Справа № 808/5497/14
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2015-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"29" квітня 2015 р. справа № 808/5497/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченко В.Є., Коршуна А.О.,

при секретарі судового засідання Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Запорізької митниці Міндоходів

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 18.12.2014 р. у справі №808/5497/14

за позовом ОСОБА_1

до Запорізької митниці Міндоходів,

треті особи - управління Державної казначейської служби України у Ленінському районі м. Запоріжжя Запорізької області (далі - третя особа-1), Департамент соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації (далі - третя особа-2),

про визнання дії протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

встановив:

У вересні 2014 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача по неповерненню позивачу сплачених витрат за зберігання транспортного засобу на складі позивача у сумі 16 164 гривні 72 копійки;

- зобов'язати відповідача повернути позивачу витрати за зберігання транспортного засобу на складі відповідачу сумі 16 164 гривні 72 копійки.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 18.12.2014 р. позов задоволено, а саме:

- визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо неповернення позивачу сплачених витрат за зберігання транспортного засобу на складі Запорізької митниці у розмірі 16164,72 гривень;

- зобов'язано відповідача повернути позивачу витрати за зберігання транспортного засобу на складі Запорізької митниці у розмірі 16164 гривень 72 копійок.

Постанова мотивована тим, що «ROVER-45» визнаний гуманітарною допомогою, тому витрати на зберігання цього транспортного засобу на складі митниці не підлягають відшкодуванню позивачем, а сплаченні позивачем витрати в сумі 16164,72 грн. підлягають поверненню.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права. Зокрема, позивач зазначив, що судом не враховано норми

статті 6 Закону України «Про гуманітарну допомогу», ст.287 Митного кодексу України, в яких зазначено, що при ввезенні (пересиланні) на митну територію України товарів, визначених, як гуманітарна допомога, вони звільняються від оподаткування ввізним митом. В зазначених нормах не йдеться мова про звільнення від сплати збору за зберігання товару на складі. Видача товару зі складу митниці відбулася 08.08.2013р. (про що свідчить квитанція МД-1 серія КВ №160095 від 08.08.2013), тобто в день, коли єдиною нормою - підставою для звільнення від сплати зазначеного збору був Розділ III пункту 2 Порядку відшкодування витрат за зберігання товарів та транспортних засобів на складах митних органів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 15.06.2012 №731. В зазначеному порядку вказано, що, ця плата може бути повернута власнику тільки в єдиному випадку, а саме: є справа про порушення митних правил та товар зберігається на складі митниці, та за результатами розгляду справи про порушення митних правил в суді винесено рішення на користь власника. Розпорядження Кабінету Міністрів України від 15.01.2014 за № 21-р «Деякі питання зберігання вантажів (товарів), визнаних гуманітарною допомогою, на складах органів доходів і зборів», про яке йдеться мова в позові, видано Кабінетом Міністрів України 15.01.2014, тобто в час, коли видача товару зі складу митниці відбулася. У постанові Запорізького окружного адміністративного суду від 18.12.2014р. по справі № 808/5497/14 суд помилково посилається на норми статті 58 Конституції України щодо зворотної дії законів та нормативно-правових актів в часі якщо вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, оскільки відповідач не притягував позивача до відповідальності.

Просить скасувати постанову суду першої інстанції.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, просив скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову - про відмову у задоволенні позову.

Інші учасники процесу, належним чином повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2, позивач є інвалідом 3 групи, дана група інвалідності встановлена довічно (а.с.5). В вересні 2012 року легковий автомобіль «ROVER-45», ідентифікаційний номер НОМЕР_1, 2005 року випуску, з об'ємом двигуна 1396 куб.см, в якості гуманітарної допомоги для інваліда ОСОБА_1 був ввезений на митну територію України й розміщений на складі гуманітарної допомоги. З жовтня 2012 року автомобіль знаходився під митним контролем.

Третьою особою-2 відповідачу було надіслано лист №03/2-14/23 від 08.02.2013, в якому третя особа-2, у зв'язку з припиненням повноважень комісії з питань гуманітарної допомоги при Кабінеті Міністрів України, неможливістю митного оформлення у найближчий час та у зв'язку з закінченням терміну зберігання під митним контролем, просила відповідача прийняти вказаний автомобіль на склад митниці.

26.02.2013р. відповідач та третя особа-2 уклали між собою договір зберігання легкового автомобіля «ROVER-45».

27.02.2013р. третьою особою-2 здано автомобіль на склад митниці, про що було складено акт приймання-передавання №5/1 (а.с.61).

Наказом Міністерства соціальної політики України № 218 від 19.04.2013 легковий автомобіль «ROVER-45» визнано гуманітарною допомогою для ОСОБА_1.

Відповідно до вищевказаного Наказу, третьою особою було оформлено митну декларацію на автомобіль «ROVER-45» №112010000/2013/001584 від 13.06.2013 (а.с.64). Проте, автомобіль третій особі-2 видано не було, оскільки не було сплачено збір за зберігання товару на складі Запорізької митниці у розмірі 16164,72 гривень, визначений в уніфікованій митній квитанції за формою МД-1 серія KB №160095 від 08.08.2013р. (а.с.63).

Вказану суму відповідач сплатив власним коштом (а.с.11) та на підставі доручення третьої особи-2 08.08.2013 р. отримав автомобіль «ROVER-45» (а.с. 65-67).

Судом встановлено, що позивач 11.02.2013 року звернувся до державної установи «Урядовий контактний центр» та 18.02.2014 року до відповідача з проханням посприяти поверненню йому сплачених ним 08.08.2013 відповідачу витрати за зберігання автомобіля «ROVER-45» на складі у розмірі 16164,72 гривень (а.с.72).

Запорізькою митницею було надіслано до Міністерства доходів і зборів України лист №912/18/08-70-05-01 від 18.02.2014 р. (а.с.56) про надання роз'яснень щодо правомірності повернення коштів позивачу за зберігання вказаного автомобіля. Міністерство доходів і зборів відповіло (лист №5252/7/99-99-05-05-17 від 03.03.2014р.) (а.с.58), що Митним кодексом не передбачено повернення коштів, сплачених як відшкодування витрат за зберігання товарів та транспортних засобів на складах митниць. Також в даному листі зазначено, що пунктом 11 Порядку відшкодування витрат за зберігання товарів та транспортних засобів на складах митних органів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 15.06.2012 року №731, передбачено повернення надмірно сплачених сум платнику на його вимогу.

Листом від 11.03.2014 р. №1356/26/08-70-10-01 (а.с.73) відповідач повідомив позивача, що Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 15.01.2014 року №21-р, яке набрало чинності, 15.01.2014 року, передбачено невключення до строку зберігання на складах органів доходів і зборів вантажів (товарів), визнаних гуманітарною допомогою, у період з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо діяльності Міністерства фінансів України, Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, інших центральних органів виконавчої влади, діяльність яких спрямовується і координується через відповідних міністрів» від 16.10.2012 №5463-VI до дня набрання чинності вищезазначеним Розпорядженням. Розпорядження Кабінету Міністрів України від 15.01.2014 року №21-р розповсюджується на товари, що зберігаються на складах органів доходів і зборів. Оскільки на день звернення позивача транспортний засіб «ROVER-45» на складі відповідача не зберігається, то підстави для повернення коштів на зберігання товарів і транспортних засобів в сумі 16164,72 грн. відсутні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність вимог позивача, з наступних підстав.

Відповідно до абз.1, 2 п. Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 999 від 19.07.2006, «за бажанням інвалідів головні управління соціального захисту можуть забезпечувати їх автомобілями, ввезеними в Україну і визнаними в установленому порядку гуманітарною допомогою, без права продажу, дарування, передачі (в тому числі за довіреністю) іншій особі. Автомобілями, отриманими головними управліннями як гуманітарна допомога, інваліди (за їх бажанням або за бажанням законних представників недієздатних інвалідів), діти-інваліди (за бажанням їх законних представників), які перебувають на обліку в головних управліннях соціального захисту та управліннях виконавчої дирекції, забезпечуються безоплатно в порядку черговості.

Автомобіль, отриманий головним управлінням соціального захисту як гуманітарна допомога для конкретного інваліда, який перебуває на обліку, видається безоплатно такому інваліду (за його згодою або за згодою законного представника недієздатного інваліда), дитині-інваліду (за згодою її законного представника) незалежно від черговості на десятирічний строк, визначений з дати видачі, із зняттям з обліку.

З наведеного вбачається, що автомобілі, отримані органами соціального захисту населення як гуманітарна допомога, що надаються інваліду, не є власністю останнього, а надаються виключно йому в користування. Власником таких автомобілів є держава в особі органів соціального захисту населення.

Згідно з ч. 2 ст. 201 Митного кодексу України № 4495-VI від 13.03.2012, товари гуманітарної допомоги для їх тимчасового зберігання з дозволу відповідного органу доходів і зборів можуть розміщуватися на складах організацій - отримувачів гуманітарної допомоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 204 Митного кодексу України, загальний строк тимчасового зберігання товарів під митним контролем становить 90 календарних днів.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 238 Митного кодексу України, обов'язковій передачі органу доходів і зборів для зберігання підлягають товари, які до закінчення встановлених статтею 204 цього Кодексу строків тимчасового зберігання під митним контролем на складах тимчасового зберігання, складах організацій - отримувачів гуманітарної допомоги, митних складах не були задекларовані власником або уповноваженою ним особою до відповідного митного режиму.

Згідно з ч. 6 ст. 239 Митного кодексу України витрати органів доходів і зборів на зберігання товарів, транспортних засобів, зазначених у пунктах 1-5 частини першої та у частині п'ятій статті 238 цього Кодексу, відшкодовуються власниками цих товарів, транспортних засобів або уповноваженими ними особами. При цьому відшкодування витрат на зберігання товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 6 частини п'ятої статті 238 цього Кодексу, здійснюється з урахуванням положень частини третьої статті 243 та частини третьої статті 541 цього Кодексу. Розмір суми, що підлягає відшкодуванню, визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, і розраховується в порядку, передбаченому для визначення собівартості платних послуг.

Відповідно до ст. 242 Митного кодексу України товари, що зберігаються на складах органів доходів і зборів під митним контролем, можуть бути видані їх власникам або уповноваженим ними особам, а також особам, до яких протягом строку зберігання перейшло право власності на ці товари або право володіння ними, лише після митного оформлення зазначених товарів, відшкодування витрат органів доходів і зборів на їх зберігання та сплати відповідних митних платежів.

Механізм відшкодування витрат митних органів за зберігання товарів, транспортних засобів визначено в Порядку відшкодування витрат за зберігання товарів та транспортних засобів на складах митних органів, затвердженому наказом Міністерства фінансів України № 731 від 15.06.2012р. (далі - Порядок).

Відповідно п.п. 1, 2, 6, 10, 11 р. 2 Порядку, відшкодування витрат митному органу оформлюється уніфікованою митною квитанцією МД-1 (далі - УМК МД-1), яка заповнюється в порядку, встановленому законодавством. Витрати митного органу відшкодовуються власником товарів, транспортних засобів або вповноваженою ним особою (далі - платник) після їх митного оформлення при фактичному отриманні цих товарів, транспортних засобів.

Строк зберігання товарів і транспортних засобів на складі митного органу для обрахунку витрат обчислюється, починаючи з одинадцятого дня після оформлення відповідних документів про фактичне прийняття товарів і транспортних засобів на зберігання митним органом і до дня їх видачі зі складу митного органу власникам або вповноваженим особам (крім випадків, обумовлених цим Порядком).

Видача зі складу митного органу товарів, транспортних засобів їх власникам або вповноваженим особам, а також особам, до яких протягом строку зберігання перейшло право власності на ці товари або право володіння ними, здійснюється лише після митного оформлення зазначених товарів, транспортних засобів, відшкодування витрат митних органів за їх зберігання та сплати відповідних митних платежів.

Надмірно сплачені суми підлягають поверненню платнику на його вимогу протягом трьох років з дня зарахування цих сум на рахунок митного органу відповідно до законодавства.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України №21-р від 15.01.2014 р. «Деякі питання зберігання вантажів (товарів), визнаних гуманітарною допомогою, на складах органів доходів і зборів», Кабінет Міністрів України погодився з пропозицією Міністерства доходів і зборів, Міністерства фінансів та Міністерства соціальної політики щодо не включення до строку зберігання на складах органів доходів і зборів вантажів (товарів), визнаних гуманітарною допомогою, строку їх перебування на таких складах у період з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо діяльності Міністерства фінансів України, Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, інших центральних органів виконавчої влади, діяльність яких спрямовується та координується через відповідних міністрів» до 1 липня 2014 року.

Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо діяльності Міністерства фінансів України, Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, інших центральних органів виконавчої влади, діяльність яких спрямовується та координується через відповідних міністрів» № 5463-VI від 16.10.2012р., набрав чинності 02.12.2012р.. Тобто, в період з 02.12.2012р. по 01.07.2014р. строк перебування вантажів (товарів), визнаних гуманітарною допомогою, не включався до строку їх зберігання на складах органів доходів і зборів.

Як вбачається з матеріалів справи, автомобіль «ROVER-45», ідентифікаційний номер НОМЕР_1, перебував на складі відповідача на підставі договору зберігання №8/2 від 06.12.2013 року. Автомобіль було передано на зберігання відповідачу 27.02.2013 року та отримано третьою особою-2 08.08.2013 року, що підтверджується актами прийому-передачі майна, копії яких наявні в матеріалах справи.

Відповідно до уніфікованої митної квитанції МД-1 серії КВ №160095 від 08.08.2013 року плата за зберігання автомобілю упродовж 152 днів склала 16164,72 грн.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що положення Кабінету Міністрів України №21-р від 15.01.2014 р. не поширюються на правовідносини між відповідачем та третьою особою-2, оскільки договір зберігання №8/2 від 06.12.2013 року діяв у період з 27.02.2013 року по 08.08.2013 року, тобто до набрання законної сили зазначеним розпорядженням.

Посилання суду першої інстанції на положення статті 58 Конституції України є помилковим, оскільки вони стосуються саме відповідальності фізичної особи, а не договірних відносин між юридичними особами.

Також, судом першої інстанції не прийнято до уваги ту обставину, що правовідносини по договору зберігання №8/2 від 06.12.2013 року виникли між відповідачем та третьою особою-2.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що плату за зберігання транспортного засобу внесено позивачем, якій діяв від свого імені, а не в інтересах третьої особи-2, і, відповідно, не був учасником договірних правовідносин.

Отже, відповідач не мав підстав для зарахування сплачених позивачем коштів як плати за зберігання автомобілю «ROVER-45», ідентифікаційний номер НОМЕР_1, оскільки позивач не є учасником договірних відносин між відповідачем та третьою особою-2, та не є особою, яка зобов'язана сплачувати за зберігання товару на митному складі.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що сплачена сума в розмірі 16164,72 грн. підлягає поверненню позивачу.

Відповідно до ч.2 ст.200 КАС України не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому постанову слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Запорізької митниці Міндоходів залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 18.12.2014 р. у справі №808/5497/14 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, визначені ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун