиправними дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Тагієва С.В. з постановлення постанов від 21 травня 2013 року ВП № 37496313 про стягнення з боржника виконавчого збору та стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій, просить їх скасувати. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова скасовано постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження ВП № 37496313, а отже виконавчого провадження не існує, тому спірні постанови від 21 травня 2013 року є незаконні і підлягають скасуванню. Вказано, що боржником ще 19 червня 2013 року самостійно сплачено суму коштів за рішенням суду, що означає його повне добровільне виконання без участі державного виконавця, що виключає стягнення з боржника виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій. Зазначено, що державним виконавцем порушено норми чинного законодавства, оскільки не надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження боржнику; скеровано спірні постанови за адресою проживання батьків боржника через п'ять днів після закінчення терміну їх виконання; в постановах не вказано рахунок та реквізити банку для сплати коштів за судовим рішення.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Додатково пояснив, що представник позивача одним поштовим конвертом отримав постанову ВП № 38062565 від 23 травня 2013 року, якою ОСОБА_3 зобов'язано передати автомобіль в ПАТ КБ «ПриватБанк» та доповісти виконавцю 30 травня 2013 року; постанови від 21 травня 2013 року у ВП № 37496313 про стягнення з боржника виконавчого збору, стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій та про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Вказані постанови передані у поштове відділення 30 травня 2013 року після закінчення терміну їх виконання. Окрім того постанови від 21 травня 2013 року не містили вказівки на рахунок і реквізити банку для сплати коштів за судовим рішенням, є незаконними та сфальсифікованими. Пояснив, що накладаючи арешт на майно боржника державний виконавець вчинив злочин, оскільки наклав арешт на все майно боржника та на спільне нерухоме майно його родичів. Також зазначив, що постанови державного виконавця ВП № 38062565 від 12 червня 2013 року та від 20 червня 2013 року про накладення штрафу скасовані, постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 37496313 від 11 квітня 2013 року про відкриття виконавчого провадження скасована, що свідчить про незаконність дій державного виконавця. Просив позов задовольнити.

Представник відповідача позов заперечив. Зазначив, що державним виконавцем, відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанови ВП № 37496313 від 21 травня 2013 року про стягнення з боржника виконавчого збору та стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій, оскільки боржником добровільно не сплачено борг по виконавчому документу суду. Зазначив, що посилання представника позивача на той факт, що боржнику не було відомо про наявність такого виконавчого провадження є безпідставним. Крім того вказав, що спірні постанови виділені в окремі виконавчі провадження, які закінчені у зв'язку зі сплатою боржником сум по зазначених постановах. Вказав, що витребувані ухвалою суду матеріали виконавчого провадження ВП № 37496313 не міг надати на вимогу суду , оскільки такі знаходяться в матеріалах цивільної справи за скаргою ОСОБА_1 Натомість представник відповідача надав суду копії матеріалів вказаного виконавчого провадження, в частині яка була в нього наявна. На підставі викладеного просив у задоволенні позову відмовити.

На заперечення пояснень відповідача представник позивача вказав, що жодних коштів по виконавчому збору та по витратах на проведення виконавчих дій на рахунок виконавчої служби позивач не перераховував, тому вказівка у постанові про закінчення виконавчого провадження на виконання виконавчого документа в повному обсязі по виділених в окреме провадження постановах про стягнення з боржника виконавчого збору та стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій є незаконною.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі факти, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та надав їм правову оцінку.

Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно з статтею 19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

З матеріалів справи судом встановлено, що 27 березня 2013 року Шевченківським районним судом м. Львова видано виконавчий лист № 2/1328/834/12 про стягнення з ОСОБА_3 в користь ПАТ КБ «Приватбанк» 611,51 грн. судового збору та 120,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення.

10 квітня 2013 року представником ПАТ КБ«ПриватБанк» на ім'я начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції подано заяву з проханням відкрити виконавче провадження та винести постанову про арешт майна боржника.

11 квітня 2013 року державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Тагієвим С.В. відкрито виконавче провадження ВП №37496313 з примусового виконання виконавчого листа виданого 27 березня 2013 року Шевченківським районним судом м. Львова з вимогою виконати виконавчий документ в строк до 19 квітня 2013 року.

Статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини 2 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Отже цим Законом боржникові надається можливість вже після відкриття виконавчого провадження самостійно виконати рішення суду у строк до семи днів, що є умовою, за якої витрати на проведення виконавчих дій з боржника не стягуються.

Згідно з частиною 1 статті 35 цього Закону за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладання провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам.

Частинами 1 та 3 статті 41 цього Закону передбачено, що витрати органів державної виконавчої служби, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного відділу державної виконавчої служби.

Згідно з частиною 1 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

21 травня 2013 року державним виконавцем винесено постанови про стягнення з боржника виконавчого збору та стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій у сумі 88,24 грн. у зв'язку з невиконанням боржником у наданий державним виконавцем строк виконавчого документу. Також 21 травня 2013 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у межах суми стягнення 892,90 грн.

З матеріалів справи судом також встановлено, що постановою від 21 червня 2013 року у зв'язку з сплатою боржником боргу в сумі 731,51 грн. згідно з квитанцією № РН 698 закінчено виконавче провадження ВП № 37496313, а постанови від 21 травня 2013 року про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 73,15 грн. та стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій в сумі 88,24 грн. виділено в окреме виконавче провадження.

Постановою від 24 липня 2013 року відкрито виконавче провадження ВП № 39031050 щодо примусового виконання постанови Шевченківського ВДВС ЛМУЮ від 21 травня 2013 року ВП № 37496313 про стягнення з ОСОБА_3 витрат на проведення виконавчих дій у сумі 88,24 грн.

Постановою від 24 липня 2013 року відкрито виконавче провадження ВП № 39031196 щодо примусового виконання постанови Шевченківського ВДВС ЛМУЮ від 21 травня 2013 року ВП № 37496313 про стягнення з ОСОБА_3 виконавчого збору у сумі 73,15 грн.

За наслідком звернення ОСОБА_1 на дії державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження ВП № 37496131 та дії державного виконавця щодо постановлення постанови від 21 травня 2013 року про арешт майна боржника, скасування постанови від 21 травня 2013 року, ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 20 червня 2013 року у задоволенні скарги відмовлено.

27 червня 2014 року державним виконавцем винесено постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 39031050 та ВП № 39031196.

Не погодившись з діями державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Тагієва С.В. з винесення постанов від 21 травня 2013 року ВП № 37496313 про стягнення з боржника виконавчого збору та стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій, позивач звернувся до суду з позовом про визнання таких дій протиправними та скасування постанов.

З матеріалів справи судом встановлено, що постанова про відкриття виконавчого провадження, якою боржника було зобов'язано виконати рішення суду не отримана боржником в строк, який давав можливість виконати добровільно боржником судове рішення у цей строк.

Так, 13 червня 2014 року Шевченківським районним судом м. Львова при розгляді скарги ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 винесено ухвалу, якою постанову державного виконавця Шевченківського ВДВС ЛМУЮ від 11 квітня 2013 року про відкриття виконавчого провадження ВП № 37496313 скасовано.

В зазначеній ухвалі суду вказано, що оскільки в тексті спірної постанови не було зазначено реквізитів стягувача (ПАТ КБ«ПриватБанк») для надання можливості боржнику провести оплату боргу в добровільному порядку, між тим як такі були зазначені у тексті виконавчого листа, що позбавляло боржника можливості провести добровільну оплату боргу в користь стягувача. Окрім того встановлено, що постанова про відкриття виконавчого провадження не отримана боржником.

Відповідно до статті 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже факт неможливості виконання боржником рішення суду добровільно, що додатково підтверджується ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова, державним виконавцем не було враховано та, для цілей забезпечення прав боржника на самостійне виконання судового рішення, - виконання судового рішення не було відкладено.

Як встановлено судом з пояснень сторін та матеріалів справи державним виконавцем не вчинено жодних дій щодо встановлення поважності причин невиконання рішення суду позивачем.

Таким чином, враховуючи викладене вище, позивачем рішення суду у визначений строк не виконано з поважних причин, що не взято державним виконавцем до уваги. У свою чергу державний виконавець продовжував вчиняти дії, які не відповідали чинному законодавству та 21 травня 2013 року ним винесено постанови ВП № 37496313 про стягнення з боржника виконавчого збору та стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій.

Судом враховано також те, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова 13 червня 2014 року скасовано постанову державного виконавця Шевченківського ВДВС ЛМУЮ від 11 квітня 2013 року про відкриття виконавчого провадження ВП № 37496313.

Відповідно до частини 2 статті 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Дії державного виконавця при накладенні арешту на майно боржника, постанови державного виконавця ВП № 38062565 від 12 червня 2013 року та від 20 червня 2013 року, а також постанови від 24 липня 2013 року ВП № 39031050 та ВП № 39031196 про закінчення виконавчого провадження з якими не погоджується позивач не є предметом заявленого позову, а отже ці обставини не входять в предмет доказування у справі і суд не вправі надавати їм оцінку.

Суд вважає, що посилання позивача на обставини щодо невчасного скерування та скерування на невірну адресу спірних постанов не впливає на їх зміст та підстави винесення.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з статтями 2 та 11 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суб'єкти владних повноважень зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно з статтею 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Перевіривши оскаржувані постанови суд прийшов до переконання, що вони прийняті без дотримання вимог Закону України «Про виконавче провадження» та передбачених статтею 2 КАС України принципів, оскільки наявність поважних причин невиконання рішення суду не було враховано державним виконавцем та розпочато його примусове виконання з постановленням спірних постанов.

З врахуванням вищевикладеного суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог і вважає, що позов підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 86, 94, 159-163, 167, 181 Кодексу адміністративного судочинства України суд

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Тагієва С.В. при винесенні постанов від 21 травня 2013 року ВП № 37496313 про стягнення з боржника виконавчого збору та стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій.

Скасувати постанову про стягнення з боржника виконавчого збору та постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 21 травня 2013 року ВП № 37496313.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлено 25травня 2015 року.

Суддя Лейко-Журомська М.В.