Справа № 2а-202/10/1870
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2015-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.04.2015р. м. Київ К/9991/20388/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

секретар судового засідання Кохан О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Конотопської міжрайонної державної податкової інспекції Сумської області

на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2011 року

у справі № 2а-202/10/1870

за позовом суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1

до Конотопської міжрайонної державної податкової інспекції Сумської області

про скасування податкового повідомлення-рішення, зобов'язання до вчинення дій, -

В С Т А Н О В И Л А :

Суб'єкта підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Конотопської міжрайонної державної податкової інспекції Сумської області (далі - відповідач) про скасування податкового повідомлення-рішення № /1 від 17 грудня 2008 року та зобов'язання Конотопської МДПІ Сумської області надати додатковий час на відновлення бухгалтерських документів.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2010 року у задоволенні позову було відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2011 року постанову Сумського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2010 року було скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення Конотопської МДПІ Сумської області № /1 від 17 грудня 2008 року про визначення податкового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 354898,50 грн., з яких: за основним платежем - 236599,00 грн., штрафна (фінансова) санкція - 118299,50 грн. В цій частині прийнято нову постанову, якою позов задоволено. Скасовано податкове повідомлення-рішення Конотопської МДПІ Сумської області № /1 від 17 грудня 2008 року про визначення податкового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 354898,50 грн., з яких: за основним платежем - 236599,00 грн., штрафна (фінансова) санкція - 118299,50 грн. В іншій частині постанову Сумського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2010 року було залишено без змін.

В касаційній скарзі Конотопська МДПІ Сумської області, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2011 року та залишити в силі постанову Сумського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2010 року.

З урахуванням неприбуття у судове засідання жодної з осіб, які беруть участь у справі, та які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними у справі матеріалами за відсутності сторін.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі касаційної скарги, дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

Конотопська МДПІ Сумської області провела планову виїзну документальну перевірку своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків, зборів (обов'язкових платежів) суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1 за період з 01 липня 2006 року по 30 червня 2008 року, за результатами якої був складений акт від 23 вересня 2008 року № 364/17-2/НОМЕР_1.

За висновками акта перевірки, позивачем були порушені, зокрема, вимоги: підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 253572,29 грн.; вимоги підпункту 1.1.4 пункту 4.1 статті 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», які полягали у неподанні позивачем податкової декларації з податку на додану вартість за квітень 2008 року.

Зокрема, в акті перевірки було вказано, що позивач неправомірно включив до складу податкового кредиту відповідного податкового періоду податок на додану вартість у загальній сумі 253572,29 грн., який не підтверджений податковими накладними, оскільки згідно пояснень позивача документи були втрачені внаслідок крадіжки, яка сталась 29 серпня 2008 року.

06 жовтня 2008 року Конотопська МДПІ Сумської області на підставі вказаного акту перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення № /0, яким згідно з підпунктом «б» підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4, підпунктом 17.1.3 пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» визначила ОСОБА_1 суму податкового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість у розмірі 380528,44 грн., у тому числі: 253572,29 грн. - за основним платежем, 126956,15 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

На вказане податкове повідомлення-рішення позивачем була подана скарга, в процесі розгляду якої була проведена позапланова виїзна документальна перевірка своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків, зборів (обов'язкових платежів) суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1 за період з 01 липня 2006 року по 30 червня 2008 року, за результатами якої був складений акт від 16 грудня 2008 року № 466/17-2/НОМЕР_1.

За висновками акта перевірки, позивачем були порушені, зокрема, вимоги: підпункту 7.2.8 пункту 7.2 статті 7, підпункту 7.4.і пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 236599,28 грн.; вимоги підпункту 1.1.4 пункту 4.1 статті 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», які полягали у неподанні позивачем податкової декларації з податку на додану вартість за квітень 2008 року.

Зокрема, в акті перевірки було вказано, що на підставі поданих підприємцем частково поновлених первинних бухгалтерських документів було підтверджене придбання дизельного палива для автомобіля Фотон ВІ10430, який використовувався позивачем у господарській діяльності, та, як наслідок, підтверджено податковий кредиту у сумі 16973,01 грн., проте податок на додану вартість у загальній сумі 236599,28 грн. залишився не підтвердженим податковими накладними.

