Справа № 816/971/15-а
Суддя: М.В. Довгопол
Дата ухвалення: 2015-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2015 року м. ПолтаваСправа № 816/971/15-а

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Довгопол М.В.,

секретаря судового засідання - Кисличенко О.В.,

представників позивача - Глебської Ю.В., Бойка Є.Г., Карпенко Н.П.,

представника відповідача - Куришко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Повстинагроальянс" до Лубенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,-

В С Т А Н О В И В:

26 березня 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Повстинагроальянс" (надалі - ТОВ "Повстинагроальянс" звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Лубенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області (надалі - Лубенська ОДПІ, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень №, № від 22.10.2014 року, № від 19.03.2014 року.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на безпідставність висновків відповідача, викладених в акті позапланової виїзної документальної перевірки від 10.10.2014 року №2739/22-34131667, щодо заниження податку на додану вартість на суму 79 562,77 грн за результатами господарських операцій з ТОВ «Керуюча компанія «Гранд Дистриб'юшн», з огляду на те, що в ході перевірки податковому органу надано усі первинні документи щодо придбання товару, а саме шроту соняшникового, а також його подальшого використання у господарській діяльності для годівлі худоби: договори продажу - поставки товару, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, Книги вагаря та Книги обліку ТМЦ, які свідчать про оприбуткування шроту по складському обліку, внутрішньогосподарські накладні на переміщення шроту зі складу на переробку для виготовлення комбікормів, акти на виготовлення комбікормів, відомості витрат кормів тощо. Вважає, що мав законне право на віднесення відповідних сум податку на додану вартість до податкового кредиту.

Позивач також не погоджується із нарахуванням відповідачем штрафних санкцій за порушення п. 198.6. статті 198, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, внаслідок включення до складу податкового кредиту Декларації з ПДВ (спеціальна) за перевіряємий період суми ПДВ в розмірі 107 016,04 грн, в тому числі за серпень 2014 року - 107 016,04 грн, по податковій накладній, що не зареєстрована у Єдиному реєстрі податкових накладних, а також порушення п. 198.2., п. 198.6. статті 198, п. 201.8. статті 201 Податкового кодексу України внаслідок включення до складу податкового кредиту Декларації з ПДВ (спеціальна) суми ПДВ у розмірі 2 370,26 грн, у тому числі, за січень 2014 року - 13,40 грн, за травень 2014 року - 236,06 грн, серпень 2014 року - 2 120,80 грн. Зазначає, що в силу положень п. 209.2. статті 209 Податкового кодексу України платники із спеціальним режимом оподаткування не сплачують до бюджету суми ПДВ з вартості поставлених ними сільськогосподарських товарів/послуг, а тому вказані суми не є податковим зобов'язанням такого платника податків, що підлягає сплаті до бюджету, а відтак штраф на ці суми не нараховується.

Крім того, позивач вважає помилковим та необґрунтованим висновок податкового органу про порушення ТОВ «Повстинагроальянс» ч. 11 статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», а саме, здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями без наявності ліцензії. Стверджує, що в даному випадку мала місце безкоштовна видача шампанського жінкам-працівникам підприємства як подарунків до Міжнародного жіночого дня. Також звертав увагу на те, що податкове повідомлення - рішення №, яким застосовано штрафні санкції за наведене порушення, прийнято датою 19.03.2014 року, тобто раніше за дату складення акту перевірки від 10.10.2014 № 2739/22-34131667.

У судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги у повному обсязі, просили їх задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала, просила відмовити у його задоволенні.

У письмових запереченнях відповідач в обґрунтування правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень посилався на те, що обставини порушення позивачем вимог Податкового кодексу України, встановлені в акті перевірки від 10.10.2014 № 2739/22-34131667, ґрунтуються на нормах законодавства.

Відносно взаємовідносин позивача з ТОВ «Керуюча компанія «Гранд Дистриб'юшн» звертав увагу на окремі недоліки видаткових, товарно-транспортних накладних, а також висновки актів від 17.06.2014 № 636/223/35394779 «Про результати зустрічної звірки ТОВ «Керуюча компанія «Гранд Дистриб'юшн» щодо підтвердження реальності здійснення господарських відносин з ТОВ «Інтервенто» (), їх реальності та повноти відображення в обліку за січень 2014 року», від 31.07.2014 № 1054/04-62-22-3/35394779 «Про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ТОВ «Керуюча компанія «Гранд Дистриб'юшн» щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за травень - червень 2014 року» /т. 9 а.с. 234 - 236/.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, виходить з наступного.

Судом встановлено, що ТОВ "Повстинагроальянс" (ідентифікаційний код 34131667) зареєстроване як юридична особа 26.03.2006 /т.1, а.с.9/, є суб'єктом спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість як сільськогосподарське підприємство з 01.01.2009, що підтверджується свідоцтвом № 200147058 /т. 10, а.с. 122/.

У термін з 22.09.2014 по 03.10.2014 Лубенською ОДПІ проведено позапланову виїзну перевірку ТОВ "Повстинагроальянс" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2013 по 22.09.2014, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2013 по 22.09.2014 та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.10.2013 по 22.09.2014.

За результатами перевірки складено акт № 2739/22-34131667 від 10.10.2014, в якому зафіксовано порушення позивачем:

- пп. 192.1.1. п.192 статті 192, п. 198.2., п. 198.3., п. 198.6. статті 198, п. 201.4., п. 201.8., п. 201.10. статті 201, п. 209.15 статті 209 , п. 11 Підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, в результаті чого занижено ПДВ в податкових деклараціях по податку на додану вартість за результатами операцій з поставки сільськогосподарських товарів (послуг) у відповідності до спеціального режиму оподаткування у сфері сільського господарства за перевіряємий період на загальну суму 110 177 грн, у тому числі за серпень 2014 року - 110 177 грн;

- пп. 192.1.1. п.192 статті 192, п. 198.2., п. 198.3., п. 198.6. статті 198, п. 201.4., п. 201.8., п. 201.10. статті 201, п. 209.15 статті 209 , п. 11 Підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, в результаті чого завищено залишок від'ємного значення в податкових деклараціях по податку на додану вартість за результатами операцій з поставки сільськогосподарських товарів (послуг) у відповідності до спеціального режиму оподаткування у сфері сільського господарства (рядок 24 декларації) за перевіряємий період на загальну суму 83 236 грн, в т.ч. за січень 2014 року - 6626 грн, березень 2014 року - 19039 грн, квітень 2014 року - 8789 грн, травень 2014 року - 10 184 грн, липень 2014 року - 38548 грн;

- ч. 11 статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного, плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», а саме, здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями без наявності ліцензії /т.1, а.с. 15- 34/.

На акт перевірки № 2739/22-34131667 від 10.10.2014 позивачем подано заперечення, за результатами розгляду яких Лубенською ОДПІ надіслано лист від 21.10.2014 № 6001/10/16-22-02-11, в якому повідомлено про часткову згоду із доводами позивача про відсутність порушень податкового законодавства /т.1, а.с. 35 - 37/.

На підставі акту перевірки, з урахуванням результатів розгляду заперечень на акт перевірки, Лубенською ОДПІ винесено податкові повідомлення-рішення:

- № від 22.10.2014, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 163 705 грн. 50 коп., в тому числі за основним платежем - 109 137 грн, за штрафними санкціями - 54 568 грн 50 коп. /т.1, а.с. 39/;

- № від 22.10.2014, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у сумі 79812 грн за липень 2014 року /т.1, а.с. 40/;

- № від 22.10.2014, яким позивачу визначено штрафні санкції в сумі 17 000 грн.

За результатами розгляду первинної скарги позивача рішенням Головного управління Міндоходів у Полтавській області від 25.12.2014 № 2783/10/16-31-10-04-12 скасовано податкове повідомлення-рішення № від 22.10.2014 в частині 12 365 грн та задоволено скаргу в цій частині, а податкові повідомлення-рішення № від 22.10.2014 та № від 22.10.2014 залишено без змін, а скаргу без задоволення /т.1, а.с. 41 - 45/.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 24.02.2015 № 3860/6/99-99-10-01-02 про результати розгляду скарг позивача залишено без змін податкові повідомлення-рішення № від 22.10.2014 та № від 22.10.2014, скасовано рішення, прийняте за результатами розгляду первинної скарги позивача в частині скасування податкового повідомлення-рішення № від 22.10.2014 в сумі 12 365 грн, а скаргу залишено без задоволення /т.1, а.с. 46 - 48/.

З урахуванням рішення Державної фіскальної служби України від 24.02.2015 Лубенською ОДПІ винесено податкове повідомлення-рішення № від 19.03.2014, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) в розмірі 17 000 грн /т.1 а.с. 38/.

Позивач не погодився із податковими повідомленням-рішеннями № від 22.10.2014, № від 22.10.2014, № від 19.03.2014, у зв'язку з чим оскаржив їх до суду.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи оцінку податковому повідомленню-рішенню № від 22.10.2014, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у сумі 79812 грн, суд виходить з наступного.

Згідно наданого відповідачем розрахунку /т. 10, а.с. 12/, враховуючи зміст акту перевірки № 2739/22-34131667 від 10.10.2014, сума зменшеного позивачу розміру від'ємного значення з ПДВ визначена внаслідок висновку про неправомірне включення позивачем до податкового кредиту:

- податкових накладних ТОВ «Керуюча Компанія «Гранд Дистриб'юшн» (): за січень 2014 року - № 32 від 15.01.2014 на суму 6613 грн; за березень 2014 року - № 208 від 27.02.2014, № 44 від 07.02.2014 на загальну суму 19089 грн; за квітень 2014 року - № 47 від 07.04.2014 на суму 8789 грн, за травень 2014 року - № 48 від 06.05.2014 на суму 9948 грн; за липень 2014 року - № 39 від 05.06.2014, № 54 від 10.06.2014, № 87 від 08.07.2014 на загальну суму 35 124 грн;

- податкової накладної ТОВ «Тайтен Машинері Україна» № 1880 від 28.05.2014 та податкової накладної ТОВ «НовоФарм» № 276 від 07.05.2014 на загальну суму 236 грн;

- податкової накладної ТОВ «Фірма «СвітАгро» № 34 від 20.01.2014 на суму 13,40 грн.

У судовому засіданні представники позивача не заперечували щодо наявності зафіксованих в акті перевірки порушень порядку формування податкового кредиту на підставі податкової накладної ТОВ «Тайтен Машинері Україна» № 1880 від 28.05.2014, податкової накладної ТОВ «НовоФарм» № 276 від 07.05.2014; податкової накладної ТОВ «Фірма «СвітАгро» № 34 від 20.01.2014 на загальну суму 249, 40 грн (236 + 13,40 грн.), будь-яких пояснень та доказів в обґрунтування неправомірності висновків податкового органу в цій частині не надали.

Відповідно до частини третьої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

З огляду на викладене, беручи до уваги документи, наявні у справі, відсутність у суду сумніву щодо добровільності визнання порушень позивачем, суд вважав підтвердженим факт неправомірного включення позивачем до складу податкового кредиту суми ПДВ в розмірі 249,40 грн.

За таких обставин суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення № від 22.10.2014 в частині зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість у сумі 249,40 грн є законним та обґрунтованим, а позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Стосовно висновку перевірки контролюючого органу про завищення позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість на суму 79 562,77 грн за результатами господарських операцій з ТОВ «Керуюча Компанія «Гранд Дистриб'юшн», суд виходить з наступного.

Відповідно до підпункту 14.1.181. пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

В силу приписів пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку із, зокрема, придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

При цьому, пунктом 198.6 статті 196 Податкового кодексу України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

За приписами пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Суд також враховує, що пунктом 44.1. статті 44 Податкового кодексу України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що господарська операція - це дія або подія, що викликає зміни у структурі активів і зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Згідно положень частин 1, 3 статті 9 вказаного Закону бухгалтерський облік полягає, зокрема, у складанні та прийнятті до обліку первинних документів, які фіксують факти здійснення господарських операцій, складенні на їх підставі зведених облікових документів, систематизації інформації первинних документів на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку.

З огляду на викладене, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними податковими накладними, первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Відповідно до вимог пункту 209.10. статті 209 Податкового кодексу України сільськогосподарське підприємство реєструється як суб'єкт спеціального режиму оподаткування з дотриманням правил та у строки, що визначені статтею 183 цього Кодексу для реєстрації платників податку на додану вартість.

Сільськогосподарське підприємство - суб'єкт спеціального режиму оподаткування подає податкову декларацію у строки та в порядку, що встановлені для інших платників податку (пункт 209.13. статті 209 Податкового кодексу України).

Аналіз норм Податкового кодексу України свідчить про те, що сільськогосподарське підприємство - суб'єкт спеціального режиму оподаткування під час формування податкового кредиту з ПДВ керується загальними правилами, визначеними статтями 198, 201 Податкового кодексу.

В ході перевірки встановлено та зафіксовано в акті перевірки № 2739/22-34131667 від 10.10.2014, що позивачем включено до складу податкового кредиту з ПДВ до декларації з ПДВ (спеціальної) суми ПДВ за результатами господарських відносин з ТОВ «Керуюча Компанія «Гранд Дистриб'юшн» на загальну суму 79 562,77 грн, в тому числі, за січень 2014 року - 6612,67 грн, березень 2014 року - 19089 грн, квітень 2014 року - 8789,17 грн, травень 2014 року - 9948,10 грн, липень 2014 року - 35 123,83 грн.

Матеріалами справи підтверджено, що між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Керуюча Компанія «Гранд Дистриб'юшн» укладено договір № 17/07/13-ІІІгр від 17.07.2013, відповідно до умов якого ТОВ «Керуюча Компанія «Гранд Дистриб'юшн» (продавець) зобов'язується передати у власність позивачу (покупець) шрот соняшниковий українського походження, вироблений із насіння соняшника врожаю 2012 року /т.1, а.с. 49 - 50/.

Кількість кожної окремої партії товару узгоджується сторонами у специфікаціях на кожну партію товару, яка є невід'ємною частиною договору. Сторони допускають відхилення фактичної поставки товару у межах +/- 5 % за вибором продавця від кількості товару, визначеного у специфікаціях (п. 2.1. Договору).

Згідно пункту 3.1. договору базисні умови поставки - СРТ Полтавська область, Гребінківський район, с. Ульяновка, вул. Лесі Українки, 31.

У додатковій угоді сторони договору домовилися, що договір діє з моменту його підписання і до 31 січня 2014 року, а в частині виконання сторонами зобов'язань по договору - до повного їх виконання /т.1, а.с. 51/.

У січні 2014 року сторонами підписано специфікацію № 6 до Договору щодо поставки шроту кількістю 20 метричних тон /т. 1, а.с. 52/.

Також між позивачем та ТОВ «Керуюча Компанія «Гранд Дистриб'юшн» укладено договір поставки № 9 від 21.02.2014, відповідно до умов якого ТОВ «Керуюча Компанія «Гранд Дистриб'юшн» (постачальник) зобов'язується передавати у власність (поставляти) позивачу (покупець) шрот соняшниковий /т.1, а.с. 53 - 54/.

Згідно з п. 1.2. договору загальна кількість, асортимент, одиниця виміру, ціна за одиницю виміру та загальна вартість, умови та строки поставки і оплати кожної партії товару визначаються сторонами у специфікаціях, які формуються постачальником на підставі заявок покупця та є невід'ємними частинами цього договору.

Судом встановлено, що сторонами договору були підписані специфікації № 1 від 21.02.2014, № 2 від 02.03.2014, № 3 від 01.05.2014, № 4 від 02.06.2014, № 5 від 01.07.2014 /т.1, а.с. 55 - 58, т.11, а.с. 112/, в яких визначено, крім іншого, умови поставки у відповідності до вимог Інкотермс 2010 року СРТ («доставка сплачена до…») - Полтавська область, Гребінківський район, с. Ульяновка або Полтавська область, Гребінківський район, с. Смотрики.

В силу положень Міжнародних правил тлумачення термінів Інкотермс 2010 CPT (Carriage Paid To (... named place of destination) - фрахт/перевезення оплачені до (... назва місця призначення), означає, що продавець доставить товар названому їм перевізнику. Крім цього, продавець зобов'язаний оплатити витрати, пов'язані з перевезенням товару до названого пункту призначення.

Згідно документів, наявних у справі, за адресами с. Ульяновка та с. Смотрики, Гребінківський район, Полтавська область, знаходяться приміщення позивача /т. 10, а.с. 71 - 76, 144 - 145/.

Таким чином за умовами договорів позивача із ТОВ «Керуюча Компанія «Гранд Дистриб'юшн» № 17/07/13-ІІІгр від 17.07.2013, № 9 від 21.02.2014, обов'язок поставки товару за місцезнаходженням позивача покладався на ТОВ «Керуюча Компанія «Гранд Дистриб'юшн».

В ході виконання договору ТОВ «Керуюча Компанія «Гранд Дистриб'юшн» видано позивачу податкові накладні № 38 від 15.01.2014, № 208 від 27.02.2014, № 44 від 07.02.2014, № 47 від 07.02.2014, № 48 від 06.05.2014, № 39 від 05.06.2014, № 54 від 10.06.2014, № 87 від 08.07.2014 /т.1, а.с. 67 - 74/, видаткові накладні № 32 від 15.01.2014, № 248 від 27.02.2014, № 340 від 07.03.2014, № 548 від 07.04.2014, № 809 від 06.05.2014, № 999 від 05.06.2014, № 1017 від 10.06.2014, № 1247 від 08.07.2014 /т.1, а.с. 59 - 66 /, згідно з якими здійснено поставку шроту соняшникового загальною кількістю 180,43 т вартістю 477 376 грн, в тому числі ПДВ - 79 562,77 грн.

Податкові накладні, видані позивачу ТОВ «Керуюча Компанія «Гранд Дистриб'юшн», відповідають вимогам п. 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, підписані та скріплені печаткою.

ТОВ «Керуюча Компанія «Гранд Дистриб'юшн» на момент укладення договору та видачі податкових накладних було зареєстроване як юридична особа та платник ПДВ, що підтверджується наявними у справі документами /т. 13, а.с. 223 - 225/ та сторонами у справі не заперечується.

Розрахунок за отриманий товар позивачем проведено у повному обсязі, що підтверджується банківськими виписками, копії яких наявні у справі /т. 9, а.с. 215 - 222/.

Факт транспортування товару від ТОВ «Керуюча Компанія «Гранд Дистриб'юшн» до позивача засвідчено товарно-транспортними накладними /т. 1, а.с. 75 - 83/, а також підтверджено поясненнями і документами перевізників, наданих на вимогу суду /т.13, а.с. 188 - 208, 211 - 216/.

Посилання Лубенської ОДПІ в акті перевірки на те, що дані, зазначені у товарно-транспортних накладних, не відповідають фактичним даним системи АІС «Автомобіль», суд оцінює критично, оскільки позивач не може нести відповідальність за можливі неточності у номерах транспортних засобів, вказаних у ТТН, оформлених постачальником. Також відповідач на підтвердження своїх доводів не надав витягів із системи АІС «Автомобіль» відносно транспортних засобів, зазначених у ТТН, станом на дату спірних правовідносин. Посилання відповідача на те, що у ТТН не вказано, що машини, що здійснювали перевезення товару, були тентовані, в той час як товар є сипучим продуктом, суд вважає безпідставними, оскільки чинними нормативно-правовими актами не встановлено обов'язковість зазначення таких даних у ТТН.

Крім того, суд зауважує, що товарно-транспортна накладна не є документом первинного бухгалтерського обліку, на підставі якого проводиться оприбуткування поставленого товару та не є єдиним та безумовним документом, що підтверджує факт придбання товарно-матеріальних цінностей.

Судом також відхиляються твердження відповідача, наведені в акті перевірки, щодо неналежного оформлення видаткових накладних, а саме, відсутності поряд з підписом прізвища особи, якою отримано товар, виходячи із наступного.

Представниками позивача в ході розгляду справи пояснено, що товар від ТОВ «Керуюча Компанія «Гранд Дистриб'юшн» отримано завідуючими складами у с. Смотрики та с. Ульяновка ОСОБА_8. та ОСОБА_6, на підтвердження чого надано письмові пояснення вказаних осіб, а також документи про прийняття їх на роботу у ТОВ «Повстинагроальянс» /т. 10, а.с. 45 - 58/.

Отримання та оприбуткування товару від ТОВ «Керуюча Компанія «Гранд Дистриб'юшн» підтверджується даними Книги вагаря та Книги обліку ТМЦ, що ведуться окремо по складу у с. Смотрики та по складу у с. Ульяновка /т. 1 , а.с. 91 - 105, т. 10, а.с. 37 - 44/, копії яких наявні у матеріалах справи та оригінали яких були оглянуті судом в ході розгляду справи.

Таким чином, суд приходить до висновку, що окремі недоліки в оформленні видаткових накладних за наявності інших документів, якими підтверджується факт реального придбання платником податків товарів/послуг, не можуть розглядатися як підстава для висновку про відсутність реального здійснення господарських операцій.

Судом встановлено, що шрот соняшниковий придбавався позивачем у ТОВ «Керуюча Компанія «Гранд Дистриб'юшн» з метою використання у своїй господарській діяльності, а саме, годівлі худоби, яка утримується позивачем, що підтверджується актами на виготовлення комбікормів /т.1, а.с. 106 - 250, т. 2, а.с. 1 - 255, т. 3, а.с. 1 - 200, т. 4, а.с. 1 - 200, т. 5, а.с. 1 - 200, т. 6, а.с. 1 - 200, т. 7, а.с. 1 - 200, т. 8, а.с. 1 - 184/, відомостями витрат кормів /т. 8, а.с. 185 - 250, т. 9, а.с. 1 - 214/, рецептами на виготовлення комбікормів /т. 12, а.с. 182 -250, т. 13, а.с. 1 - 185/ за спірний період.

Рух товару відображено у бухгалтерському обліку по рахунку 2083 (отримання товару), по рахунку 63121 (оплата товару), із подальшим обліком на рахунку 26 (використання товару для виготовлення комбікорму), що підтверджується відповідними оборотно-сальдовими відомостями та звітами по проводкам за спірний період /т. 10, а.с. 68 -70, т. 11, а.с. 114 - 241, т. 12, а.с. 1 - 81/,

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що господарські операції позивача з ТОВ «Керуюча Компанія «Гранд Дистриб'юшн» мали реальний характер, викликаючи зміни в структурі активів позивача, підтверджені документами первинного бухгалтерського обліку, тому формування позивачем податкового кредиту з ПДВ на підставі належним чином оформлених податкових накладних та визначення у зв'язку з цим від'ємного значення ПДВ, ґрунтується на вимогах Податкового кодексу України.

Посилання відповідача на висновки актів від 17.06.2014 № 636/223/35394779 «Про результати зустрічної звірки ТОВ «Керуюча компанія «Гранд Дистриб'юшн» щодо підтвердження реальності здійснення господарських відносин з ТОВ «Інтервенто» (), їх реальності та повноти відображення в обліку за січень 2014 року», від 31.07.2014 № 1054/04-62-22-3/35394779 «Про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ТОВ «Керуюча компанія «Гранд Дистриб'юшн» щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за травень - червень 2014 року», суд відхиляє, виходячи з наступного.

Так, із довідки ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська від 17.06.2014 № 636/223/35394779 «Про результати зустрічної звірки ТОВ «Керуюча компанія «Гранд Дистриб'юшн» щодо підтвердження реальності здійснення господарських відносин з ТОВ «Інтервенто» (), їх реальності та повноти відображення в обліку за січень 2014 року» /т. 9, а.с. 240 -243/, не вбачається, що встановлено зв'язок між господарськими операціями ТОВ «Керуюча компанія «Гранд Дистриб'юшн» із ТОВ «Інтервенто» та господарськими операціями ТОВ «Керуюча компанія «Гранд Дистриб'юшн» із позивачем.

Відносно акту ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська від 31.07.2014 № 1054/04-62-22-3/35394779 «Про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ТОВ «Керуюча компанія «Гранд Дистриб'юшн» щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за травень - червень 2014 року» /т. 9, а.с. 244 - 250/, то суд зауважує, що відповідно до пункту 7 Порядку проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 №1232, за результатами проведеної зустрічної звірки складається довідка.

Таким чином, твердження податкового органу відносно правильності або неправильності декларування та сплати платником податків сум податків та зборів за відображеними в податковій звітності показниками господарських операцій можуть бути викладені виключно довідці зустрічної звірки. В акті про неможливість проведення зустрічної звірки мають зазначатись лише обставини, котрі зумовили її непроведення.

Крім того, із аналізу чинного законодавства вбачається, що відповідальність платника податку має індивідуальний характер. Якщо контрагент порушив податкове законодавство, не забезпечив належне ведення бухгалтерського обліку, збереження первинних бухгалтерських документів, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту, якщо останній має необхідні документальні підтвердження їх розміру.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" практика Європейського Суду з прав людини є джерелом права.

У рішенні Європейського Суду від 09.01.2007 у справі "Інтерсплав проти України" звернуто увагу на те, що якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкту, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку.

Таким чином, отримання податковим органом акту (довідки) перевірки, в якому викладені висновки про відсутність факту реального вчинення господарських операцій, вчинення контрагентом платника податків нікчемного правочину або відображення в звітності показників господарських операцій, які фактично не відбулись, не звільняє такий орган від виконання обов'язку по самостійному встановленню та доведенню факту вчинення платником податків порушення закону. Акт перевірки контрагента не має преюдиціального значення при розгляді справи судом та не є документом, що достовірно та безсумнівно підтверджує фактичні обставини.

Отже доводи, якими податковий орган вмотивував правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, не є переконливими, а відображені в акті перевірки висновки не відповідають фактичним обставинам справи та вимогам правових норм.

За таких обставин суд дійшов висновку, що оскаржуване податкове повідомлення - рішення № від 22.10.2014 в частині зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість у сумі 79 562,77 грн не ґрунтується на вимогах податкового законодавства, прийняте без урахування усіх обставин, які мали значення для прийняття такого рішення, а тому підлягає визнанню протиправним та скасуванню у наведеній частині, а позовні вимоги - задоволенню у цій частині.

Надаючи оцінку податковому повідомленню-рішенню № від 22.10.2014, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 163 705 грн. 50 коп., в тому числі за основним платежем - 109 137 грн, за штрафними санкціями - 54 568 грн 50 коп., суд виходить з наступного.

Згідно наданого відповідачем розрахунку /т. 10, а.с. 12/, враховуючи зміст акту перевірки № 2739/22-34131667 від 10.10.2014, сума грошового зобов'язання з ПДВ збільшена внаслідок висновку про неправомірне включення позивачем до податкового кредиту за серпень 2014 року:

- податкової накладної ТОВ «Кернел-Трейд» № 885 від 08.08.2014 на суму 107 016,04 грн;

- податкової накладної ТОВ «Торговий дім «Агроальянс» № 1880 від 13.08.2014 на суму 2120,80 грн.

У судовому засіданні представники позивача не заперечували щодо наявності зафіксованих в акті перевірки порушень порядку формування податкового кредиту на підставі податкової накладної податкової накладної ТОВ «Торговий дім «Агроальянс» № 1880 від 13.08.2014 на суму 2120,80 грн., будь-яких пояснень та доказів в обґрунтування неправомірності висновків податкового органу в цій частині не надали.

В силу вимог частини третьої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважав підтвердженим факт неправомірного включення позивачем до складу податкового кредиту суми ПДВ в розмірі 2120,80 грн.

Стосовно висновку перевірки про завищення позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість на суму 107 016,04 грн внаслідок включення податкової накладної ТОВ «Кернел-Трейд» № 885 від 08.08.2014, суд враховує наступне.

В ході перевірки встановлено, що позивачем віднесено до податкового кредиту Декларації з ПДВ (спеціальна) за серпень 2014 року податкову накладну ТОВ «Кернел-Трейд» № 885 від 08.08.2014 на суму ПДВ 107 016,04 грн, яка не зареєстрована у Єдиному реєстрі податкових накладних.

Матеріалами справи підтверджено, що податкова накладна ТОВ «Кернел-Трейд» № 885 від 08.08.2014 /т. 10, а.с. 135 -137/, яка включена до Реєстру податкових накладних позивача за серпень 2014 року /т. 10, а.с. 202/, не зареєстрована у Єдиному реєстрі податкових накладних, про що свідчить витяг із вказаного реєстру /т. 10, а.с. 81/.

Згідно із пунктом 198.6. статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час спірних правовідносин) не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 201.10. статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період.

Пунктом 11 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України визначено, що реєстрація податкових накладних платниками податку на додану вартість - продавцями в Єдиному реєстрі податкових накладних запроваджується для платників цього податку, у яких сума податку на додану вартість в одній податковій накладній становить понад 10 тисяч гривень - з 1 січня 2012 року.

Податкова накладна, в якій сума податку на додану вартість не перевищує 10 тисяч гривень, не підлягає включенню до Єдиного реєстру податкових накладних.

З огляду на викладене, податкова накладна ТОВ «Кернел-Трейд» № 885 від 08.08.2014 на суму ПДВ 107 016,04 грн підлягала реєстрації у Єдиному реєстрі податкових накладних, тому зважаючи на відсутність її реєстрації, а також неподання позивачем до податкової декларації за звітний період заяви із скаргою на постачальника, що встановлено в акті перевірки, позивач не мав правових підстав включати таку податкову накладну до податкового кредиту з ПДВ.

Таким чином, суд вважає обґрунтованим висновок Лубенської ОДПІ про завищення позивачем податкового кредиту за серпень 2014 року на суму 107 016,04 грн.

Відповідно до підпункту 54.3.2. пункту 54.3. статті 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Згідно із пунктом 123.1. статті 123 Податкового кодексу України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, -

тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов'язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування -

тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Беручи до уваги те, що за результатами перевірки Лубенською ОДПІ встановлено заниження позивачем податкового зобов'язання з ПДВ на 109 137 грн, після визначення податкового зобов'язання із цього податку згідно податкового повідомлення-рішення № від 15.01.2014 /т. 10, а.с. 14/, податковим органом правомірно застосовано штраф у розмірі 50 відсотків нарахованого податкового зобов'язання в сумі 54 568 грн 50 коп.

Суд відхиляє доводи позивача про те, що в силу положень п. 209.2. статті 209 Податкового кодексу України платники із спеціальним режимом оподаткування не сплачують до бюджету суми ПДВ з вартості поставлених ними сільськогосподарських товарів/послуг, а тому вказані суми не є податковим зобов'язанням такого платника податків, що підлягає сплаті до бюджету, а відтак штраф на ці суми не нараховується.

Так, пунктом 209.2. статті 209 Податкового кодексу України передбачено, що згідно із спеціальним режимом оподаткування сума податку на додану вартість, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів/послуг, не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей

Водночас відповідно до пункту 209.13. статті 209 Податкового кодексу України сільськогосподарське підприємство - суб'єкт спеціального режиму оподаткування подає податкову декларацію у строки та в порядку, що встановлені для інших платників податку. Форма податкової декларації, яка подається сільськогосподарським підприємством - суб'єктом спеціального режиму оподаткування, затверджується відповідно до пункту 201.15 статті 201 цього Кодексу.

В силу положень Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 13.11.2013 № 678 (чинного на час спірних правовідносин), у податковій декларації з ПДВ (спеціальний режим оподаткування у сфері сільського господарства 0121) зазначаються обсяг податкових зобов'язань (рядок 9), податкового кредиту (рядок 17), а у рядку 25 декларації вказується сума податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню за підсумками поточного звітного (податкового) періоду, з урахуванням залишку від'ємного значення попереднього звітного (податкового) періоду та спрямовується на спеціальний рахунок сільськогосподарського підприємства - рядок 25.2.

Відповідно до підпункту 14.1.156. пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України податкове зобов'язання - це сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Згідно із пунктами 30.1., 30.2. статті 30 Податкового кодексу України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов'язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті. Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об'єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.

Пунктом 30.9. статті 30 Податкового кодексу визначено, що податкова пільга надається шляхом: а) податкового вирахування (знижки), що зменшує базу оподаткування до нарахування податку та збору; б) зменшення податкового зобов'язання після нарахування податку та збору; в) встановлення зниженої ставки податку та збору; г) звільнення від сплати податку та збору.

З аналізу вищенаведених норм суд приходить до висновку, що надання сільськогосподарському підприємству-суб'єкту спеціального режиму оподаткування права не сплачувати до бюджету суми ПДВ, нарахованої на вартість поставлених сільськогосподарських товарів/послуг, та повністю залишити її у своєму розпорядженні, є податковою пільгою.

Однак у разі встановлення податковим органом факту заниження податкового зобов'язання сільськогосподарським підприємством внаслідок неправомірного формування податкового кредиту, податковий орган в силу приписів підпункту 54.3.2. пункту 54.3. статті 54, пункту 123.1. статті 123 Податкового кодексу України має право визначити суму грошового зобов'язання, а відтак і застосувати штрафні (фінансові санкції).

Отже, податкове повідомлення-рішення № від 22.10.2014, є законним та обґрунтованим, тому позовні вимоги у частині визнання його протиправним та скасування задоволенню не підлягають.

Надаючи оцінку податковому повідомленню-рішенню № від 19.03.2014, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) в розмірі 17 000 грн за порушення ч. 11 статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного, плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», а саме, здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями без наявності ліцензії, суд виходить з наступного.

В ході перевірки встановлено факт здійснення позивачем роздрібної торгівлі алкогольними напоями без наявності ліцензії, а саме, згідно податкової накладної від 04.03.2014 № 1 реалізовано шампанське у кількості 103 пляшки на загальну суму 2317,50 грн.

Матеріалами справи підтверджено, що ТОВ «Повстинагроальянс» виписано податкову накладну від 04.03.2014 № 1 (умовний продаж), в якій визначено товар, зокрема, шампанське у кількості 103 шт, вартістю 1931,25 грн (без ПДВ), тобто 2317,50 грн з ПДВ /т.10, а.с. 3/.

Підставою видачі зазначеної податкової накладної послугував наказ ТОВ «Повстинагроальянс» від 04.03.2014 № 59 «По основній діяльності», яким встановлено видати працюючим жінкам подарункові набори, які включають Шампанське «Советское шампанское» та цукерки «Вечірній Київ» відповідно до списку /т. 9, а.с. 223/, відомість на отримання подарункових наборів від 04.03.2014, згідно з якою видано відповідні набори /т. 9 а.с. 226/, акт на списання товарів № ПС 04/03-01 від 04.03.2014, яким списано цукерки у кількості 103 шт вартістю 2317,50 грн та шампанське у кількості 103 шт. вартістю 2317,50 грн /т. 9, а.с. 225/. Попередньо шампанське та цукерки у відповідній кількості були придбані позивачем у ФОП ОСОБА_7 згідно накладної від 04.03.2014 /т. 10, а.с. 142, 143/.

Відповідно до частини 11 статті 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" від 19.12.1995, № 481/95-ВР (в редакції, чинній на час спірних правовідносин, надалі - Закон № 481/95-ВР) роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Згідно із статтею 17 Закону № 481/95-ВР (у редакції, чинній на час складання податкової накладної № 1 від 04.03.2014) за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

До суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: оптової (включаючи імпорт та експорт) і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 1700 гривень (абзац 5 частини другої статті 17).

Поняття роздрібної торгівлі визначено у статті 1 Закону № 481/95-ВР як діяльність по продажу товарів безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб'єктах господарювання громадського харчування.

Відповідно до підпункту 14.1.202. пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України продаж (реалізація) товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем товарів операції з надання товарів у межах договорів комісії (консигнації), поруки, схову (відповідального зберігання), доручення, довірчого управління, оперативного лізингу (оренди), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачі прав власності на такі товари.

Необхідно зазначити, що частині 11 статті 15 Закону України № 481/95-ВР кореспондує пункт 9 статті 9 Закону України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності" від 01.06.2000 № 1775-III, яким віднесено торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами до переліку видів господарської діяльності, які підлягають ліцензуванню відповідно до спеціальних законів.

При цьому статтею 1 Закону України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності" визначено, що торгівля - будь-які операції, що здійснюються за договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на товари.

Беручи до уваги наведене, безоплатна передача ТОВ «Повстиагроальянс» алкогольних напоїв (шампанського) у власність громадянам (кінцевим споживачам) для їх особистого некомерційного використання підпадає під визначення поняття «роздрібна торгівля алкогольними напоями», а відтак потребувала наявності ліцензії. За таких обставин суд відхиляє доводи ТОВ «Повстиагроальянс» про те, що в даному випадку мала місце лише безкоштовна видача шампанського жінкам-працівникам підприємства як подарунків до Міжнародного жіночого дня.

Зважаючи на те, що позивач не мав відповідної ліцензії податковий орган правомірно дійшов висновку про наявність порушення частини 11 статті 15 Закону № 481/95-ВР, а також підстав для застосування штрафних (фінансових) санкцій згідно статті 17 Закону № 481/95-ВР.

Водночас суд вважає помилковим визначення податковим органом розміру штрафних санкцій у сумі 17 000 грн, оскільки на час вчинення порушення санкція статті 17 Закону України № 481/95-ВР передбачала 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 1700 гривень, тобто фінансова санкція підлягала застосуванню у розмірі 4635 грн. (200 % від вартості отриманої партії товару).

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законів України щодо посилення контролю за обігом підакцизних товарів та уточнення окремих податкових норм" від 12.08.2014 № 1638-VII, який набрав чинності 04.09.2014 (крім абзаців одинадцятого - чотирнадцятого підпункту 9 пункту 2 розділу І Закону, які набрали чинності з 03.03.2015) збільшено розміри фінансових санкцій, передбачені в абзаці п'ятому частини другої статті 17 Закону України № 481/95-ВР, до 17000 грн.

Однак суд бере до уваги, що частиною 1 статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Статтею 8 Конституції України встановлено, що Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні їй відповідати.

Отже, дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти як таку, що починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події чи факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Дія закону чи іншого нормативно-правового акта поширюється тільки на ті відносини, які виникли після набуття ним чинності. Це є однією з найважливіших гарантій правової стабільності, впевненості суб'єктів права в тому, що їх правове становище не погіршиться з прийняттям нового закону чи іншого нормативно-правового акта.

Враховуючи наведене, нові розміри фінансових санкцій згідно із Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законів України щодо посилення контролю за обігом підакцизних товарів та уточнення окремих податкових норм" від 12.08.2014 № 1638-VII підлягають застосуванню за порушення, вчинені починаючи з 04.09.2014.

Відповідний висновок був відображений також у рішенні Головного управління Міндоходів у Полтавській області від 25.12.2014 № 2783/10/16-31-10-04-12 за результатами розгляду первинної скарги позивача /т.1, а.с. 41 - 45/.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 19 березня 2014 року в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 12 365 грн (17000 - 4635) та задовольнити позовні вимоги у цій частині. В іншій частині позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Посилання позивача на те, що податкове повідомлення - рішення № прийнято датою 19.03.2014 року, тобто раніше за дату складення акту перевірки від 10.10.2014 № 2739/22-34131667, суд оцінює критично. Так, зміст податкового повідомлення - рішення №, зокрема зазначення в ньому, як підстави прийняття, акту перевірки від 10.10.2014 № 2739/22-34131667, свідчить про технічну помилку у визначенні дати його прийняття (19.03.2014 замість 19.03.2015), що підтверджено представником відповідача в ході розгляду справи. Вказаний недолік податкового повідомлення-рішення не тягне протиправність такого податкового повідомлення-рішення та не може бути формальною підставою для його скасування.

Отже, позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини третьої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Суд також враховує, що згідно частини третьої статті 4 Закону України "Про судовий збір" під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Розмір судового збору за подання вказаного позову складає 4872 грн, задоволена частина позовних вимог складає 91 927,6 грн (79 562,6 + 12365), відхилена - 168 589,9 грн. (163 705,50 + 4635 + 249,40), відтак позивач має нести витрати із судового збору пропорційно відхиленій частині позовних вимог в розмірі 3 152,84 грн.

Беручи до уваги те, що позивачем при поданні позову сплачено судовий збір згідно квитанції № 111 від 24.03.2015 в розмірі 487,20 грн, то з позивача підлягають стягненню до Державного бюджету України судові витрати в розмірі 2665,64 грн (3 152,84 - 487,20).

В силу пункту 21 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" органи доходів і зборів звільнені від сплати судового збору, отже, сума судового збору пропорційно задоволеної частини позовних вимог з відповідача до державного бюджету стягненню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 10, 11, 71, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Повстинагроальянс" до Лубенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Лубенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області № від 22 жовтня 2014 року, в частині зменшення Товариству з обмеженою відповідальністю "Повстинагроальянс " від'ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 79 562 грн. 60 коп. (сімдесят дев'ять тисяч п'ятсот шістдесят дві гривні шістдесят копійок).

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Лубенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області № від 19 березня 2014 року в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 12 365 грн (дванадцять тисяч триста шістдесят п'ять гривень).

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Повстинагроальянс" (ідентифікаційний код 34131667) до Державного бюджету України на р/р 4002, отримувач коштів УДКСУ у м. Полтаві, , банк отримувача ГУДКСУ у Полтавській області, код класифікації доходів бюджету 22030001, судовий збір в розмірі 2 665 грн 64 коп. (дві тисячі шістсот шістдесят п'ять гривень шістдесят чотири копійки).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 20 травня 2015 року.

Суддя М.В. Довгопол