Справа № 821/3491/13-а
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2015-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2015 р. Справа № 821/3491/13-а

Категорія: 8.2.1 Головуючий в 1 інстанції: Бездрабко О.І.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Скрипченка В.О.,

при секретарі Кіселик Д.С.,

за участю представника позивача Куліді А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Бериславського відділення Новокаховської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Херсонській області на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2013 року по справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Бериславський машинобудівний завод» до Бериславського відділення Новокаховської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Херсонській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

06.09.2013р. ПАТ «Бериславський машинобудівний завод» звернулося до Херсонського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Бериславського відділення Новокаховської ОДПІ ГУ Міндоходів у Херсонській області, в якому просило суд визнати незаконним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 08.04.2013р. про зменшення розміру від'ємного значення суми ПДВ на 5801 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що при проведенні перевірки відповідач дійшов необґрунтованого висновку про порушення підприємством вимог чинного податкового законодавства, в результаті чого, на підставі цих висновків, незаконно виніс спірне податкове повідомлення-рішення.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 25.09.2013 року адміністративний позов ПАТ «Бериславський машинобудівний завод» задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 08.04.2013р.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду 1-ї інстанції, представник Бериславського відділення Новокаховської ОДПІ 14.10.2013р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваної постанови порушено норми матеріального і процесуального права та просив скасувати постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 25.09.2013 року та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача, виступ представника позивача, та перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

В березні 2013р. працівниками Бериславського відділення Новокаховської ОДПІ було проведено позапланову невиїзну документальну перевірку ПАТ «Бериславський машинобудівний завод» з питань дотримання вимог податкового законодавства при проведених взаєморозрахунках з контрагентом ТОВ «АРП» за період червень 2012 року, за результатами якої складено акт перевірки від 21.03.2013 р. №77/22/00211004.

У висновках цього акту перевірки було зафіксовано наступні порушення підприємством позивача вимог діючого законодавства, а саме:

- ч.5 ст.203, ч.ч.1,2 ст.215, ст.216 ЦК України в частині недодержання вимог зазначених статей в момент вчинення правочинів, які не спрямовані на реальне настання наслідків, що обумовлені ними по правочинах, здійснених постачальником ТОВ «АРП» при придбанні та продажу товарів, в результаті чого, не підтверджено факт передачі товару по вказаних правочинах на адресу ПАТ «Бериславський машинобудівний завод» в порушення ст.662, 655 та 656 ЦК України.

- в порушення п.п.198.3, 198.6 ст.198, п.200.1-200.3 ст.200 ПК України підприємством завищено податковий кредит та відповідно завищено задекларовану суму від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та податкового кредиту за червень 2012 року на суму 5801 грн. та відповідно від'ємного значення, яке враховано до складу податкового кредиту наступного звітного податкового періоду (липня 2012 року).

Під час проведення перевірки ревізором був використаний акт Індустріальної МДПІ м.Харкова від 09.01.2013 р. №40/22-207/30654978 «Про результати проведення позапланової документальної невиїзної перевірки суб'єкта господарювання ТОВ «АРП» щодо підтвердження господарських відносин з ТОВ "Компанія "Форест 2010" за період лютий-квітень 2012 року, ТОВ "Остек Сістем Груп" за період квітень-червень 2012 року, ТОВ "Діалог плюс" за період травень-червень 2012 року, ТОВ "Діалог транс" за період травень-червень 2012 року, ТОВ "Дельта транс" за період травень-червень 2012 року, ТОВ "Фірма Аква" за період квітень-червень 2012 року».

Так, вказаним актом перевірки встановлено, що по ТОВ «АРП» відсутній факт реального здійснення господарських операцій із платниками податків - ТОВ «Компанія "Форест 2010", ТОВ "Остек Сістем Груп", ТОВ "Діалог плюс", ТОВ "Діалог транс", ТОВ "Дельта транс", ТОВ "Фірма Аква" за період лютий-червень 2012 року, та далі по ланцюгу постачання із підприємствами-покупцями.

Саме у зв'язку з вказаними вище висновками відповідач і зазначив про відсутність у ПАТ «Бериславський машинобудівний завод» об'єктів оподаткування по операціях, здійснених з ТОВ «АРП».

В подальшому, на підставі висновків акту перевірки від 21.03.2013р. №77/22/00211004 уповноваженою особою ОДПІ на адресу позивача було винесене податкове повідомлення-рішення від 08.04.2013р. №, яким підприємству зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість за червень 2012 року на 5801 грн.

Не погоджуючись із вказаними діями та рішенням податкового органу, позивач оскаржив їх до суду.

Вирішуючи справу по суті та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з неправомірності спірного рішення відповідача та відповідно, з обґрунтованості та доведеності позовних вимог.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, цілком погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх обгрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Як слідує з положень п.1.1 ст.1 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI, з 01.01.2011 р. він регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20 ПК України, органи державної податкової служби мають право проводити перевірки платників податків (крім НБУ) в порядку, встановленому цим Кодексом.

Положеннями ж п.75.1 ст.75 ПК України, в свою чергу, передбачено, що органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Як вбачається з приписів п.14.1.181 ст.14 ПК України, «податковий кредит» - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

У відповідності до ст.198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку (п.198.3).

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст.201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.201.11 ст.201 цього Кодексу (п.198.6).

Відповідно до вимог п.п.200.1, 200.2, 200.3 та 200.4 ст.200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Згідно з приписами п.201.1 ст.201 ПК України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Отже, з точки зору податкового законодавства України, головними умовами для віднесення сплаченого при придбанні товару ПДВ до складу податкового кредиту є використання придбаних товарів (робіт, послуг) у власній господарській діяльності платника податків у межах оподатковуваних операцій та належне документування сплаченого ПДВ.

Одночасно судова колегія також вважає за необхідне зазначити, що для встановлення обґрунтованості декларування податкового кредиту необхідно встановити також наступні обставини: реальність здійснення господарських операцій, суми за якими віднесені до податкового кредиту; наявність у продавців товарів, робіт (послуг), які видавали податкові накладні, спеціальної податкової правосуб'єктності; віднесення до складу податкового кредиту лише сум, сплачених (нарахованих) у зв'язку з придбанням товарів (послуг), що підлягають використанню у господарській діяльності платника податку.

Так, судами обох інстанцій з матеріалів справи встановлено, що згідно рахунку-фактури від 27.04.2012р. №СФ-270401 ПАТ «Бериславський машинобудівний завод» придбало у ТОВ «АРП» мотори-редуктори «МЧ2 80/160М-320-7,5-1,5-12-2УЗ» у кількості 4 шт. За вказаний товар товариство сплатило постачальнику 68800,03 грн., в тому числі ПДВ - 11466,67 грн.

Факт поставки товару (моторів) підтверджується наявними у справі та належним чином складеними видатковою накладною від 10.07.2012р. №РН-110701 та податковими накладними від 12.06.2012р. №12 і від 06.07.2012р. №14.

Також, судовою колегією встановлено, що перевезення товару (моторів) здійснювалося за замовленням ПАТ «Бериславський машинобудівний завод» - приватним підприємцем ОСОБА_3 належним йому автомобілем НОМЕР_1. Так, мотори-редуктори МЧ-2 в кількості 4 шт. були завантажені в м.Харкові та перевезені до м.Берислав, що, в свою чергу, підтверджується товарно-транспортною накладною від 10.07.2012р. №1007/1. При цьому, ці мотори від імені ПАТ «Бериславський машинобудівний завод» отримував за дорученням від 11.07.2012р. №924 комірник товариства - ОСОБА_4

Розрахунки ж між сторонами були проведені у безготівковому вигляді, що підтверджується банківськими платіжними дорученнями від 12.06.2012р. №2224 - на суму 34808 грн. та від 06.07.2012р. №2623 - на суму 34000 грн.

Також, слді звернути увагу й на те, що даний товар (мотори), отриманий ПАТ «Бериславський машинобудівний завод» від ТОВ «АРП», було використано позивачем у своїй господарській діяльності, а саме - поставлено на облік, що підтверджується інвентарною карткою обліку основних засобів та введено в експлуатацію, що підтверджується актом приймання-передачі основних засобів до ливарного цеху від 20.07.2013р.

