Справа № 820/1104/15
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2015-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2015 р.Справа № 820/1104/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бенедик А.П.

Суддів: Філатова Ю.М. , Калиновського В.А.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 17.03.2015р. по справі № 820/1104/15

за позовом ОСОБА_1

до Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області третя особа Державний реєстратор Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області Луценко Павло Геннадійович

про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду із адміністративним позовом до Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області, третя особа: державний реєстратор реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції у Харківській області, в якому просив:

- визнати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Луценка П.Г. від 26.01.2015 року №18858763 про відмову у державній реєстрації квартири протиправними;

- зобов'язати відповідача зареєструвати квартиру АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_1 на підставі рішення Апеляційного суду Харківської області від 20.08.2014року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням Апеляційного суду Харківської області від 20.08.2014 року за позивачем визнано право власності на квартиру у АДРЕСА_2. Протягом чотирьох місяців позивач звертався до відповідача з заявою про реєстрацію правовстановлюючого документу за рішенням суду, однак, державний реєстратор відмовив у реєстрації, посилаючись на невідповідність поданих документів вимогам чинного законодавства. Позивач не погоджується із прийнятим рішенням, вважає його незаконним та необґрунтованим, оскільки заявником було в повному обсязі дотримано передбачений законом порядок проведення державної реєстрації, а надані документи в повному обсязі засвідчують право власності на квартиру.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 17.03.2015 року адміністративний позов задоволено.

Скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Луценка П.Г. від 26.01.2015 року №18858763 про відмову у державній реєстрації квартири.

Зобов'язано Реєстраційну службу Харківського міського управління юстиції Харківської області зареєструвати квартиру АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_1 на підставі рішення Апеляційного суду Харківської області від 20.08.2014 року.

Відповідач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 17.03.2015 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач посилається на прийняття оскаржуваної постанови з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Вказує, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до неправомірного висновку про протиправність оскаржуваного рішення. Зазначив, що позивач дійсно звертався до реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції з заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо реєстрації права власності №9845808 від 20.01.2015 року на підставі рішення Апеляційного суду Харківської області від 20.08.2014 р. по справі №646/7271/13 про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. За результатами розгляду заяви державним реєстратором була встановлена розбіжність між поданими на державну реєстрацію документами та даними, що містяться в Державному реєстрі прав. Враховуючи наведене, відповідачем було правомірно прийнято оскаржуване рішення про відмову у реєстрації права власності. Крім того, оскільки державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав або відмову в такій реєстрації, то будь-яке втручання в його діяльність заборонена

Позивач правом надання письмових заперечень на апеляційну скаргу не скористався.

Представники сторін про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів на підставі п.2 ч. 1 ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що рішенням Апеляційного суду Харківської області від 20.08.2014 року по справі №646/7271/13 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Харківської міської ради, третя особа: Перша Харківська державна нотаріальна контора, Державна реєстраційна служба Харківського міського управління юстиції Харківської області, про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, - встановлено факт, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 23.12.2005 року є рідним братом ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, який помер 2005 року. Визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_2 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

20.01.2015 року ОСОБА_1 звернувся до Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції з заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а саме: реєстрації права власності на квартиру за адресою АДРЕСА_2.

За результатами розгляду указаної заяви та доданих до неї документів, державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Луценко П.Г. прийняте рішення №18858763 від 26.01.2015 року про відмову у державній реєстрації вказаної вище квартири.

Підставою для прийняття рішення відповідачем були визначені положення ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", зокрема те, що подані документи не відповідають вимогам або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, а саме: дублікат свідоцтва про право власності №170 від 24.01.2003 р., виданий 08.09.2003 р. ОПЖФ ДП "Харківський завод транспортного устаткування", зареєстрований в електронному реєстрі прав на нерухоме майно 15.10.2003 р., не відповідає інформації, викладеній в довідці КП "Харківського міського бюро технічної інвентаризації", де вказано, що дублікат свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_1 від 24.01.2003 р. видано 23.03.2007 р., тобто вже після смерті ОСОБА_4

Позивач, не погоджуючись із вказаним рішенням, звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що приймаючи оскаржуване рішення державний реєстратор дійшов до неправомірного висновку про те, що подані документи не відповідають вимогам або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

У своїй діяльності, при проведені державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державний реєстратор керується Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України N868 від 17.10.2013 р.

Відповідно до ст. 182 Цивільного кодексу України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Обов'язковість процедури реєстрації речових прав встановлена ч. 3 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", відповідно до якої права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч.1 ст. 4 вищенаведеного Закону, обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, у тому числі право власності на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", орган державної реєстрації прав: проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації; забезпечує ведення Державного реєстру прав; надає інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом; забезпечує облік безхазяйного нерухомого майна; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України.

Частиною 4 статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" передбачено, що державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав або відмову в такій реєстрації.

Виходячи з положень ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", державний реєстратор в процедурі розгляду заяви про реєстрацію речових прав на нерухоме майно повинен встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства.

Згідно ст. 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається частиною 1 статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2)свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно п. 36 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком.

Відповідно до п. 37 Порядку, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є: 1) укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чи його дублікат; 2) свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат; 3) свідоцтво про право на спадщину, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат; 4) видані нотаріусом свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікати; 5) свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане державним реєстратором відповідно до закону; 6) свідоцтво про право власності, видане органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дублікат; 7) свідоцтво про право власності на нерухоме майно чи його дублікат, видані до 1 січня 2013 р. органом місцевого самоврядування або місцевою держадміністрацією; 8) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняте власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 9) державний акт на право приватної власності на землю, державний акт на право власності на землю, державний акт на право власності на земельну ділянку або державний акт на право постійного користування землею; 10) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 11) ухвала суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 12) заповіт, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 13) закон, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 14) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об'єкта нерухомого майна релігійній організації; 15) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об'єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 16)інші документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно відповідно до закону.

Виходячи із вищезазначених положень, колегія суддів дійшла висновку, що законодавцем чітко визначено, що одним із правовстановлюючих документів, на підставі якого проводиться реєстрація прав власності на нерухоме майно, є відповідне рішення суду, яка набрало законної сили.

Згідно ч. 5 ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Принцип обов'язковості судових рішень також закріплений статтею 14 Цивільного процесуального кодексу України, якою передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Як було встановлено під час розгляду справи, позивачем разом з заявою про реєстрацію права власності подано рішення Апеляційного суду Харківської області від 20.08.2014 року по справі №;646/7271/13, яким визнано за позивачем право власності на квартиру у АДРЕСА_2 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року, яке є правовстановлюючим документом, та інші необхідні для проведення державної реєстрації права власності документи.

Враховуючи наведене, матеріалами справи підтверджується наявність у позивача встановлених законом правовстановлюючих документів, які посвідчують право власності на вищезазначений житловий будинок.

Згідно п. 20 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, за результатами розгляду заяви та документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав або рішення про відмову в такій реєстрації.

Пунктом 28 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень визначено, що державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до ч. 1 статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; об'єкт нерухомого майна розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених статтею 4 2 та частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем; заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Колегія суддів зазначає, що єдиною підставою для відмови державного реєстратора в реєстрації права власності вказано невідповідність документів позивача, наданих реєстратору, зокрема: дублікат свідоцтва про право власності №170 від 24.01.2003 р., виданий 08.09.2003 р. ОПЖФ ДП "Харківський завод транспортного устаткування", зареєстрований в електронному реєстрі прав на нерухоме майно 15.10.2003 р., не відповідає інформації, викладеній в довідці КП "Харківського міського бюро технічної інвентаризації", де вказано, що дублікат свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_1 від 24.01.2003 р. видано 23.03.2007 р., тобто вже після смерті ОСОБА_4

Разом з тим, позивачем було надано до реєстраційної служби в якості додатку до заяви про реєстрацію прав та їх обтяження дублікат свідоцтва про право власності на житло від 24.01.2003 р. №170, виданий 08.09.2003 року, який зареєстровано в державному реєстрі 15.10.2003 р.

Також в свідоцтві про право на спадщину за законом від 09.02.2004 р. вказано, що квартира належить спадкодавцю на підставі дублікату Свідоцтва про право власності на житло від 24.01.2003 р. №170, виданого Органом приватизації житлового фонду ДП "Харківський завод транспортного устаткування", дублікат видано 08.09.2003 р.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність у позивача на час звернення із відповідною заявою усіх необхідних документів що посвідчують право власності на вказаний вище житловий будинок, у зв'язку з чим, у державного реєстратора були відсутні правові підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності.

Перевіряючи рішення суб'єкта владних повноважень, адміністративний суд у справі щодо їх оскарження на підставі ч. 3 ст. 2 КАС України перевіряє чи прийнято (вчинено) воно: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінюючи дії відповідача на відповідність критеріям зазначеним в ч. 3 ст. 2 КАС України, колегія суддів прийшла до висновку, що оскаржуване рішення про відмову у державній реєстрації права власності було прийнято з порушенням вимог діючого законодавства та без врахування всіх обставин справи.

Згідно положень п.п. 1-2 ч. 2 ст. 162 КАС України закріплено, що у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Колегія суддів зазначає, що позивачем одночасно із вимогами визнання протиправним та скасування рішення відповідача - суб'єкта владних повноважень, було заявлено вимоги про зобов'язання останнього вчинити певні дії, а саме провести державну реєстрацію права на нерухоме майно.

З огляду на зазначене, приймаючи до уваги встановлення судом факту протиправності оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що належним способом захисту прав, свобод та інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин, буде зобов'язання відповідача провести державну реєстрацію права позивача на квартиру АДРЕСА_1.

З огляду на викладене, колегія суддів відхиляє посилання відповідача в апеляційній скарзі на необґрунтованість вказаної частини позовних вимог через те, що державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав або відмову в такій реєстрації, то будь-яке втручання в його діяльність заборонена.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов'язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Колегія суддів зазначає, що відповідач, в порушення вимог ч.2 ст. 71 КАС України, не довів законність та обґрунтованість прийнятого ним рішення.

Натомість позивач, на виконання вимог ч.1 ст. 71 КАС України, довів обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 17.03.2015 року по справі №820/1104/15 відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, відповідача у справі.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 197, 198, 200, п. 1 ч. 1 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 17.03.2015р. по справі №820/1104/15 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Бенедик А.П.
Судді(підпис) (підпис) Філатов Ю.М. Калиновський В.А.