Справа № 809/1080/14
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2015-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2015 року Справа № 876/6916/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Богородчанському районі ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 червня 2014 року в адміністративній справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Богородчанському районі ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області про скасування податкових повідомлення-рішення, скасування вимог про сплату боргу та рішення про застосування штрафних санкцій,

встановив:

У квітні 2014 року позивач ФОП ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача ДПІ у Богородчанському районі ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області (на даний час ДПІ у Богородчанському районі ГУ ДФС в Івано-Франківській області), в якому, з урахуванням заяви про збільшення позову, просив: 1) скасувати податкове повідомлення-рішення № від 12.12.2013 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб в розмірі 147888,80 грн., в тому числі за основним платежем 98592,53 грн. і за штрафними (фінансовими) санкціями 49296,27 грн.; 2) скасувати податкове повідомлення-рішення № від 12.12.2013 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість в розмірі 151222,09 грн., в тому числі за основним платежем 100790,86 грн. і за штрафними (фінансовими) санкціями 50431,23 грн.; 3) скасувати податкове повідомлення-рішення № від 21.01.2014 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість в розмірі 723 грн., в тому числі за основним платежем 482 грн. і за штрафними (фінансовими) санкціями 241 грн.; 4) скасувати вимогу про сплату боргу № Ф-130/42 У від 25.02.2014 р. про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 129569,59 грн.; 5) скасувати рішення відповідача про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 25.02.2014 р. про застосування до позивача штрафних санкцій у розмірі 9341,07 грн.; 6) скасувати вимогу про сплату боргу № Ф-130/42 У від 13.05.2014 р. про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 137161,73 грн..

Відповідач ДПІ у Богородчанському районі ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області позову не визнав, у суді першої інстанції подав заперечення, просив відмовити у задоволенні позову.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.06.2014 року позов задоволено повністю. Скасовано вимоги ДПІ у Богородчанському районі № Ф-130/42 У від 25.02.2014 р. та № Ф-130/42 У від 13.05.2014 р.. Скасовано податкові повідомлення-рішення ДПІ у Богородчанському районі № від 12.12.2013 року, № від 12.12.2013 року, № від 21.01.2014 року. Скасовано рішення ДПІ у Богородчанському районі про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 25.02.2014 року.

З цією постановою суду не погодився відповідач ДПІ у Богородчанському районі ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що постанова суду першої інстанції прийнята із порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що оскаржені податкові повідомлення-рішення прийняті відповідачем відповідно до норм чинного законодавства та за результатами документальної планової виїзної перевірки діяльності позивача щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 р. по 31.12.2012 р., з питання правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від сум доходу отриманого від здійснення підприємницької діяльності за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2012 р.. Зокрема, перевіркою встановлено безпідставне віднесення до витрат товарно-матеріальні цінності, що віднесені позивачем як дольова участь у будівництво та придбання автомобільних шин до вантажних автомобілів, внаслідок чого порушено п.177.4 ст.177, пп.139.1.5 п.139.1 ст.139 ПК України. Також вказує апелянт, що перевіркою не встановлено реалізації чи використання у виробництві значної частини будівельних матеріалів, які згідно книги обліку доходів і витрат віднесені до витрат, та згідно реєстрів податкових накладних та податкових декларацій по ПДВ віднесені до податкового кредиту, а також вартості електроенергії в оподатковуваних операціях. Вказані матеріали не реалізовані та не числяться в залишку станом 31.12.2012 року. Також, до перевірки не пред'явлено жодного акту виконаних робіт по будівництву. Отже, перевіркою встановлено порушення п.198.4 ст.198, п.199.1 ПК України. Крім цього, зазначає апелянт, що перевіркою достовірності відображення у звітності сум доходу, отриманого від здійснення діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на який нараховується єдиний внесок встановлено заниження чистого оподатковуваного доходу з врахуванням максимальної величини бази нарахування в сумі 373399,41 грн., в т.ч. за 2011 рік на суму 164990,41 грн. та за 2012 рік в сумі 208409 грн., внаслідок чого порушено ст.ст. 7, 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції від 17.06.2014 р. та прийняти нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивач по справі подав заперечення на апеляційну скаргу, у якому просить оскаржену постанову суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави і межі апеляційної скарги, вважає, що таку апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що в період із 29.10.2013 року по 18.11.2013 року відповідачем ДПІ в Богородчанському районі проведено документальну планову виїзну перевірку позивача ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, вимог валютного та іншого законодавств за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року, з питання правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від сум доходу отриманого від здійснення підприємницької діяльності за період з 01.01.2011 року по 31.12.2012 року.

За наслідками перевірки складено Акт № 188/17/НОМЕР_5 від 25.11.2013 року, у висновках якого зазначено, що позивачем порушено, зокрема, вимоги : 1) пп.14.1.56, п.14.1 ст.14, п.177.1, п.177.4 ст.177, пп.139.1.5 п.139.1 ст.139 ПК України, в результаті чого збільшено грошове зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб за 2012 рік в сумі 98592,53 грн.; 2) ст.7 та ст.9 Закону України «Про збір та облік та облік єдиного внеску загальнообов'язкове державне соціальне страхування», в результаті чого збільшено грошове зобов'язання по єдиному соціальному внеску в сумі 129569,59 грн., в т.ч. за 2011 рік в сумі 57251,67 грн. та за 2012 рік в сумі 72317,92 грн.; 3) п.185.1 ст.185, п.198.4 ст.198, п.199.1 ст.199 ПК України, в результаті чого збільшено грошове зобов'язання належного до сплати податку на додану вартість у сумі 100790,86 грн., у тому числі за січень 2012 року в сумі 15869,40 грн., за лютий 2012 року в сумі 6168,17 грн., за квітень 2012 року в сумі 110,77 грн., за травень 2012 року в сумі 4167,08 грн., за червень 2012 року в сумі 11520,23 грн., за липень 2012 року сумі 21805,30 грн., за серпень 2012 року в сумі 17728,59 грн., за вересень 2012 року в сумі 11921,69 грн., за жовтень 2012 року в сумі 5800 грн., за листопад 2012 року в сумі 5051,33 грн., за грудень 2012 року в сумі 719,90 грн., та завищення нарахування податку на додану вартість, що підлягає сплаті за березень 2012 року в сумі 71,60 грн. (а.с. 9-44 Т.1).

На підставі вищевказаного Акта перевірки від 25.11.2013 року відповідачем винесено відносно позивача податкові повідомлення-рішення : № від 12.12.2013 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб в розмірі 147888,80 грн., в тому числі за основним платежем 98592,53 грн. і за штрафними (фінансовими) санкціями 49296,27 грн.; № від 12.12.2013 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість в розмірі 151222,09 грн., в тому числі за основним платежем 100790,86 грн. і за штрафними (фінансовими) санкціями 50431,23 грн.; № від 21.01.2014 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість в розмірі 723 грн., в тому числі за основним платежем 482 грн. і за штрафними (фінансовими) санкціями 241 грн. (а.с. 45, 46, 47 Т.1).

Також, на підставі вказаного Акта перевірки від 25.11.2013 року відповідачем винесено відносно позивача Вимогу про сплату боргу № Ф-130/42У від 25.02.2014 року, якою позивачу визначено недоїмку зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 129569,59 грн., та Рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 25.02.2014 р., яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 9341,07 грн. (а.с. 48, 49 Т.1).

Вимогою про сплату боргу № Ф-130/42 У від 13.05.2014 р. позивачу визначено до сплати недоїмку по єдиному внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 137161,73 грн. (а.с. 175 Т.4).

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог.

Так, відповідно до п.177.1, п.177.2 ст.177 ПК України, об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Пункт 177.3 ст.177 цього Кодексу передбачає, що для фізичної особи-підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

Згідно п.177.4, п.177.10 ст.177 ПК України, до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу. Фізичні особи-підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

З матеріалів справи видно, що основними видами діяльності позивача ФОП ОСОБА_1 є: вантажний автомобільний транспорт; виготовлення виробів з бетону для будівництва; виготовлення бетонних розчинів, готових для використання; будівництво житлових і нежитлових будівель; надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

Також матеріалами справи підтверджується, що для здійснення своєї господарської діяльності у позивача наявні у власності 2 вантажні автомобіля, а 4 вантажні автомобілі та екскаватор перебувають у користуванні позивача на підставі договорів оренди. Також позивач здійснював будівництво багатоквартирного житлового будинку по в АДРЕСА_1, який, згідно Декларації від 07.10.2014 року, готовий до експлуатації.

Протягом перевіреного періоду позивач придбавав будівельні матеріали, автошини та інші ТМЦ для здійснення своєї господарської діяльності, що підтверджується первинними документами.

Даними книги обліку доходів та витрат, а також первинними документами підтверджується, що протягом 2012 року позивач отримав дохід в розмірі 3937448,29 грн.. При цьому, зазначені суми доходу включались до книги обліку доходів та витрат виключно на підставі надходження коштів від здійснення підприємницької діяльності. Також при купівлі ТМЦ позивач формував свої витрати виключно на підставі розрахункових документів, які підтверджують оплату ним цих ТМЦ.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач діяв в межах вимог ст. 177 ПК України та Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат та правомірно сформував витрати пов'язані з господарською діяльністю, в тому числі витрати вартості електроенергії, яка використана в процесі будівництва багатоквартирного житлового будинку.

Відносно донарахування ПДВ за період 2012 рік, то судом першої інстанції вірно зазначено, що пунктом 14.1.36 ст.14 ПК України визначено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п.198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, в тому числі, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Як передбачено п.198.3 ст.198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, в тому числі, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п.201.10 ст.201 ПК України, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Оскільки у позивача наявні всі податкові накладні та інші належні первинні документи (наявні в матеріалах адміністративної справи і додатково надані в суді апеляційної інстанції) по операціях з придбання ТМЦ та їх використання у власній господарській діяльності, які включені до податкового кредиту за 2012 р. і жодних претензій щодо правильності їх заповнення під час перевірки не виникало, тому податковим органом безпідставно виключено з податкового кредиту за 2012 рік суму ПДВ в розмірі 411373,75 грн..

Відносно грошового зобов'язання по єдиному внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за 2011 рік, судом першої інстанції вірно враховано, що платник податків самостійно обчислює суму податкового зобов'язання, яку зазначає у податковій декларації, а у випадку заниження або завищення ним суми податкових зобов'язань, обов'язок визначати податкове зобов'язання платника податків або повідомляти про необхідність внесення відповідних змін до податкової звітності покладено на податковий орган шляхом прийняття податкового повідомлення-рішення.

Згідно п.56.18 ст.56 ПК України, при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

З врахуванням того, що на момент складання Акту перевірки від 25.11.2013 р. була чинною постанова Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.03.2012 р. у справі №2а-3956/12/0970, якою визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення - рішення № від 12.11.2012 р. та № від 13.08.2012 р. (а.с. 75, 78 Т.1), тому була правомірною величина чистого доходу позивача, що задекларована за 2011 рік, а отже ДПІ в Богородчанському районі неправомірно визначено суму грошового зобов'язання по єдиному соціальному внеску за 2011 рік в сумі 57251,67 грн..

З врахуванням наведеного вище, є протиправними оскаржені позивачем Вимога про сплату боргу № Ф-130/42 У від 25.02.2014 р. по єдиному внеску в сумі 129569,59 грн., що включає 57251,67 грн. за 2011 рік і 72317,92 грн. за 2012 рік, та Рішення про застосування штрафних санкцій за несвоєчасне нарахування єдиного внеску № від 25.02.2014 р. на суму 9341,07 грн..

Крім цього, судом першої інстанції вірно враховано, що позивач 08.04.2014 року звернувся до суду із даним адміністративним позовом щодо оскарження вказаних вище Вимоги про сплату боргу № Ф-130/42 У від 25.02.2014 року та Рішення про застосування штрафних санкцій № від 25.02.2014 р.. Провадження по адміністративній справі відкрито 09.04.2014 року і станом на 13.05.2014 року тривав судовий розгляд цієї адміністративної справи.

Тому, відповідно до ч.14 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», відповідачем ДПІ у Богородчанському районі протиправно винесено відносно позивача Вимогу про сплату боргу № Ф-130/42 У від 13.05.2014 р. про сплату недоїмки по єдиному внеску в розмірі 137161,73 грн., що включає суми недоїмки та штрафних санкцій визначених вказаними Вимогою № Ф-130/42 У від 25.02.2014 року та Рішенням № від 25.02.2014 року.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об'єктивно встановлено обставини справи, висновки суду відповідають обставинам справи, постанова суду від 17.06.2014 р. винесена з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому немає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Богородчанському районі ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області - залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 червня 2014 року в адміністративній справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Богородчанському районі ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області про скасування податкових повідомлення-рішення, скасування вимог про сплату боргу та рішення про застосування штрафних санкцій - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: В.В. Гуляк

Судді: Н.В. Ільчишин

Р.Й. Коваль

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 15.05.2015 року.