Справа № 1415/1046/12
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2015-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" травня 2015 р. м. Київ К/800/16454/14

Вищий адміністративний суд України у складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С. (суддя-доповідач),
суддівМаслія В. І.,
Черпіцької Л. Т.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Кривоозерському районі Миколаївської області на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Кривоозерському районі Миколаївської області про визнання дій протиправними та стягнення коштів,

установив:

ОСОБА_4 звернулась з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Кривоозерському районі Миколаївської області про визнання дій протиправними та стягнення коштів.

Постановою Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 14 травня 2013 року у задоволені позову відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2014 року скасовано постанову Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 14 травня 2013 року та прийнято нове рішення про задоволення позову: визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Кривоозерському районі Миколаївської області щодо не проведення виплати пенсії ОСОБА_4 з 01 грудня 2011 року по 31 травня 2013 року відповідно до постанови Вищого адміністративного суду України від 06 жовтня 2011 року № К/9991/4277/11; стягнуто з відповідача на користь позивача за період з 01 грудня 2011 року по 31 травня 2013 року 93 642 грн 61 коп. відповідно до постанови Вищого адміністративного суду України від 06 жовтня 2011 року № К/9991/4277/11.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, відповідач звернувся з касаційною скаргою, в якій просив його скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційних скарг, матеріали справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що позивач є учасником ліквідації аварії на Чорнобильській атомній електростанції І категорії безстроково.

Згідно довідки Миколаївської обласної медико-соціальної експертної комісії серії МСЕ-08 № 039062 з 14 листопада 2008 року позивачу безстроково встановлено другу групу інвалідності, пов'язаної з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Відповідно до постанови Вищого адміністративного суду України від 06 жовтня 2011 року по справі № К/9991/42677/11 касаційну скаргу позивача задоволено частково: визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Кривоозерському районі Миколаївської області з відмови ОСОБА_4 у проведенні перерахунку та виплати основної та додаткової пенсії у розмірах, встановлених статтями 50 та 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком; зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Кривоозерському районі Миколаївської області провести перерахунок та виплату ОСОБА_4 державної пенсії по інвалідності, передбаченої статтею 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в розмірі не нижчому ніж 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, передбаченої статтею 50 цього ж Закону, у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком, встановленої у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом на відповідний період, починаючи з 04 квітня 2010 року, з урахуванням проведених виплат; в частині вимог щодо зобов'язання відповідача провести перерахунок та виплату державної пенсії по інвалідності, передбаченої статтею 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, передбаченої статтею 50 цього ж Закону, за період з 01 січня 2006 року по 03 квітня 2010 року, а також вимоги про визнання протиправними дій відповідача з відмови в проведенні перерахунку за цей період позов залишено без розгляду.

Факт донарахування позивачу пенсії та суму донарахованої, але не виплаченої пенсії, підтверджується листом відповідача від 07 травня 2013 року.

У зв'язку з невиконання постанови Вищого адміністративного суду України від 06 жовтня 2011 року по справі № К/9991/42677/11 позивач звернулась до суду із зазначеним позовом.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач виконує судове рішення в силу своїх повноважень та можливостей відповідно до Державного бюджету України.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вказав, що відсутність у державному бюджеті коштів не може бути підставою для порушення прав громадян.

Колегія суддів не погоджується з доводами судів першої та апеляційної інстанцій, виходячи з такого.

Статтею 14 КАС України встановлено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

За приписами п. 2 ч. 4 ст. 105 КАС України адміністративний позов може містити вимоги про зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії (п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України).

З матеріалів справи вбачається, що постановою Вищого адміністративного суду України від 06 жовтня 2011 року по справі № К/9991/42677/11 позовні вимоги позивача задоволено частково, у тому числі й стосовно зобов'язання відповідача здійснити позивачу перерахунок та виплатити: державної пенсії по інвалідності, передбаченої статтею 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в розмірі, не нижчому ніж 8 мінімальних пенсій за віком, та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, передбаченої статтею 50 цього ж Закону, у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком, встановленої у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом на відповідний період, починаючи з 04 квітня 2010 рок, з урахуванням проведених виплат.

Аналіз резолютивної частини цієї постанови та наведені процесуальні норми дають підстави зробити висновок про те, що зобов'язання, покладені на відповідача цим судом, є позовними вимогами, як обраним судом видом захисту порушених прав позивача, які суд задовольнив.

З матеріалів справи вбачається, що виконання постанови суду неможливе через відсутність коштів, виплата яких буде здійснена за наявності відповідного фінансування з Державного бюджету України.

Отже, виконання постанови суду фактично можливе, хоча й за певних умов.

Згідно із ст.1. Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

За приписами ст. 2 цього Закону примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

Таким чином колегія суддів дійшла висновку, що питання виконання судового рішення може бути реалізоване позивачем у виконавчому проваджені відповідно до Закону України "Про державну виконавчу службу".

Окрім того, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення відповідно до ст. 267 КАС України.

Відтак слід розуміти відмінності між позовною вимогою, як обраним судом видом захисту порушених прав позивача, від способу виконання судового рішення, як одного з його заходів, що унеможливлює повторного судового рішення з цього ж питання.

Оскільки судом апеляційної інстанції порушено норми матеріального право, а суд першої інстанції прийняв за результатом правильне рішення, то скаргу відповідача слід задовольнити.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Кривоозерському районі Миколаївської області задовольнити.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2014 року скасувати та залишити в силі постанову Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 14 травня 2013 року.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: