Справа № 2а-11416/11
Суддя: Логвиненко А.О.
Дата ухвалення: 2015-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

21 травня 2015 року м. Київ К/800/59703/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів: Логвиненко А.О. (доповідач), Донець О.Є., Мороз В.Ф.

при секретарі судового засідання Вишняку О.М.

з участю :

позивача -ОСОБА_3

третьої особи -ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_5 на постанову Макарівського районного суду Київської області та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду у справі

за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_5

до відповідача Бишівської сільської ради Макарівського району

з участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору : ОСОБА_7, ОСОБА_4

про визнання незаконним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :

27.10.2011р. до суду з позовом про визнання незаконним та скасування рішення Бишівської сільської ради Макарівського району звернулись ОСОБА_3 та ОСОБА_5 Свої вимоги позивачі мотивували тим, що рішенням Бишівської сільради від 18.01.2000р. ОСОБА_8 передано у власність земельну ділянку, розташовану за адресою : АДРЕСА_1. Вважаючи, що при прийнятті рішення сільрада діяла всупереч вимог чинного законодавства, порушуючи при цьому їх законні права та інтереси, позивачі просили задовольнити адміністративний позов.

Постановою Макарівського районного суду Київської області від 2.09.2013р., залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 31.10.2013р., в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з судовими рішеннями,ОСОБА_5 звернувся з касаційною скаргою в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просив їх скасувати та задовольнити позов.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та третьої особи, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Бишівської сільради від 18.01.2000р. ОСОБА_8 передано у власність земельну ділянку.

Позивачі звернулись до суду з адміністративним позовом, вважаючи, що вказаним рішенням порушуються їх законні інтереси та права землевласників.

Відповідно до статті 2442 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

В своїй постанові від 24.02.2015р. у справі №21-34а15 Верховний Суд України зазначив наступне :

«відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Розглядаючи справу, суди всіх інстанцій виходили з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів. На думку колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права з огляду на нижченаведене.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 17 КАС (у редакції, чинній на час звернення позивача до суду з позовом) компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Ураховуючи наведене, суди дійшли помилкового висновку, що позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав щодо неї, може бути розглянуто за правилами КАС.

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Не обговорюючи питання правильності застосування судами норм ЗК, колегія суддів вважає, що в цьому випадку неоднаково застосовано статтю 6 Конвенції стосовно "суду, встановленого законом". Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі й обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.»

Предметом спору, переданого на розгляд адміністративних судів, є законність рішення органу місцевого самоврядування про передання у приватну власність земельної ділянки.

Враховуючи вищенаведений висновок Верховного Суду України щодо застосування норм права та з огляду на відсутність підстав для незастосування правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, колегія суддів вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкового висновку про те, що позов прокурора може бути розглянутий за правилами, встановленими Кодексом адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини першої статті 228 суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Пунктом першим частини першої статті 157 КАС України обумовлено, що суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись статтями 221,223,228,230,231,254 КАС України, -

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Постанову Макарівського районного суду Київської області від 2.09.2013р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 31.10.2013р. скасувати.

Закрити провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, передбаченому ст. 235-244 КАС України.

Судді А.О. Логвиненко

О.Є. Донець

В.Ф. Мороз