17 грудня 2008 року Конотопська МДПІ Сумської області на підставі вказаного акту перевірки та з урахуванням процедури адміністративного оскарження прийняла податкове повідомлення-рішення № /1, яким згідно з підпунктом «б» підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4, підпунктами 17.1.1, 17.1.3 пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» визначила ОСОБА_1 суму податкового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість у розмірі 355069,00 грн., у тому числі: 236599 грн. - за основним платежем, 118470,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що податковий орган правомірно визначив позивачу суму податкових зобов'язань (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) з податку на додану вартість згідно оспорюваного податкового повідомлення-рішення, з огляду на відсутність у позивача первинних бухгалтерських документів, а також зважаючи на те, що на запити Конотопської МДПІ Сумської області щодо проведення зустрічних звірок постачальників позивача органи державної податкової служби, на обліку у яких знаходяться такі суб'єкти господарювання, надали відповіді, що зазначені у запитах товариства не мали з позивачем господарських відносин. Також, суд виходив з того, що: у позивача було достатньо часу для відновлення втрачених документів; доказів своєчасної подачі до органу державної податкової служби податкової декларації з податку на додану вартість за квітень 2008 року позивачем надано не було.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині та частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що висновки акту перевірки щодо донарахування ОСОБА_1 податкових зобов'язань з податку на додану вартість у сумі 354898,50 грн. (у тому числі: 236599,00 грн. - за основним платежем, 118299,50 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями) документально не підтверджуються, оскільки: позивачем до перевірки за його скаргою до органу державної податкової інспекції були подані банківські виписки за період з 01 липня 2006 року по 30 червня 2008 року, податкові накладні, рахунки-фактури, видаткові накладні, що підтверджується описом з відміткою Конотопської МДПІ Сумської області; в актах перевірок було встановлено відображення позивачем у деклараціях з податку на додану вартість за період з 01 липня 2006 року по 30 червня 2008 року податкового кредиту у розмір 269639,00 грн., що співпадає з даними реєстру отриманих податкових накладних за вказаний період, тоді як вказаний реєстр взагалі не досліджувався перевіряючими в ході перевірок; посилання податкового органу на відповіді, надані на запити про проведення зустрічних звірок, є безпідставними, оскільки при відновленні позивачем податкових накладних його контрагентами (а саме: ЗАТ «Артемівський машинобудівельний завод «Вістек» та ДП «Дослідний завод зварювальних матеріалів ім. Є.О. Патона») були видані копії податковий накладних, які підтверджують право позивача на податковий кредит у відповідних сумах.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанції, з огляду на наступне.

Абзацом 1 підпункту 7.2.3 пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надаються покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг).

Відповідно до положень підпункту 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту. Як виняток з цього правила, підставою для нарахування податкового кредиту при поставці товарів (послуг) за готівку чи з розрахунками картками платіжних систем, банківськими або персональними чеками у межах граничної суми, встановленої Національним банком України для готівкових розрахунків, є належним чином оформлений товарний чек, інший платіжний чи розрахунковий документ, що підтверджує прийняття платежу постачальником від отримувача таких товарів (послуг), з визначенням загальної суми такого платежу, суми податку та податкового номера постачальника. Підставою для нарахування податкового кредиту без отримання податкової накладної також є: транспортний квиток, готельний рахунок або рахунок, який виставляється платнику податку за послуги зв'язку, інші послуги, вартість яких визначається за показниками приладів обліку, що містять загальну суму платежу, суму податку та податковий номер продавця, за винятком тих, в яких форма встановлена міжнародними стандартами; касові чеки, які містять суму поставлених товарів (послуг), загальну суму нарахованого податку (з визначенням фіскального номера, але без визначення податкового номера постачальника). При цьому з метою такого нарахування загальна сума поставлених товарів (послуг) не може перевищувати 200 гривень за день (без урахування податку на додану вартість).

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8 1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Положеннями підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Абзацом 5 підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що у разі втрати, знищення або зіпсуття розрахункових, платіжних та інших документів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку, платник податку має право письмово заявити про це податковому органу та здійснити заходи, необхідні для поновлення таких документів.

Як правомірно встановлено судом апеляційної інстанції, Конотопську МДПІ Сумської області було повідомлено про втрату документації, що підтверджено довідкою Дніпровського РУ ГУ МВС України у м. Києві № 48/310 від 29 серпня 2008 року (т.1 арк. справи 6), що знайшло своє відображення у актах планової та позапланової перевірок.

Також, у актах перевірок було вказано, що до перевірок підприємцем був наданий реєстр виданих та отриманих податкових накладних за період з 01 липня 2006 року по 30 серпня 2008 року, проте не надано податкових накладних. При цьому, відомостей про те, що вказаний реєстр містить недостовірну інформацію, акти перевірок не містять.

Судом апеляційної інстанції було встановлено, що позивачем до перевірки за його скаргою до органу державної податкової інспекції були подані банківські виписки за період з 01 липня 2006 року по 30 червня 2008 року, податкові накладні, рахунки-фактури, видаткові накладні, що підтверджується описом з відміткою Конотопської МДПІ Сумської області (т.2 арк. справи 196), які, в силу положень підпункту 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), також є підставою для нарахування податкового кредиту. Проте, орган державної податкової служби не надав належної правової оцінки вказаним документам.

Крім іншого, як встановлено судом апеляційної інстанції та підтверджується матеріалами справи, при відновленні позивачем податкових накладних його контрагентами, зокрема, ЗАТ «Артемівський машинобудівельний завод «Вістек» та ДП «Дослідний завод зварювальних матеріалів ім. Є.О. Патона», а також іншими суб'єктами господарювання, були видані копії податковий накладних, які підтверджують право позивача на податковий кредит у відповідних сумах (т.2 арк. справи 122-195).

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про наявність підстав для скасування податкового повідомлення-рішення № /1 від 17 грудня 2008 року в частині визначення позивачу податкових зобов'язань з податку на додану вартість у сумі 354898,50 грн. (у тому числі: 236599,00 грн. - за основним платежем, 118299,50 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями).

Доводи касаційної скарги вищевикладеного не спростовують.

З огляду на те, що касаційна скарга не містить посилань на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права в іншій частині, а судом касаційної інстанції не встановлено таких порушень згідно положень частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду апеляційної інстанції підлягає залишенню без змін, а касаційна скарга - без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна скарга Конотопської МДПІ Сумської області підлягає залишенню без задоволення, а постанова Харківського апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2011 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 221, 223, 227, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Конотопської міжрайонної державної податкової інспекції Сумської області залишити без задоволення, а постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2011 року без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

Судді: _____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна