Справа № 816/339/15-а
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2015-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2015 р.Справа № 816/339/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бенедик А.П.

Суддів: Калиновського В.А. , Водолажської Н.С.

за участю секретаря судового засідання Тітової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 01.04.2015р. по справі №816/339/15-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ясні Зорі-Полтавщина"

до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Ясні Зорі - Полтавщина", звернувся до суду із адміністративним позовом до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області, в якому, з урахуванням наданих уточнень, просив визнати протиправними та скасувати повністю податкові повідомлення-рішення від 14.01.2015 року №/26, /28 та податкове повідомлення-рішення від 14.01.2015 року №/27 в частині зменшення розміру від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 2661256 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що приймаючи спірні податкові повідомлення-рішення, контролюючий орган дійшов до неправомірного висновку про порушення позивачем вимог діючого законодавства. Так, підставою для зменшення позивачу суми бюджетного відшкодування та розміру від'ємного значення з податку на додану вартість, а також зменшення розміру від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток, слугували висновки податкового органу про те, що взаємовідносини позивача із контрагентами ПП "Люг", ФОП ОСОБА_2, ПП "Таврія Плюс", ПП "Таврія-І", ТОВ "Таврія-В", ПП "Агентство маркетингових досліджень", ТОВ "Метро Кеш Енд Кері Україна" не спрямовані на реальне настання правових наслідків. Разом з тим, оскільки у позивача наявні всі первині документи які підтверджують факт взаємовідносин із вищезазначеними контрагентами, то він мав встановлене законом право на їх віднесення до складу витрат, що підлягають оподаткуванню, та формування на їх підставі складу податкового кредиту з податку на додану вартість. Крім того, оскільки підприємством не було допущено порушень порядку заповнення уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань з податку на додану вартість, то висновки контролюючого органу про завищення суми бюджетного відшкодування у зменшення податкових зобов'язань з податку на додану вартість в наступних звітних (податкових) періодах по рядку 23.2 уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань за березень 2013 року в розмірі 82044 грн. (загальна декларація) є помилковими, та як наслідок, нарахування контролюючим органом суми грошового зобов'язання за вказане порушення є протиправним.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 01.04..2015 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Кременчуцької ОДПІ від 14.01.2015 року № повністю.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Кременчуцької ОДПІ від 14.01.2015 року № в частині зменшення ТОВ "Ясні Зорі - Полтавщина" суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 2661256 гривень.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Кременчуцької ОДПІ від 14.01.2015 року № в частині зменшення ТОВ "Ясні Зорі - Полтавщина" розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 386820 гривень.

Відмовлено у задоволенні іншої частини позовних вимог.

Відповідач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 01.04.2015 року в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач посилається на прийняття оскаржуваної постанови з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Вказує, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до неправомірного висновку про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень. Зазначив, що оскільки виявлені за наслідком проведеної перевірки порушення позивачем вимог діючого законодавства є обґрунтованими, то нарахування податковим органом суми грошового зобов'язання на підставі спірних податкових повідомлень-рішень є законним та правомірним.

Позивач правом надання письмових заперечень на апеляційну скаргу не скористався.

Представники сторін про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 1 ст. 41 та ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ТОВ "Ясні Зорі - Полтавщина" пройшло передбачену законом процедуру державної реєстрації та перебуває на обліку як платник податків та зборів в Кременчуцькій ОДПІ.

Співробітниками Кременчуцької ОДПІ у період з 31.10.2014 року по 11.12.2014 року проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ "Ясні Зорі - Полтавщина" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 09.08.2012 року по 31.12.2013 року, законодавства про збір та облік єдиного соціального внеску за період щ 09.08.2012 року по 31.12.2013 року, за наслідками якої складено Акт від 18.12.2014 №2879/16-03-22-01-08/38237046.

Під час перевірки встановлені порушення позивачем вимог діючого законодавства, зокрема:

- підпунктів 14.1.27, 14.1.36 пункту 14.1 статті 14, пункту 138.2, підпункту 138.10.3 пункту 138.10 статті 138 Податкового кодексу України (далі - ПК України), наслідком чого визначено завищення позивачем від'ємного значення суми податку на прибуток за 2013 рік в розмірі 9187065 грн;

- пунктів 198.1, 198.4, 198.6 статті 198, пунктів 201.1, 201.4, 201.6 статті 201 ПК України, в результаті чого вказано на завищення платником від'ємного значення з податку на додану вартість за декларацією переробного підприємства загалом в розмірі 401003 грн.;

- статей 46, 48 ПК України, розділів III-IV Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, що призвело до завищення суми бюджетного відшкодування у зменшення податкових зобов'язань з податку на додану вартість в наступних звітних (податкових) періодах по рядку 23.2 уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань за березень 2013 року в розмірі 82044 грн. (загальна декларація).

На підставі вищезазначеного акту перевірки, Кременчуцькою ОДПІ прийнято податкові повідомлення-рішення:

- №/26 від 14.01.2015 року, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в розмірі 82044 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 20511 грн.;

- №/27 від 14.01.2015 року, яким зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 9187065 грн.;

- №/28 від 14.01.2015 року про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 401003 грн.

Позивач, повністю не погоджуючись із податковими повідомленнями-рішеннями від 14.01.2015 року №/26, №/28, а також частково із податковим повідомленням-рішенням від 14.01.2015 року №/27 щодо зменшення розміру від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 2661256 грн., звернувся до суду із даним позовом.

Колегія суддів зауважує, що оскільки судове рішення щодо відмови в задоволенні частини позовних вимог жодною із сторін не оскаржуються, то згідно із положеннями ч. 1 ст. 195 КАС України воно не підлягає апеляційному перегляду.

В свою чергу, задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що реальність господарських операцій між позивачем та його контрагентами - ПП "Люг", ФОП ОСОБА_2, ПП "Таврія Плюс", ПП "Таврія-І", ТОВ "Таврія-В", ПП "Агентство маркетингових досліджень", ТОВ "Метро Кеш Енд Кері Україна" підтверджується первинними документами бухгалтерського обліку та податкової звітності, а тому прийняті податковим органом податкові повідомлення-рішення від 14.01.2015 року № в частині зменшення суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 2661256 гривень. та № в частині зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 386820 гривень. є незаконними та підлягають скасуванню. Крім того, встановлені за наслідком перевірки висновки перевіряючих про порушення позивачем порядку заповнення уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань з податку на додану вартість є необґрунтованими, в зв'язку з чим, зменшення підприємству суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на підставі оскаржуваного податкового повідомлення-рішення №/26 від 14.01.2015 року є неправомірним.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до положень 14.1.36 ст.14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно п. 22.1. ст. 22 ПК України, об'єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об'єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов'язує виникнення у платника податкового обов'язку.

Згідно п.138.2 ст.138 ПК України - витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді. Платник податку для визначення об'єкта оподаткування має право на врахування витрат, підтверджених документами, що складені нерезидентами відповідно до правил інших країн.

Відповідно до пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України, витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку. У разі втрати, знищення або зіпсуття зазначених документів платник податку має право письмово заявити про це органу державної податкової служби та здійснити заходи, необхідні для поновлення таких документів. Письмова заява має бути надіслана до/або разом із поданням розрахунку податкових зобов'язань за звітний податковий період. Платник податків зобов'язаний відновити втрачені, знищені або зіпсовані документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження такої заяви до органу державної податкової служби, митного органу. Якщо платник податку поновить зазначені документи в наступних податкових періодах, підтверджені витрати включаються до витрат за податковий період, на який припадає таке поновлення.

Таким чином, при складанні податкової звітності з метою правильного відображення господарської операції повинні враховуватись відповідні документи первинного обліку, а саме по зазначених операціях придбання результатів робіт (товарів) повинні бути в наявності як і акти виконаних робіт, так і результати таких виконаних робіт (товарів).

Згідно п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188 ПК України, об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку, окрім іншого, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України. Датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, або дата відвантаження товарів. База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.

Згідно п. 201.1, 201.4, 201.6 ст. 201 ПК України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну. Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця та є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Пунктом 200.1 ст. 200 згаданого Кодексу встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. В свою чергу, право на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно п. 198.1 ст. 198 виникає, окрім іншого, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. При цьому, відповідно до п. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за встановленою ставкою, протягом такого звітного періоду, окрім іншого, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 Кодексу).

Таким чином, при складанні податкової звітності з метою правильного відображення господарської операції повинні враховуватись відповідні документи первинного обліку, а саме по зазначених операціях придбання результатів робіт (товарів) повинні бути в наявності як і акти виконаних робіт, так і результати таких виконаних робіт (товарів).

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ "Ясні Зорі - Полтавщина" у перевіряємий період мало господарські відносини із ПП "Люг" та ФОП ОСОБА_2 з приводу придбання транспортних послуг та з ТОВ "Метро Кеш Енд Кері Україна", ПП "Агентство маркетингових досліджень", ТОВ "Таврія-В", ПП "Таврія-І", ПП "Таврія Плюс" щодо придбання послуг маркетингу і мерчандайзингу.

Перевіряючи наявність правових підстав для віднесення витрат по вказаних господарським операціям до склади витрат, що підлягають оподаткуванню та податкового кредиту з ПДВ, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 р. №996-XIV (далі - Закон України №996-XIV), господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; фінансова звітність - бухгалтерська звітність, що містить інформацію про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства за звітний період.

Згідно до ст. 3 Закону України №996-XIV, метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.

Бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до абзацу 11 вищезазначеної статті Закону, первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Статтею 9 Закону України №996-XIV визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Тобто, документальному підтвердженню підлягає одна із вищезазначених подій, і якщо дана подія оформлена первинним документом, що містить усі обов'язкові реквізити, визначені ч. 2. ст. 9 Закону України №996-XIV, то дана обставина є належним доказом реальності господарської операції.

Відповідно до вимог п.1.2 ст. 1, п.2.1 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 р. за № 168/704, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 зазначеного Положення, господарські операції -це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Як вбачається з матеріалів справи, у перевіряємий період ТОВ «Ясні Зорі-Полтавщина» мало господарські відносини щодо надання маркетингових послуг із наступними підприємствами, а саме: ПП «Агенство маркетингових досліджень» (договір на надання послуг № 18 від 01.01.2013 року та додаток до даного договору № 1 від 01.01.2013 р.); ТОВ «Метро Кеш Енд Кері Україна» (договір поставки та надання послуг № 25894 від 01.01.2013 р. та додаткові угоди до нього № 7 № 7Б від 01.01.2013 року); ПП «ТАВРІЯ ПЛЮС» (договір про надання послуг №669 від 02.04.2013 року); ПП «ТАВРІЯ-1» (договір про надання послуг 453 від 02.04.2013 року); ТОВ «ТАВРІЯ-В» (договір про надання послуг № 534 від 02.04.2013 року).

З даного приводу колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 19 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 р. N318 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 р. за N27/4248 встановлено, що витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг) є складовою частиною витрат на збут, оскільки пов'язані з реалізацією (збутом) продукції (товарів, робіт, послуг). У Методичних рекомендаціях № 145 встановлено перелік витрат на проведення маркетингових заходів. Відповідно до п. 3.8 цих Методичних рекомендацій до них відносяться, серед іншого, витрати на проведення маркетингових досліджень ринку, конкурентних переваг, перспектив розвитку товарного асортименту.

Згідно пп. 14.1.108 п. 14.1 ст. 14 ПК України, маркетингові послуги (маркетинг) - послуги, що забезпечують функціонування діяльності платника податку у сфері вивчення ринку, стимулювання збуту продукції (робіт, послуг), політики цін, організації та управління руху продукції (робіт, послуг) до споживача та обслуговування споживача в межах господарської діяльності такого платника. Тобто для включення витрат на маркетинг до складу витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, необхідно, щоб такі витрати були пов'язані з веденням власної господарської діяльності підприємства.

Згідно з пп. «г» 138.10.3 п. 138.10 ст. 138 ПК України, витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг), на передпродажну підготовку товарів як складова частина витрат на збут включаються до складу інших витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування. Інші витрати визнаються витратами того звітного періоду, в якому вони були здійснені, згідно з правилами ведення бухгалтерського обліку (п. 138.5 ст. 138 цього Кодексу).

Колегія суддів зазначає, що господарська операція може бути підтверджена лише тими документами, які свідчать про реальність виконання договору, зміст і обсяг наданих операцій та їх вартість. Визначальною підставою для віднесення сум по господарській операції до складу витрат та формування податкового кредиту є достовірне встановлення обставин щодо реальності господарської операції, наявності правових та фактичних підстав для витрат з придбання товарів, робіт, послуг.

Також, як встановлено під час розгляду справи, позивач у спірний період мав господарські відносини із ПП «Люг» (договір на виконання послуг № 18 від 11.12.2013 року) та ФОП ОСОБА_2 (договір про надання транспортних послуг від 21.12.2012 року) з приводу надання послуг доставці готової продукції покупцям.

З даного приводу колегія суддів зауважує, що згідно ч. 2 ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Згідно п. 11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року № 363 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 року за № 128/2568 (далі - Правила) основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Відповідно до абз. 27 п.1 Правил, товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Позивачем на підтвердження факту реальності укладених із контрагентами договірних відносин з приводу надання маркетингових послуг та послуг по доставці готової продукції покупцям, було надано та долучено до матеріалів справи копії відповідних первинних докунметів, а саме: договорів, податкових накладних, актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), платіжних доручень, товарно-транспортних накладних, актів виконаних робіт, звітів про визначення об'ємів реалізації продукції ТМ "Ясні Зорі" в торгівельних мережах ТОВ "Метро Кеш Енд Кері Україна", ТОВ "АТБ-Маркет".

Оцінивши перелічені первинні документи за правилами ст.86 КАС України, колегія суддів дійшла висновку про те, що вони не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", ст.44 Податкового кодексу України, п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, а відтак сприймаються судом як належні та допустимі докази.

З огляду на зазначене, колегія суддів зазначає, що позивачем під час судового розгляду було доведено належними та допустимими доказами факт реальності укладених із контрагентами господарських операцій.

Відповідно до положень п. 14.1.18 ст.14 ПК України, бюджетне відшкодування - відшкодування від'ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

Згідно із приписами п.п. 14.1.181 ст.14, п.198.3, п. 198.6 ст.19 ПК України визначено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду в тому числі у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

З огляду на зазначене колегія суддів дійшла висновку, що наявність податкових накладних, платіжних доручень щодо сплати податку на додану вартість в ціні товару хоч і є обов'язковими підставами для визначення податкового кредиту та бюджетного відшкодування, але не вичерпними, оскільки предметом доказування у даній справі є обставини, що підтверджують обґрунтованість визначення суми бюджетного відшкодування

Законом передбачено чіткий перелік підстав, які дають право на податковий кредит. Ці підстави дотримані позивачем в повному обсязі.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість висновків податкового органу про завищення позивачем у спірний період від'ємного значення суми податку на прибуток за 2013 рік в розмірі 2661256 грн. та завищення від'ємного значення з податку на додану вартість за декларацією переробного підприємства загалом в розмірі 386820 грн.

Посилання заявника апеляційної скарги на ненадання позивачем доказів необхідності укладання договірних відносин із вказаними контрагентами щодо надання транспортних та маркетингових послуг, колегія суддів вважає помилковими, оскільки надані позивачем первинні документи у повній мірі розкривають зміст господарських операцій.

З огляну на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо незаконності податкових повідомлень-рішень Кременчуцької ОДПІ від 14.01.2015 року № в частині зменшення ТОВ "Ясні Зорі - Полтавщина" суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 2661256 гривень. та № в частині зменшення ТОВ "Ясні Зорі - Полтавщина" розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 386820 гривень.

Перевіряючи правомірність винесення податковим органом податкового повідомлення-рішення від 14.01.2015 №/26, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

Як було встановлено під час розгляду справи, фактичною підставою для нарахування позивачу суми грошового зобов'язання на підставі оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, слугували висновки контролюючого органу про порушення підприємством порядку заповнення уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань з податку на додану вартість, а саме, не відображено суму в розмірі 82 044 грн. в рядках 16 "Коригування податкового кредиту" та 17 "Всього податкового кредиту" за попередній звітний період із зараховуванням до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (відображається у рядку 20.2 декларації поточного звітного (податкового) періоду та переноситься до рядка 21.1 декларації наступного звітного (податкового) періоду) та не зазначено контрагента, в результаті взаємовідносин з яким підприємство отримало право на податковий кредит.

Вказані обставини на думку перевіряючих свідчать про порушення позивачем вимог розділів III-IV Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 13.11.2013 №678, статей 46, 48 Податкового Кодексу України, в результаті чого завищено суму бюджетного відшкодування у зменшення податкових зобов'язань з податку на додану вартість в наступних звітних (податкових) періодах по рядку 23.2 уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань з ПДВ у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за березень 2013 року в розмірі 82044 грн. по загальній декларації.

В свою чергу, як встановлено судом першої інстанції та знайшло своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, сума бюджетного відшкодування ПДВ в розмірі 82044 грн. знята з декларації переробного підприємства і перенесена до загальної декларації на підставі вимог пункту 199.2 статті 199 ПК України та з урахуванням постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 30.09.2013 року у справі №816/1571/13-а, залишеної без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11.02.2014 року.

Уточнююча податкова декларація ТОВ "Ясні Зорі - Полтавщина" прийнята контролюючим органом без зауважень.

На підставі викладеного, оскільки судовими рішеннями, що набрали законної сили, підтверджено право платника податків на бюджетне відшкодування суми ПДВ в розмірі 24607115 грн., колегія суддів дійшла висновку про відсутність в діях позивача порушення порядку заповнення уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань з податку на додану вартість.

З огляну на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо незаконності винесення контролюючим органом податкового повідомлення-рішення від 14.01.2015 №/26, та як наслідок, обґрунтованості заявлених позовних вимог в частині його скасування.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Колегія суддів зазначає, що позивач, надавши письмові докази, що були предметом дослідження при проведенні перевірки та при розгляді справи судом першої інстанції, виконав вимоги ч.1 ст. 71 КАС України.

Натомість, відповідач, заперечуючи проти позову, в порушення вимог ч.2 ст. 71 КАС України, не надав жодних належних і допустимих доказів на підтвердження законності та обґрунтованості прийнятих податкових повідомлень-рішень, що є предметом оскарження позивачем.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова Полтавського окружного адміністративного суду від 01.04.2015р. по справі №816/339/15-а відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, відповідача у справі.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, п. 1 ч. 1 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 01.04.2015р. по справі №816/339/15-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ясні Зорі-Полтавщина" до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Бенедик А.П.
Судді(підпис) (підпис) Калиновський В.А. Водолажська Н.С.

Повний текст ухвали виготовлений 26.05.2015 р.