Справа № 820/2085/15
Суддя: Дюкарєва С.В.
Дата ухвалення: 2015-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2015 р. Справа № 820/2085/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Дюкарєвої С.В.

Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С.

за участю секретаря судового засідання: Мороз Є.В.

представників сторін:

представника позивача - Горошко Т.М.

представника відповідача - Борисової Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Балаклійському районі Головного управління Міндоходів у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 17.03.2015 р. по справі № 820/2085/15

за позовом Державної податкової інспекції у Балаклійському районі Головного управління Міндоходів у Харківській області

до Комунального підприємства "Балаклійський водоканал"

про надання дозволу на погашення податкового боргу за рахунок майна,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - Державна податкова інспекція у Балаклійському районі Головного управління Міндоходів у Харківській області, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Комунального підприємства "Балаклійський водоканал", в якому просив суд надати дозвіл на погашення всієї суми податкового боргу у розмірі 80247,85 грн. за рахунок майна відповідача, що перебуває у податковій заставі.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 17.03.2015 року у задоволенні адміністративного позову Державної податкової інспекції у Балаклійському районі Головного управління Міндоходів у Харківській області до Комунального підприємства "Балаклійський водоканал" про надання дозволу на погашення податкового боргу за рахунок майна - відмовлено у повному обсязі.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції, при прийнятті оскаржуваної постанови, норм матеріального та процесуального права, позивач просить постанову Харківського окружного адміністративного суду від 17.03.2015 року скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції приписів п. п. 95.1, 95.2, 95.3, 95.4 ст. 95, п. 96.1 ст. 96 Податкового кодексу України, ст.. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, що призвело до неправильного вирішення справи. Вказує, що Податковий кодекс України передбачає певний порядок дій податкового органу щодо погашення податкового боргу, зокрема і комунального підприємства, а саме: стягнення боргу за рахунок коштів підприємства, як готівки так і з розрахункових рахунків і лише в разі неможливості погасити борг перед бюджетом за рахунок коштів підприємства, податковий орган має право звернутись до суду із позовом про надання дозволу на реалізацію майна боржника. Якщо ж перші два заходи не дали результатів щодо повного погашення податкового боргу, податковий орган отримає право на здійснення заходів визначених ст.. 96 ПК України. Таким чином, апелянт вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо недотримання податковим органом до звернення в суд особливого порядку погашення податкового боргу комунальних підприємств.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачем самостійно нараховано, але не сплачено у встановлені строки, податкові зобов'язання з плати за користування надрами для видобування прісних підземних вод за 4 квартал 2014 року згідно розрахунків № від 13.01.2015р., № від 13.01.2015р., № від 13.01.2015р., № від 13.01.2015р., № від 13.01.2015р. Відповідно до вказаних вище розрахунків, загальна сума нарахованих зобов'язань складає 80 247,85 грн.

На час розгляду справи у відповідача існує податкова заборгованість у сумі 80247,85 грн.

На виконання приписів ст.59 Податкового кодексу України, позивачем на адресу відповідача було направлено податкову вимогу "Ю" №183-15 від 02.10.2013р.

Податковою інспекцією проведено опис майна у податкову заставу на підставі рішення начальника ДПІ у Балаклійському районі № 3/11-033 від 03.10.2013 року, який оформлено актом опису майна № 3/11-033 від 03.10.2013 року та № 17/25-31 від 08.05.2014 року.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не дотримано встановленого п.п. 96.1, 96.3 ст. 96 Податкового кодексу України порядку стягнення податкового боргу з комунального підприємства та не надано доказів вжиття передбачених законом заходів для додержання відповідної процедури.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх передчасними з огляду на наступне.

За змістом п.п.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України податковий борг - це сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Відповідно до п.89.1. ст. 89 Податкового кодексу України, право податкової застави виникає у разі: несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.

Пунктом 89.2 ст.89 Податкового кодексу України встановлено, що з урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.

У разі збільшення суми податкового боргу складається акт опису до суми, відповідної сумі податкового боргу платника податків, у порядку, передбаченому цією статтею.

Із наведеного вбачається, що податковий орган може поширити податкову заставу на будь-яке майно платника податків, крім передбачених випадків, а також на майно, яке платник податків набуде у майбутньому.

При цьому встановлено обмеження, згідно якого податкова застава поширюється на майно, балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків.

Пункт 89.3. ст. 89 Податкового кодексу України передбачає, що майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису. До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу. Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника органу державної податкової служби, яке пред'являється платнику податків, що має податковий борг. Акт опису майна, на яке поширюється право податкової застави, складається податковим керуючим у порядку та за формою, що затверджені центральним органом державної податкової служби. Відмова платника податків від підписання акта опису майна, на яке поширюється право податкової застави, не звільняє такого платника податків від поширення права податкової застави на описане майно. У такому випадку опис здійснюється у присутності не менш як двох понятих.

Порядок стягнення податкового боргу платників податків регулюється статтями 95- 99 Податкового кодексу України.

Згідно п. 95.1 ст. 95 Податкового кодексу України, орган державної податкової служби здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Згідно з пунктом 95.2. статті 95 Податкового кодексу України стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги. Кошти, які перебувають у власності платника податку та за рахунок яких можливе погашення податкового боргу таким платником податку, можуть перебувати як на рахунках в банку так і в касі такого платника податків.

Відповідно до пункту 95.3 статті 95 цього Кодексу стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.

Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття контролюючим органом рішення про погашення усієї суми податкового боргу. Рішення контролюючого органу підписується його керівником та скріплюється гербовою печаткою контролюючого органу. Перелік відомостей, які зазначаються у такому рішенні, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Таким чином, першочерговим заходом, який застосовується податковим органом з метою погашення податкового боргу платника податків, є стягнення коштів з банківських рахунків такого платника податків на суму боргу чи його частини на підставі відповідного рішення суду.

Механізм виконання судових рішень про стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу передбачений главою 12 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22.

Цей механізм передбачає оформлення інкасового доручення для примусового стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу. При цьому судове рішення, на підставі якого з платника податків стягуються кошти, відповідно до пункту 12.4 зазначеної Інструкції, до банку не подається. Натомість реквізити відповідного судового рішення зазначаються в самому інкасовому дорученні.

Якщо ж достатні для погашення податкового боргу кошти відсутні, контролюючий орган відповідно до абзацу другого пункту 95.3 статті 95 ПК України звертається до суду з позовом про надання дозволу на погашення всієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі. Таке погашення здійснюється на підставі зазначеного рішення суду та прийнятого на його підставі рішення органу доходів і зборів шляхом продажу майна платника податків на публічних торгах та/або торгівельними організаціями в порядку, визначеному пунктами 95.7-95.21 статті 95 ПК України.

Виходячи з системного аналізу наведених норм законодавства, колегія суддів зазначає, що погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі, можливо лише за чітким дотриманням податковим органом послідовності виконання вимог п.п.95.1, п.95,2, п.95.3 статті 95 Податкового кодексу України, а саме: право на звернення до суду про надання дозволу на погашення всієї суми заборгованості може бути реалізовано податковим органом за наявності рішення суду про стягнення заборгованості за вказаною сумою податкового боргу.

Таким чином, зверненню до суду з позовними вимогами щодо надання дозволу на погашення суми податкового боргу за рахунок майна платника податків передує звернення до суду з позовом про стягнення податкового боргу шляхом стягнення коштів, які перебувають у власності платника податку, і тільки в разі недостатності коштів, податковий орган має право звернутися до суду з вимогами про надання дозволу на погашення податкового боргу за рахунок майна платника податку, що перебуває у податковій заставі.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, податковий орган, на підтвердження факту вжиття передбачених ст. 95 Податкового кодексу України заходів, посилається на наявність судових рішень Харківського окружного адміністративного суду, прийнятих судом протягом 2014 року, про стягнення з КП "Балаклійський водоканал" коштів в рахунок погашення податкового боргу. Вказує, що на час звернення до суду з даним позовом, частина боргу погашена за рахунок відшкодування з державного бюджету різниці в тарифах на водовідведення, з розрахункових рахунків боржника стягується податковий борг за виконавчим листом у адміністративній справі № 820/16080/14, який видано на підставі постанови Харківського окружного адміністративного суду від 09.10.2014 року про стягнення з Комунального підприємства "Балаклійський водоканал" податкового боргу у розмірі 239 256,27 грн. Зазначає, що неможливість погашення податкового боргу в повному обсязі протягом тривалого часу зумовлена відсутністю у боржника коштів (як готівкових так і на розрахункових рахунках), що підтверджується копіями платіжних доручень з відмітками банків про відсутність коштів на рахунках.

Слід зазначити, що в даній справі податковий борг відповідача у розмірі 80 247,85 грн. виник у зв'язку з несплатою узгоджених грошових зобов'язань протягом січня-лютого 2015 року, тобто після ухвалення судових рішень на які посилається позивач, а отже правомірність формування податкового боргу Комунального підприємства "Балаклійський водоканал" та наявність підстав для його стягнення не була предметом судового розгляду.

Колегією суддів встановлено, що Державна податкова інспекція у Балаклійському районі Головного управління Міндоходів у Харківській області не зверталась до суду щодо стягнення з рахунків Комунального підприємства "Балаклійський водоканал" суми податкового боргу у розмірі 80 247,85 грн., а відтак колегією суддів не можуть бути прийняті до уваги доводи та докази позивача про відсутність коштів у відповідача, оскільки право на стягнення коштів з відповідача за рішенням суду не було реалізовано позивачем згідно до вимог ст. 95 Податкового кодексу України.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що позивачем не дотримано черговості вжиття заходів з погашення податкового боргу, встановленої п.95.1 ст. 95 Податкового кодексу України, а тому адміністративний позов про надання дозволу на погашення суми податкового боргу Державного підприємства "Харківський механічний завод" в сумі 80 247,85 грн. за рахунок майна, що перебуває у податковій заставі, податковим органом заявлено передчасно, оскільки позивач не може звертатись до суду з відповідним позовом у разі відсутності судового рішення щодо стягнення коштів на вищезазначену суму заборгованості та доказів недостатності у платника податків коштів для погашення податкового боргу після реалізації права на стягнення таких коштів з рахунків відповідача за рішенням суду на всю суму податкового боргу.

Вказаним обставинам судом першої інстанції не було надано оцінку, у зв'язку з чим, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позивачем дотримано послідовність дій передбачених ст. 95 Податкового кодексу України.

При цьому суд першої інстанції безпідставно послався на правовий режим майна платника як комунального підприємства як на перешкоду для застосування до відповідача примусових заходів з погашення його податкового боргу у вигляді продажу майна платника.

Згідно положень пп. 87.3.2 п. 87.3 ст. 87 Податкового кодексу України не можуть бути використані як джерело для погашення податкового боргу платника податків майно, яке належить на правах власності іншим особам та перебуває у володінні або користуванні платника податків, у тому числі (але не виключно) майно, передане платнику податків у лізинг (оренду), схов (відповідальне зберігання), ломбардний схов, на комісію (консигнацію); давальницька сировина, надана підприємству для переробки, крім її частини, що надається платнику податків як оплата за такі послуги, а також майно інших осіб, прийняті платником податків у заставу чи заклад, довірче та будь-які інші види агентського управління.

У той же час дозвіл на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі, надається не на конкретно визначене майно, а на суму податкового боргу; власне перелік майна, що підлягає реалізації з метою погашення податкового боргу платника, виявляється у процесі виконання органом державної податкової служби судового рішення про надання такого дозволу. При цьому майно платника, що підлягає продажу, не обмежується виключно майном, зазначеним в акті опису майна. В силу вимог пункту 89.5 статті 89 Податкового кодексу України джерелом погашення податкового боргу платника може бути і майно, на яке платник податків набуде право власності у майбутньому, однак вартістю у межах суми існуючого податкового боргу.

Платник не позбавлений права в подальшому оскаржити включення податковим органом до опису майна активів, що належать платникові на іншому правовому титулі (а не на праві власності).

Передчасними є і посилання суду першої інстанції на недотримання податковим органом вимог п. 96.1 ст. 96 Податкового кодексу України, за змістом якого у разі якщо сума коштів, отримана від продажу внесеного в податкову заставу майна комунального підприємства, не покриває суму його податкового боргу і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням публічних торгів, або у разі відсутності у такого боржника власного майна, що відповідно до законодавства України може бути внесено в податкову заставу та відчужено, орган державної податкової служби зобов'язаний звернутися до органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади, до сфери управління якого належить майно такого платника податків, з поданням щодо прийняття рішення про:

96.1.1 виділення коштів місцевого бюджету на сплату податкового боргу такого платника податків. Рішення про фінансування таких витрат розглядається на найближчій сесії відповідної ради;

96.1.2 затвердження плану досудової санації такого платника податків, який передбачає погашення його податкового боргу;

96.1.3 ліквідацію такого платника податків та призначення ліквідаційної комісії;

96.1.4 прийняття сесією відповідної ради рішення щодо порушення справи про банкрутство платника податків.

Отже, необхідною умовою застосування заходів, спрямованих на погашення податкового боргу комунального підприємства в порядку вказаного припису, є недостатність коштів, отриманих від продажу майна комунального підприємства, для покриття його податкового боргу та витрат на проведення публічних торгів. Тобто зверненню стягнення на кошти або майно органу місцевого самоврядування, в управлінні якого перебуває комунальне підприємство, передує продаж майна цього підприємства на публічних торгах з метою погашення його податкового боргу.

За наведених обставин, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог не відповідає правильному застосуванню положень Податкового кодексу України.

У відповідності до ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинне бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів зазначає, що постанова суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам ст. 159 КАС України, оскільки вона ухвалена при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального права.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Відповідно до п. 1, 4 ч. 1 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Згідно ч. 2 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може своєю постановою змінити постанову суду першої інстанції або прийняти нову постанову, якими суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції внаслідок вищезазначених порушень - скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Балаклійському районі Головного управління Міндоходів у Харківській області - задовольнити частково.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 17.03.2015р. по справі № 820/2085/15 - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову Державної податкової інспекції у Балаклійському районі Головного управління Міндоходів у Харківській області до Комунального підприємства "Балаклійський водоканал" про надання дозволу на погашення податкового боргу за рахунок майна - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Дюкарєва С.В.
Судді(підпис) (підпис) Жигилій С.П. Перцова Т.С.
Повний текст постанови виготовлений 26.05.2015 р.