Справа № 2а-1492/11/0970
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2015-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2015 р. Справа № 51810/11/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Прокопенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Приватного підприємця ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31 травня 2011 року у справі за позовом Приватного підприємця ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Снятинському районі Івано-Франківської області про встановлення відсутності повноважень, визнання протиправною і скасування вимоги про сплату боргу, -

В С Т А Н О ВИ В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Снятинському районі Івано-Франківської області, яким, враховуючи уточнені позовні вимоги, просив встановити відсутність повноважень у відповідача складати вимоги про сплату боргу та визнати незаконними і скасувати вимоги Управління Пенсійного фонду України в Снятинському районі Івано-Франківської області № Ф 430/1 від 29.10.2010 р. та № Ф 430/2 від 17.02.2011 р.

Позивач свої вимоги мотивує тим, що він, перебуваючи на спрощеній системі оподаткування відповідно до Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб»єктів малого підприємництва», сплачує збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України у складі єдиного та фіксованого податку. Вважає вимоги відповідача про сплату боргу незаконними, оскільки він як власник майна має право розпоряджатись своїм майном на власний розсуд, в тому числі й щодо сплати внесків до Пенсійного фонду.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31 травня 2011 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено. Постанова мотивована тим, що на позивача покладено обов»язок здійснювати сплату страхових внесків у строк встановлений законодавством та в розмірах, визначених пп.4 п.8 розділу XV Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», в період існування спірних правовідносин - третій, четвертий квартали. Оскільки позивачем сплачено страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування у розмірі меншому, ніж передбачено ст. 4 Закону України «Про збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у зв'язку з чим виникла недоїмка за третій квартал у сумі 632,46 грн., у четвертому кварталі - 656,34 грн., Управлінням Пенсійного фонду України в Снятинському районі Івано-Франківської області правомірно, в межах компетенції винесено вимоги про сплату боргу № Ф 430/1 від 29.10.2010 р. та № Ф 430/2 від 17.02.2011 р. на виконання Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в редакції від 17.07.2010 року.

Постанову в апеляційному порядку оскаржив позивач, вважає, що постанову винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить скасувати постанову та прийняти нову, якою позов задовольнити повністю. На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що вимоги про сплату недоїмки винесено відповідачем з порушенням пп.б п.8.2 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообовязкове державне песійне страхування до Пенсійного фонду України. При цьому апелянт зазначає, що оскільки з 01.01.2011 року Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» № 2424 норми ч.2 та ч.3 ст.106 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» виключені, застосування судом першої інстанції до вказаних правовідносин станом на 17.02.2011 року, коли складена Вимога про сплату боргу № Ф 430/2, норм, що не діяли у 2011 році, є незаконним. Крім того, на думку апелянта, базовий звітний період за 2010 рік закінчився лише 01.04.2011 року і тому, на думку апелянта, вимоги про сплату боргу складено з порушенням п.22 Порядку.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 є платником страхових внесків, збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та є страхувальником в розумінні Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" і відповідно до ст. 17 цього Закону зобов'язаний своєчасно нараховувати, обчислювати та сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески до Пенсійного фонду.

Порядок обчислення та сплати страхових внесків визначено ст. 20 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та Інструкцією про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженою постановою правління Пенсійного фонду України від 19 грудня 2003 року № 21-1 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 16 січня 2004 року за № 64/8663.

Підпунктами 5.1.4, 5.1.6 зазначеної вище Інструкції передбачено, що страхові внески сплачуються платниками не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення базового звітного періоду незалежно від виплати заробітної плати (доходу), на суми яких нараховуються страхові внески.

Базовим звітним періодом для страхувальників, фізичних осіб-підприємців згідно ч.6 ст. 20 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" є квартал.

Отже, несплачені суми страхових внесків, нараховані за звітний період, платник зобов'язаний перерахувати на рахунок Пенсійного фонду України до 20 числа місяця, наступного за звітним, а одночасно із виплатою заробітної плати протягом звітного періоду, за який вона нарахована, платником сплачуються авансові платежі у пропорційних розмірах. При цьому фінансовий стан платника страхових внесків не звільняє його від сплати недоїмки, нарахування пені та застосування фінансових санкцій.

Стаття 106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (в редакції чинній на момент спірних правовідностин) встановлює відповідальність страхувальників у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків. Територіальні органи Пенсійного фонду за формою і у строки, визначені правлінням Пенсійного фонду, надсилають страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Протягом десяти робочих днів із дня одержання вимоги про сплату недоїмки страхувальник зобов»язаний сплатити суми недоїмки та суми фінансових санкцій.

Страхувальник у разі незгоди з розрахунком суми недоїмки, зазначеної у вимозі про сплату недоїмки, узгоджує її з органами Пенсійного фонду у порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду, а в разі неузгодження вимоги із органами Пенсійного фонду має право на оскарження вимоги в судовому порядку.

Узгодження вимоги територіального органу Пенсійного фонду про сплату недоїмки здійснюється на підставі заяви страхувальника, яка розглядається територіальним органом Пенсійного фонду протягом трьох робочих днів після її отримання, та поданих страхувальником документів, що свідчать про неправильність обчислення сум недоїмки, зазначених у вимозі.

У разі узгодження страхувальником вимоги про сплату недоїмки з територіальним органом Пенсійного фонду цей орган зобов'язаний у строк, визначений для розгляду заяви страхувальника про узгодження вимоги, надіслати йому узгоджену вимогу про сплату недоїмки, а страхувальник зобов'язаний сплатити узгоджену суму недоїмки протягом десяти робочих днів після отримання узгодженої вимоги.

Судом встановлено, що позивач є суб»єктом підприємницької діяльності та перебуває на спрощеній системі оподаткування - є платником єдиного податку.

Управлінням Пенсійного фонду України в Снятинському районі Івано-Франківської області винесено вимогу про сплату боргу № Ф 430/1 від 29.10.2010 року, якою зобов'язано позивача сплатити недоїмку зі страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування в сумі 632,46 грн. Вказана вимога позивачем не погашена. Відповідачем винесено вимогу про сплату боргу № Ф 430/2 від 17.02.2011 року, якою зобов'язано позивача сплатити недоїмку зі страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування в сумі 656,34 грн.

Розглянувши заяву ОСОБА_1 від 15 грудня 2010 року про узгодження вимоги про сплату боргу від 29.10.2010 року № Ф 430/1, відповідачем рішенням № 6890/04 від 17.12.2010 року вимогу залишено без змін, а заяву позивача залишено без задоволення. На вказане рішення позивач подав скаргу до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, яку рішенням № 307/06 від 18.01.2011 року залишено без задоволення, а рішення відповідача № 6890/04 від 17.12.2010 року та вимогу від 29.10.2010 року № Ф 430/1 залишено без змін. Рішенням Пенсійного фонду Ураїни № 6323/09-10 від 31.03.2011 року вимогу про сплату боргу від 29.10.2010 року № Ф 430/1 на суму 632,46 грн. залишено без змін.

14 березня 2011 року ОСОБА_1 подав заяву до відповідача про узгодження вимоги про сплату боргу від 17.02.2011 року № Ф 430/2, за наслідками розгляду якої управлінням Пенсійного фонду України в Снятинському районі Івано-Франківської області винесено рішення № 1999/04 від 15.03.2011 року про залишення вимоги про сплату боргу без змін, а заяви ОСОБА_1 - без задоволення. Вказане рішення позивачем оскаржено до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області. За наслідками розгляду скарги винесено рішення № 2389/06 від 14.04.2011 року, яким скаргу фізичної особи-суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення відповідача про результати розгляду скарги від 15.03.2011 р. № 1999/04 та вимогу про сплату боргу від 17.02.2011 року № Ф 430/2 залишено без змін.

Законом України "Про внесення змін до законів України "Про державний бюджет України на 2010 рік" та "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" № 2461-VI, який набрав чинності з 17.07.2010 року, змінено правове регулювання сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування для платників єдиного податку, зокрема пп.4 п.8 розділу XV "Прикінцеві положення" викладено в новій редакції, згідно якої фізичні особи- суб'єкти підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок), та члени сімей зазначених осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності на період дії законодавчих актів з питань особливого способу оподаткування сплачують страхові внески в порядку, визначеному цим Законом. При цьому сума страхового внеску з урахуванням частини фіксованого або єдиного податку, що перерахована до Пенсійного фонду України, повинна становити не менше мінімального розміру страхового внеску за кожну особу та не більше розміру страхового внеску, обчисленого від максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, оподатковуваного доходу(прибутку), загального оподаковуваного доходу, з якої сплачуються страхові внески.

Мінімальний страховий внесок згідно ст. 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" № 2461-VI - це сума коштів, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір страхового внеску, встановлених законом на день отримання заробітної плати (доходу).

Статтею 4 цього Закону встановлено ставку збору в розмірі 33,2% . Виходячи із розміру мінімальної заробітної плати на 2010 рік у місячному розмірі: з 01 січня -869 грн., з 01 квітня - 884 грн., з 01 липня - 888 грн., з 01 жовтня - 907 грн., з 01 грудня - 922 грн., встановленого Законом України «Про Державний бюджет на 2010 рік», сума мінімального страхового внеску у 2010 році у місячному розмірі становила з 01 січня - 288,51 грн., з 01 квітня - 293,49 грн., з 01 липня 294,82 грн., з 01 жовтня - 301, 12 грн., з 01 грудня - 306, 10 грн. Враховуючи наведене ОСОБА_1 зобов»язаний був сплатити за ІІІ квартал 2010 року страхові внески на загальнообов 'язкове державне пенсійне страхування в розмірі 884,46 грн., а фактично сплатив 252 грн. (частина єдиного податку, що перерахована до Пенсійного фонду), внаслідок чого виникла недоїмка в сумі 632,46 грн. За IV квартал 2010 року позивачу необхідно було сплатити 908,34 грн., тому, враховуючи фактично сплачену суму 252 грн., виникла недоїмка по страховому внеску на суму 656,34 грн.

Разом з тим, суд першої інстанції вірно не взяв до уваги доводи позивача про те, що він зареєстрований як платник єдиного податку і тому відповідно до статті 6 Указу Президента України від 03.07.1998 року № 727/98 "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" не є платником збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, оскільки такі доводи суперечать вимогам законодавства.

Так, відповідно до статті 5 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", який набрав чинності з 1 січня 2004 року, він регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці правовідносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що йому не суперечить. Виключно цим Законом визначаються: принципи і структура системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які йому підлягають; перелік платників страхових внесків, їх права та обов'язки; порядок нарахування, обчислення, сплати цих внесків і стягнення заборгованості за ними.

Пунктом 1 статті 11 цього Закону встановлено, що загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню підлягають особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях, в об'єднаннях громадян, у фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності та інших осіб, включаючи юридичних і фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), придбали спеціальний торговий патент, на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством.

У статті 18 Закону зазначено, що страхові внески є цільовим загальнообов'язковим платежем, який справляється на всій території України в порядку, встановленому цим Законом; вони не включаються до складу податків, інших обов'язкових платежів, що складають систему оподаткування; на ці внески не поширюється податкове законодавство, а іншим законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування і сплати таких внесків або звільнення від сплати.

Ставки, механізм справляння та пільги зі сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування встановлені Законом України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування", яким, як і Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", не передбачено такої пільги, як звільнення від сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування для суб'єктів підприємницької діяльності, котрі перейшли на спрощену систему оподаткування.

Аналізуючи наведені правові норми, колегія суддів дійшла висновку, що страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування не входять до системи оподаткування, на них не поширюється податкове законодавство, а іншим законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати цих внесків або звільнення від їх сплати.

Отже, обов'язок сплачувати страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування не зумовлюється статусом платника податку як суб'єкта підприємницької діяльності.

Згідно з вимогами статті 15 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 15 травня 2007 року № 21-1142во06.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що управлінням Пенсійного фонду в Снятинському районі Івано-Франківської області правомірно, в межах компетенції винесено вимоги про сплату боргу № Ф 430/1 від 29.10.2010 року та № Ф 430/2 від 17.02.2011 року відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" в редакції від 17.07.2010 року.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31 травня 2011 року у справі № 2а-1492/11/0970 за позовом Приватного підприємця ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Снятинському районі Івано-Франківської області про встановлення відсутності повноважень, визнання протиправною і скасування вимоги про сплату боргу - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий О.М. Довгополов

Судді Л.Я. Гудим

В.В. Святецький