Справа № 21-1209а15
Суддя: Гриців М.І.
Дата ухвалення: 2015-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

25 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у складі:

судді-доповідачаГриціва М.І.,
суддів:Коротких О.А., Прокопенка О.Б., -
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 6 квітня 2015 року у справі за його позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) про визнання дій неправомірними та стягнення матеріальної і моральної шкоди,

встановила:

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 6 квітня 2015 року на підставі пункту 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України відмовив у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_4 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 грудня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 3 березня 2015 року, якими у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з ухвалою Вищого адміністративного суду України, ОСОБА_4 подав заяву про її перегляд Верховним Судом України з передбаченої пунктом 5 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України від 29 травня 2013 року (справа

№ 6-39цс13) висновку щодо застосування у подібних правовідносинах статей 625, 1058, 1061 Цивільного кодексу України (далі - ЦК).

Перевіривши наведені у заяві доводи, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку про її необґрунтованість з огляду на таке.

За правилами пункту 5 частини першої статті 237 КАС одним із мотивів перегляду Верховним Судом України судових рішень в адміністративних справах є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

У справі, рішення в якій просить переглянути заявник, предмет розгляду становили в основному дії Фонду, який відмовив заявнику добровільно виконати рішення апеляційного суду м. Києва від 18 грудня 2013 року і самостійно нарахувати та виплати ненараховані і невиплачені кошти грошового зобов'язання за означений у заяві проміжок часу. Тобто позовні вимоги заявника більше стосувалися виконання судового рішення та у зв'язку із цим правомірності дій відповідача.

У правовому висновку Верховного Суду України від 29 травня 2013 року, сформульованого у справі № 6-39цс13, викладені судження щодо правильного розуміння і застосування статей 625, 631, 1058, 1061 ЦК до цивільно-правових зобов'язань, що виникають на підставі договору банківського вкладу, зокрема, щодо повернення банківських вкладів та стягнення процентів за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів вкладникам, про 3 % річних та суми відповідно до індексу інфляцій за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання на підставі частини другої статті 625 ЦК.

Зіставлення наведених у заяві підстав з правовою позицією Верховного Суду України схиляє до того, що заяву ОСОБА_4 в аспекті пункту 5 частини першої статті 237 КАС треба визнавати необґрунтованою, а, звідси, такою, що не може бути приводом для допуску справи до провадження Верховного Суду України.

З огляду на викладене, керуючись статтею 240 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України

ухвалила:

Відмовити у допуску справи за позовом ОСОБА_4 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання дій неправомірними та стягнення матеріальної і моральної шкоди до провадження Верховного Суду України для перегляду ухвали Вищого адміністративного суду України від 6 квітня 2015 року.

Суддя-доповідач М.І. Гриців

Судді: О.А. Коротких

О.Б. Прокопенко