Справа № 808/1108/15
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2015-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2015 року о 16 год 58 хв.Справа № 808/1108/15 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Семененко М.О.

за участю секретаря судового засідання Федорук І.В.

за участю представників:

позивача - Лазька В.Г.,

відповідача - Радової О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Литейщик»

до Приморської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС Приазовське відділення

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИВ:

25 лютого 2015 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов товариства з обмеженою відповідальністю «Литейщик» (далі - позивач) до Приморської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів Приазовське відділення (далі - відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення № від 08.10.2014.

Під час розгляду справи допущено процесуальне правонаступництво та замінено відповідача на Приморську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС Приазовське відділення.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки №330/08-17-15/24903942 від 18.09.2014 про неправомірність декларування позивачем бюджетного відшкодування в сумі 43129,00 грн. є безпідставними. Вказує, що матеріали бухгалтерського та податкового обліку, надані товариством для перевірки, в повному обсязі підтверджують здійснення господарських операцій, передбачених ЦК України. Зазначає, що виключною підставою для неврахування ТОВ «Литейщик» податкового кредиту з господарських операцій зі своїми контрагентами могла бути відсутність податкової накладної цих контрагентів, чого в даному випадку не було. Стверджує, що звітність позивача у повному обсязі співвідноситься з вимогами п. 200.1 ПК України згідно якої сума податку, що підлягає сплаті до державного бюджету або бюджетному відшкодуванню визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного періоду та сумою податкового кредиту такого звітного періоду. На підставі викладеного вважає, що у контролюючого органу були відсутні правові підстави для висновку про необхідність зменшення бюджетного відшкодування податку на додану вартість за червень 2014 року на суму 43129,00 грн. та прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № від 08.10.2014. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги.

Відповідач проти позову заперечує. В обґрунтування заперечень посилається на те, що підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення стали матеріали документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Литейщик» з питань достовірності заявленої суми бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку по декларації з ПДВ за червень 2014 року, яке виникло за рахунок від'ємного значення з ПДВ, що декларувалось у травні 2014 року. Вказує, що в розумінні пп.14.1.159 Податкового кодексу України ТОВ «Литейщик» та його контрагент ТОВ «ТЛК «Талко» є пов'язаними особами, а їх відносини впливають на умови та економічні результати їх діяльності, що також впливає на оподаткування їх господарської діяльності. Крім того, за результатами перевірки неможливо підтвердити факт поставки товару ТОВ «Литейщик» від постачальника - ТОВ «ТЛК «Талко». При дослідженні товарного потоку не підтверджено факт постачання товару на адресу ТОВ «Литейщик», а зазначена операція несе податкову вигоду - формування валових витрат та податкового кредиту з метою мінімізації або ухилення від сплати податку на прибуток, податку на додану вартість до бюджету та отримання бюджетного відшкодування. Також зазначає, що в разі, якщо вважати перерахування коштів за договором позики, як оплату за поставлений товар, податкова накладна повинна була бути виписана за першою подією - з дати списання коштів з банківського рахунку позивача, що відбулось у 2012 році, інакше такий перерахунок не можна вважати оплатою за поставлений товар. Вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято на підставі обґрунтованих висновків перевірки, а тому підстави для його скасування відсутні. Просить у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи судом встановлено, що в період з 05.09.2014 по 11.09.2014 співробітниками Приморської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів Приазовське відділення проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань достовірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку по декларації з податку на додану вартість за червень 2014 року, яке виникло за рахунок від'ємного значення з податку на додану вартість, що декларувалось у травні 2014 року, за результатами якої складено акт №330/08-17-15/24903942 від 18.09.2014.

Згідно висновків даного акту позивачем допущено порушення, серед іншого, п.200.1, п.200.3, п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено заявлену суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок платника у банку за червень 2014 у сумі 43129,00 грн. та занижено суму залишку від'ємного значення р.24 податкової декларації з податку на додану вартість за червень 2014 на суму 43129,00 грн.

На підставі висновків зазначеного акту контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № від 08.10.2014, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на суму 43129,00 грн. та застосовано штрафні санкції в розмірі 21564,50 грн.

Позивач скористався правом адміністративного оскарження даного рішення суб'єкта владних повноважень, за результатами якого рішенням Державної фіскальної служби України від 14.02.2015 оскаржуване податкове повідомлення-рішення залишено без змін.

Вважаючи прийняте податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), відповідно до яких у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд зазначає, що відповідно до п.200.1, 200.2, 200.3 ст.200 Податкового кодексу України (далі - ПК України) сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

За приписами п.200.4. ст. 200 ПК України, якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем товарів/послуг; б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

При цьому, виходячи зі змісту вищезазначених норм, бюджетному відшкодуванню підлягає частина податку, сплачена платником податку, що придбав товари та послуги, їх постачальникам.