Отже, аналіз наданих позивачем податкових та видаткової накладних, товарно-транспортної накладної та інших первинних та платіжних документів свідчить про дотримання позивачем спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум податкового кредиту по операціях з ТОВ «АРП», які були предметом перевірки.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку» (затв. наказом МФУ від 24.05.1995р. №88 та за реєстр. в МЮУ від 05.06.1995р. за №168/704), відповідно до приписів якого, «первинні документи» - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999р. №996-XIV, встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно ж з пп.2.4 п.2 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Відповідно до вимог п.п.2.15 та п.п.2.16 п.2 вищевказаного Положення, забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Так, із досліджених у судовому засіданні первинних документів, оформлених за результатами господарської діяльності позивача із ТОВ «АРП» видно, що цсі зазначені вище первинні документи повністю відповідають ознакам первинних документів, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік, тобто господарські та бухгалтерські документи, отримані позивачем від ТОВ «АРП» є дійсними.

Окрім того, судова коелгія звертає увагу й на те, що як на час здійснення спірної господарської операції, так і на день розгляду справи судом 1-ї інтсанції ТОВ «АРП» має свідоцтво платника ПДВ (що не заперечується і податковим органом), а тому, відповідно, це товариство мало право виписувати позивачу податкові накладні.

Як слідує зі змісту ч.1 ст.18 Закону України від 15.05.2003р. №755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем не надано до суду жодних доказів про наявність на час здійснення спірних господарських операцій із позивачем записів у ЄДРПОУ про скасування державної реєстрації ТОВ «АРП», припинення цієї юридичної особи або визнання її банкрутом, чи відсутність підприємства за своєю юридичною адресою.

Таким чином, оскільки у позивача наявні належним чином оформлені податкові накладні, ним сплачено постачальнику у повному обсязі податок на додану вартість у складі вартості поставленого товару, який використано у своїй господарській діяльності, належним чином оформлені та здані до податкового органу податкові декларації, тобто, позивачем, в даному випадку, виконані всі вимоги податкового законодавства щодо формування податкового кредиту, а тому, відповідно, він має право на включення до свого податкового кредиту сплачених сум ПДВ.

Також, необхідно акцентувати увагу й на тому, що зі змісту акту перевірки ПАТ «Бериславський машинобудівний завод» слідує, що фактично Бериславське відділення Новокаховської ОДПІ ставить в провину позивачу порушення, які фактично були допущені контрагентом-постачальником ТОВ «АРП» та підприємствами у 2 ланцюгу постачання.

Між тим, за приписами пп.16.1.2-16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України, платник податків зобов'язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Таким чином, ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. При цьому, такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.

Слід вказати, що аналогічної позиції з цього питання дотримується і Верховний Суд України, зокрема в своєму рішенні від 31.01.2011р. у справі №21-47а10, яке, в свою чергу, узгоджується і з практикою Європейського Суду з прав людини (справи: "БУЛВЕС АД проти Болгарії" та «Інтерсплав» проти України» (заява № 803/02)).

До того ж, ще раз необхідно зазначити, що у цивільному законодавстві існує презумпція правомірності правочину (ст.204 ЦК України), а відповідно до ст.61 Конституції України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Тобто, якщо контрагенти позивача, або їх контрагенти у 2-й чи 3-й ланці ланцюга не виконали своїх зобов'язань по сплаті податку, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цих осіб.

Крім того, відповідно до приписів ст.ст.11,71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

А згідно ж з ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, чого, в свою чергу, в даному випадку не було належним чином зроблено представниками відповідача при розгляді справи в судах 1-ї та 2-ї інстанцій.

На підставі наведеного, судова колегія вважає, що суд 1-ї інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що зменшення позивачу від'ємного значення було здійснено відповідачем безпідставно, у зв'язку з чим, спірне податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.200 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу податкового органу без задоволення, а оскаржувану постанову окружного суду - без змін.

Керуючись ст.ст.195,196,198,200,205,206,254 КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Бериславського відділення Новокаховської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Херсонській області - залишити без задоволення, а постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2013 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Ю.В. Осіпов

Судді: О.С. Золотніков

В.О. Скрипченко