Справа № 813/852/15
Суддя: Тертичний Віталій Григорович
Дата ухвалення: 2015-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2015 року № 813/852/15

11 год. 22 хв. м.Львів, вул.Чоловського, 2

Зал судових засідань № 5

Львівський окружний адміністративний суд в складі

головуючого-судді Тертичного В.Г.

за участю секретаря судового засідання Олійника Ю.В.

представників сторін:

від представника позивача - не з'явився

від представника відповідача - Бойко Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові адміністративну справу за позовом Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії «Надра України» «Західукргеологія» до Державної фінансової інспекції у Львівській області про визнання нечинною та скасування вимоги, -

в с т а н о в и в :

Дочірнє підприємство Національної акціонерної компанії «Надра України» «Західукргеологія» (далі - ДП НАК «Надра України» «Західукргеологія») звернулося до суду з позовом до Державної фінансової інспекції у Львівській області, в якому з урахуванням уточнень до позовних вимоги, просить визнати нечинною та скасувати вимогу Державної фінансової інспекції у Львівській області № 07-15м/33 від 21.01.2015 року «Про пред'явлення обов'язкових вимог щодо усунення виявлених порушень законодавства».

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що 26 січня 2015 року ДП НАК «Надра України» «Західукргеологія» отримано вимогу Державної фінансової інспекції у Львівській області № 07-15м/33 від 21.01.2015 року «Про пред'явлення обов'язкових вимог щодо усунення виявлених порушень законодавства», яка була пред'явлена відповідачем на підставі проведеної ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності за період з 01.01.2012 року по 31.08.2014 року. Позивач не погоджується із пред'явленими вимогами, вважає їх такими, що не підтверджуються фактичними обставинами справи, пред'явлені на підставі хибного та неповного аналізу фінансово-господарських правовідносин, а також із застосуванням неоднозначного підходу до аналізу фінансово-господарських правовідносин позивача, не відповідають нормам чинного законодавства, які регулюють господарські, фінансові та цивільні правовідносини підприємства, тому звернувся з даним позовом до суду.

В судове засідання представник позивача не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце судового розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Заяв про відкладення розгляду справи чи розгляду справи у відсутність уповноваженого представника до завершення розгляду справи на адресу суду не надходило. В попередніх судових засіданнях представник позивача підтримав позов в повному обсязі та просив його задовольнити. Окрім того, 18 травня 2015 року за вх.№ 15921 представником позивача долучено до матеріалів справи пояснення до адміністративного позову, в яких зазначено, що вимога Державної фінансової інспекції у Львівській області № 07-15м/33 від 21.01.2015 року розглядається та приймається позивачем як цілісний та єдиний документ, тому відповідно оскаржується повністю.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, наведених у запереченнях та доповненнях до заперечень, поданих через канцелярію суду. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що скерована за результатами ревізії вимога від 21.01.2015 року № 07-15м/33 (зокрема, оскаржувані пункти) є законними та спрямовані на коригування роботи підконтрольної установи, приведення її у відповідність із вимогами законодавства та усунення виявлених порушень. Водночас наголошує, що колегією суддів судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України винесено постанову від 15.04.2015 року (по справі за позовом Талалаївського районного центру зайнятості Чернігівської області - робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття до Державної фінансової інспекції в Чернігівській області про визнання протиправними та скасування пунктів вимоги), згідно з якою встановлено, що: зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною. Аналогічна правова позиція викладена і в інших рішеннях Верховного суду України, зокрема, від 13.05.2014 року, від 20.05.2014 року та від 27.01.2015 року. Враховуючи наведене та позицію Верховного Суду України, яка є обов'язковою для всіх судів України, просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши їх у судовому засіданні, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі виходячи з наступного.

Відповідно до п.2.10 плану Державної фінансової інспекції України на III квартал 2014 року працівниками Державної фінансової інспекції у Львівській області проведено планову ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності ДП НАК «Надра України» «Західукргеологія» за період з 01.01.2012 року по 31.08.2014 року, за результатами якої складено акт № 07-26/57 від 12.12.2014 року

Ревізією встановлено операції з ресурсами проведені з порушенням чинного законодавства, що призвели до їх втрат (збитків) в загальній сумі 2420,1 тис. грн. (факти недотримання фінансових ресурсів - 272,0 тис. грн., незаконні витрати ресурсів - 2148,1 тис. грн.) та інші фінансові порушення в сумі 37345,5 тис. грн.

Позивач не погодився з актом ревізії № 07-26/57 від 12.12.2014 року та скерував на адресу Державної фінансової інспекції у Львівській області відповідні заперечення № 01-4155/04 від 24.12.2014 року.

21 січня 2015 року відповідачем, за наслідками ревізії, відповідно до ч.7 ст.10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» від 26.01.1999 року № 2939-XII, складено та надіслано директору ДП НАК «Надра України» «Західукргеологія» лист «Про пред'явлення обов'язкових до виконання вимог щодо усунення виявлених порушень законодавства» № 07-15м/33.

Зі змісту цього листа вбачається, що на час надання вимог забезпечено часткове усунення вищевказаних фінансових порушень, що призвели до втрат на загальну суму 7,3 тис. грн.

Не погоджуючись з вказаною вимогою № 07-15м/33 від 21.01.2015 року, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

При вирішенні спору, суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України від 26.01.1993 р. № 2939-ХІІ "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" (далі - Закон № 2939-ХІІ), здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Президентом України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (далі - орган державного фінансового контролю).

Згідно з Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23 квітня 2011 року №499/2011 (далі - Положення про Держфінінспекцію, Держфінінспекція відповідно), зазначена інспекція є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших службових осіб підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (підпункт 4 пункту 4 Положення про Держфінінспекцію).

Відповідно до пункту 6 зазначеного Положення Держфінінспекція для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Також Положенням про Держфінінспекцію установлено, що у разі, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, Держфінінспекція має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями п. 7 ст. 10 Закону № 2939-ХІІ, згідно з якими державній контрольно-ревізійній службі надано право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Процедуру проведення інспектування в міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували в період, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у період, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), а на підставі рішення суду - в інших суб'єктів господарювання визначає Порядок проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 р. №550 (далі - Порядок).

За правилами пункту 2 зазначеного Порядку інспектування полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності об'єкта контролю і проводиться у формі ревізії, яка повинна забезпечувати виявлення фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб.

Згідно ч. 6 ст. 2 Закону № 2939-XII порядок проведення Держфінінспекцією державного фінансового аудиту та інспектування встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, за правилами пунктів 45, 46 Порядку, у міру виявлення ревізією порушень законодавства посадові особи контролюючого органу, не чекаючи закінчення ревізії, мають право усно рекомендувати керівникам об'єкта контролю невідкладно вжити заходів для їх усунення та запобігання у подальшому. Якщо вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, контролюючим органом у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього - не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об'єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування. Про усунення виявлених ревізією фактів порушення законодавства цей об'єкт контролю у строк, визначений вимогою про їх усунення, повинен інформувати відповідний контролюючий орган з поданням завірених копій первинних, розпорядчих та інших документів, що підтверджують усунення порушень.

Згідно з пунктом 50 цього Порядку за результатами проведеної ревізії у межах наданих прав контролюючі органи вживають заходів для забезпечення, зокрема, звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Вказана правова позиція, викладена у Постановах Верховного Суду України від 07 жовтня 2014 року, від 14 жовтня 2014 року, від 15 квітня 2014 року, від 13 травня 2014 року, від 18 вересня 2014 року, 20 січня 2015 року та 27 січня 2015 року. В яких колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку про наявність в органу державного фінансового контролю права пред'являти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово відшкодувати виявлені в ході перевірки збитки.

В порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Відповідно до ч. 1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Відтак, враховуючи норми вищезазначеного законодавства та позицію викладену у постановах Верховного Суду України, суд зазначає, що підстав для задоволення даного позову немає.

Відповідно до ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України відшкодування судових витрат позивачеві, якому відмовлено у позові, не передбачено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 17-19, 69-71, 151-154, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії «Надра України» «Західукргеологія» до Державної фінансової інспекції у Львівській області про визнання нечинною та скасування вимоги № 07-15м/33 від 21.01.2015 року «Про пред'явлення обов'язкових вимог щодо усунення виявлених порушень законодавства» - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови виготовлений 27 травня 2015 року.

Суддя Тертичний В.Г.