В акті перевірки по суті порушення зазначено, що відповідно до п.198.1 ст.198 ПК України ...платник мав право включити до податкового кредиту суму ПДВ - 52363,67 грн. по взаємовідносинам з ТОВ «Таврійська ливарна компанія «ТАЛКО», але згідно п.200.4 ст.200 ПК України ... ТОВ «Литейщик» не мав права на віднесення придбання основних фондів до розрахунку бюджетного відшкодування у розмірі 43129,00 грн. у зв'язку із тим, що вона фактично не сплачена.

З огляду на це, податковий орган приходить до висновку про порушення товариством вимог п.200.1, п.200.3, п.200.4 ст.200 ПК України в результаті чого завищено заявлену суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок платника у банку за травень 2014 року у сумі 43129,00 грн. та занижено суму залишку від'ємного значення р. 24 податкової декларації з ПДВ за травень 2014 року на суму 43129,00 грн.

Однак, суд не погоджується із такими висновками контролюючого органу з огляду на наступне.

Згідно з поданою ТОВ «Литейщик» до Приазовського відділення Приморської ОДПІ податковою декларацією з ПДВ за червень 2014 року (вх. від 20.07.2014) та розрахунком суми бюджетного відшкодування ПДВ, сума, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку, складає 97168,00 грн., сформована за рахунок від'ємного значення ПДВ, що декларувалась у травні 2014 року.

Згідно даних розрахунку суми бюджетного відшкодування: залишок від'ємного значення попереднього звітного (податкового) періоду, за вирахуванням суми податку, яка підлягає сплаті до бюджету за підсумками поточного звітного (податкового) періоду (рядок 22 декларації) становить 97168,00 грн.; частина залишку від'ємного значення, фактично сплачена отримувачем товарів/послуг або до Державного бюджету України, становить 97168,00 грн.; сума, що підлягає бюджетному відшкодуванню, становить 97168,00 грн.

Відповідно до довідки про залишок суми від'ємного значення попередніх податкових періодів, що залишається непогашеним після бюджетного відшкодування, отриманого у звітному податковому періоді та підлягає включенню до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (додаток 2 до податкової декларації з ПДВ звітного періоду) залишок від'ємного значення складається з сум 97168,00 грн. за звітний травень 2014 року.

Судом із долучених та досліджених матеріалів справи встановлено, що 01.08.2012 між ТОВ «Таврійська ливарна компанія «ТАЛКО» (позичальник) та ТОВ «Литейщик» (позикодавець) укладено договір позики із заставним забезпеченням, відповідно до умов якого з метою фінансової стабілізації позичальника позикодавець надає позичальникові позику на суму 2 600 000 грн., а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві зазначену суму позики в обумовлений строк. Відповідно до п. 2 Договору повернення зазначеної суми позики повинно відбутись протягом одного року частинами, але не пізніше 01.08.2013.

Згідно п. 5 Договору з метою забезпечення належного виконання своїх зобов'язань по поверненню суми позики в зазначений у п. 2 даного договору строк, позичальник надає у заставу майно, згідно додатку 1, 2. Договір застави, який встановлює забезпечення, укладається окремо та є додатком до даного договору.

Згідно наданих до матеріалів справи копій платіжних доручень, вказані кошти в сумі 2 600 000 грн. перераховані позивачем на рахунок контрагента ТОВ «ТЛК «ТАЛКО» у період з 15.08.2012 по 19.09.2012 у повному обсязі.

29.08.2013 між ТОВ «Литейщик» (Іпотекодержатель) та ТОВ «ТЛК «ТАЛКО» (Іпотекодавець) укладено договір про задоволення вимог Іпотекодержателя.

В п.1 вказаного договору зазначено, що згідно договору іпотеки, укладеного між ТОВ «Литейщик» та ТОВ «ТЛК «ТАЛКО», посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Чудською О.О. 11.06.2013 за №2265, за яким рахується заборгованість Іпотекодавця перед Іпотекодержателем на суму 2 600 000 грн. на підставі договору позики, укладеного між ТОВ «Литейщик» та ТОВ «ТЛК «ТАЛКО» 11.08.2012, Іпотекодавець шляхом укладення цього договору передав у власність іпотекодержателя предмет іпотеки за вартістю оцінки майна за згодою сторін у сумі 864 120,37 грн.

Пунктом 2 вказаного договору передбачено, що в рахунок задоволення вимог Іпотекодержателя, Іпотекодавець передав Іпотекодержателю право власності на комплекс, що знаходиться у м. Мелітополі Запорізької області, Каховське шосе, 4.

Відповідно до п.3 договору, за згодою сторін вартість предмета іпотеки складає 864 120,37 грн., експертна вартість у відповідності до звіту про оцінку майна складає 964 790 грн.

Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття у відповідності до звіту про оцінку майна за 967 790 грн.

Пунктом 4 договору встановлено, що зазначена сума є сумою задоволених вимог Іпотекодержателя за договором позики.

Надаючи оцінку вказаній господарській операції, суд виходить з того, що відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі ст.572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

В свою чергу, відповідно до приписів ст. 575 ЦК України іпотека є окремим видом застави, та є заставою нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

У зв'язку із невиконанням позичальником вимог договору позики та задоволенням позикодавцем своїх вимог за рахунок забезпеченого майна, описана господарська операція з юридичної точки зору трансформувалась у договір купівлі-продажу, а в розумінні податкового законодавства - є поставкою.

Відповідно до пп.14.1.191 п.14.1 ст.14 ПК України постачання товарів - будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.

З метою застосування терміну «постачання товарів» електрична та теплова енергія, газ, пар, вода, повітря, охолоджене чи кондиційоване, вважаються товаром.

Постачанням товарів також вважаються:

а) фактична передача матеріальних активів іншій особі на підставі договору про фінансовий лізинг (повернення матеріальних активів згідно з договором про фінансовий лізинг) чи іншої домовленості, відповідно до якої оплата відстрочена, але право власності на матеріальні активи передається не пізніше дати здійснення останнього платежу;

б) передача права власності на матеріальні активи за рішенням органу державної влади або органу місцевого самоврядування чи відповідно до законодавства;

в) будь-яка із зазначених дій платника податку щодо матеріальних активів, якщо платник податку мав право на віднесення сум податку до податкового кредиту у разі придбання зазначеного майна чи його частини (безоплатна передача майна іншій особі; передача майна у межах балансу платника податку, що використовується у господарській діяльності платника податку для його подальшого використання з метою, не пов'язаною із господарською діяльністю такого платника податку; передача у межах балансу платника податку майна, що планувалося для використання в оподатковуваних операціях, для його використання в операціях, що звільняються від оподаткування або не підлягають оподаткуванню);

г) передача (внесення) товарів (у тому числі необоротних активів) як вклад у спільну діяльність без утворення юридичної особи, а також їх повернення;

д) ліквідація платником податку за власним бажанням необоротних активів, які перебувають у такого платника;

е) передача товарів згідно з договором, за яким сплачується комісія (винагорода) за продаж чи купівлю.

Оскільки вказану операцію слід розцінювати як поставку, контрагентом позивача виписано податкову накладну № 131 від 29.08.2013.

Згідно з пп.14.1.181 пункту 14.1 статті 1 розділу І ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V Кодексу.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 розділу V ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається, виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

При цьому, датою виникнення права платника податку на формування податкового кредиту відповідно до пункту 198.2 статті 198 розділу V Кодексу вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Платник податків не має права відносити до податкового кредиту суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (пункт 198.6 статті 198 розділу V Кодексу).

У разі, коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеним цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу (абзац другий пункту 198.6 статті 198 розділу V Кодексу).

Отже, аналіз вищевказаних норм податкового законодавства свідчить про те, що право платника податку на податковий кредит виникає в періоді, в я кому відбулося придбання товарів (робіт/послуг) або зроблена попередня оплата, але це право повинно бути підтверджене належним чином оформленою податковою накладною.

У п.201.1 ст.201 ПК України вказано, що платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну.

Згідно з п.201.10 ст.201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

За правилами п.201.4 ст.201 ПК України встановлено, що податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Відповідно до п.201.6 та 201.8 ст.201 ПК України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Таким чином, виходячи із приписів вищевказаних норм Податкового кодексу України, податкова накладна є документом, який підтверджує фактичну сплату покупцем податку на додану вартість у ціні товару, та надає право на формування податкового кредиту платника податків-покупця. І лише придбання товарів (послуг, робіт), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності платника податку, відсутність податкової накладної та складання податкової накладної особою, що не зареєстрована як платник ПДВ, позбавляють платника податку права на включення до податкового кредиту сплачених (нарахованих) сум податків у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат.

В акті перевірки зазначено про надання контрагентом позивачу податкової накладної у зв'язку з придбанням основних фондів, однак контролюючий орган не наводить будь-яких обставин щодо недійсності вказаних податкових накладних.

Таким чином, можна дійти висновку, що вказана податкова накладна правомірно брала участь у формуванні податкового кредиту спірного періоду, а саме травня 2014 року.

Теж саме стосується і строків включення сум ПДВ по податковій накладній № 131 від 29.08.2013 до складу податкового кредиту травня 2014 року. Сумніви контролюючим органом з цього приводу в акті перевірки не виказані, про порушення відповідних норм ПК України не зазначено, а тому посилання представника відповідача на них суд вважає безпідставними.

Отже, оскільки контрагентом позивача - ТОВ «ТЛК «ТАЛКО» за операцією щодо задоволення вимог заставодавця за рахунок майна заставодержателя, а фактично за передачу нерузомого майна, виписано податкову накладну, ТОВ «Литейщик», на думку суду, правомірно включив до складу податкового кредиту вказану суму. Ця сума податкового кредиту брала участь у розрахунку суми бюджетного відшкодування за травень 2014 року.

Однак, посилання контролюючого органу, що вказана сума не може брати участь у розрахунку суми бюджетного відшкодування травня 2014 року з тих підстав, що є фактично не оплаченою, суд відхиляє з огляду на таке.

Як зазначалося вище, господарські відносини між позивачем та його контрагентом - ТОВ «ТЛК «ТАЛКО» виникли саме з підстав укладення договору позики, за якою позивачем передано контрагенту грошові кошти. Як зазначалось судом раніше, позивачем виконано зобов'язання по даному договору, кошти перераховані на рахунки контрагента в повному обсязі. Проте, кошти у встановлений договором строк не повернуті, у зв'язку із чим, повернення грошових коштів, а саме оплата за вказаною угодою, відбулась шляхом задоволення вимог Іпотекодержателя за рахунок майна контрагента, що було предметом іпотеки.

Таким чином, доводи податкового органу про порушення позивачем вимог п. 200.1, п. 200.3, п. 200.4 ст. 200 ПК України не знайшли свого підтвердження.

Крім того, щодо посилань контролюючого органу на те, що господарські операції між ТОВ «Литейщик» та ТОВ «ТЛК «ТАЛКО» були спрямовані на отримання податкової вигоди - формування валових витрат та податкового кредиту з метою мінімізації або ухилення від сплати податку на прибуток, податку на додану вартість до бюджету та отримання бюджетного відшкодування, слід зазначити наступне.

В разі, якщо контролюючий орган ставить платнику податків в провину ухилення від сплати податків, ця обставина в силу положень ст. 71 КАС України, має підтверджуватись певними засобами доказування. Такими належними та допустимими доказами, в даному випадку, може бути вирок суду щодо засновників позивача чи його контрагента за ухилення від сплати податків. Однак, такого вироку суду не надано.

Крім того, отримання податкової вигоди завжди свідчить про те, що бюджет за результатами укладеної між платниками податків угоди поніс певні втрати. Суд, дослідивши первинні документи та інші матеріали справи, приходить до висновку про те, що в даному випадку цього не відбулось. Так, матеріалами справи підтверджено та не заперечується відповідачем, що в ході проведення перевірки достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість відхилення між сумами податкових зобов'язань та податкового кредиту по податку на додану вартість ТОВ «Литейщик» та його контрагентів відсутні.

Тобто, контрагент позивача - ТОВ «ТЛК «ТАЛКО» не тільки виписав за результатами спірної господарської операції податкову накладну, а і задекларував податкові зобов'язання за нею, які мають бути сплачені до бюджету.

При цьому суд зауважує, що фактична сплата чи несплата контрагентом своїх задекларованих податкових зобов'язань за спірною господарською операцією не впливає на право позивача формувати податковий кредит та відповідно включати вказану суму з податку на додану вартість до розрахунку суми бюджетного відшкодування за спірний період.

Також, суд вважає безпідставними посилання контролюючого органу в письмових запереченнях на те, що ТОВ «Литейщик» та його контрагент - ТОВ «ТЛК «ТАЛКО» є пов'язаними особами, оскільки норми податкового законодавства, що регулюють порядок формування податкового кредиту з ПДВ та визначення сум бюджетного відшкодування не містять прямих обмежень щодо цього.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість прийнятого контролюючим органом податкового повідомлення - рішення, наявність підстав для його скасування та задоволення позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Литейщик».

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 71, 86, 158-163, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Литейщик» до Приморської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС Приазовське відділення про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Приморської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів Приазовське відділення № від 08.10.2014.

Стягнути з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Литейщик» судовий збір в розмірі 182,70 грн. (сто вісімдесят дві гривні 70 коп.).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня отримання такої постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя М.О. Семененко