Справа № 2-а/679/7/2015
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2015-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-а/679/7/2015

Головуючий у 1-й інстанції: Гаврищук Л.М.

Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.

21 травня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Залімського І. Г. Сушка О.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Відділ державної виконавчої служби Нетішинського міського управління юстиції на постанову Нетішинського міського суду Хмельницької області від 04 лютого 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Відділу державної виконавчої служби Нетішинського міського управління юстиції про визнання незаконною та скасування постанов про звернення стягнення на доходи боржника,

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2014 року позивач - ОСОБА_2 звернувся до Нетішинського міського суду Хмельницької області з позовом до Відділу державної виконавчої служби Нетішинського міського управління юстиції про визнання незаконною та скасування постанов про звернення стягнення на доходи боржника.

Нетішинський міський суд Хмельницької області постановою від 04.02.2015 року вказаний позов задовольнив.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим, апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу в задоволенні позову.

В обгрунтування своєї позиції апелянт зазначає, що суд помилково дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки ст.27 Закону України "Про виконавче провадження" у редакції станом на 13.04.2009 року та 31.05.2010 року не було передбачено обов'язку надсилання копії постанови державного виконавця рекомендованим повідомленням.

У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб, які беруть участь у справі в судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Як досліджено з матеріалів справи та встановлено, що постановою серії ВК № 020660 від 22.01.2009 року та серії ВХ № 032398 від 27.03.2010 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху та накладено стягнення в розмірі 300 грн. та 510 грн. відповідно.

Постанова серії ВК № 020660 від 22.01.2009 року ВДАІ м. Нетішин звернута до виконання і 13.04.2009 року державним виконавцем ВДАІ Нетішинського МУЮ у Хмельницькій області відкрито виконавче провадження з виконання зазначеної постанови.

Постанова серії ВХ № 032398 від 27.03.2010 року звернута до виконання 27.05.2010 року і 31.05.2010 року державним виконавцем ВДАІ Нетішинського МУЮ в Хмельницькій області відкрито виконавче провадження з виконання зазначеної постанови.

25.09.2014 року державний виконавець відділу виконавчої служби Нетішинського міського управління юстиції Дмітрієв М.М. прийняв постанови про звернення стягнення на доходи боржника у виконавчих провадженнях № 12303545 та № 19520543.

Позивач, вважаючи зазначені постанови про звернення стягнення на доходи боржника незаконними, звернувся з адміністративним позовом до суду.

За результатом розгляду справи, суд першої інстанції, керуючись положеннями Закону України "Про виконавче провадження, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку врегульовано Законом України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999р. (надалі - Закон).

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 30 Закону передбачено строки здійснення виконавчого провадження.

Зокрема згідно з ч.2 вказагої статті державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк. Строк здійснення виконавчого провадження не включає час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження на період проведення експертизи чи оцінки майна, виготовлення технічної документації на майно, реалізації майна боржника, час перебування виконавчого документа на виконанні в адміністрації підприємства, установи чи організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця, які здійснюють відрахування із заробітної плати (заробітку), пенсії та інших доходів боржника. Строк здійснення зведеного виконавчого провадження обчислюється з моменту приєднання до такого провадження останнього виконавчого документа.

Законодавець встановив, що строк здійснення виконавчого провадження не поширюється на час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження та на період проведення експертизи чи оцінки майна, виготовлення технічної документації на майно, та реалізації майна боржника, час перебування виконавчого документа на виконанні в адміністрації підприємства, установи чи організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця, які здійснюють відрахування із заробітної плати (заробітку) пенсії та інших доходів боржника. Строк здійснення зведеного виконавчого провадження обчислюється з моменту приєднання до такого провадження останнього виконавчого документа.

Статтею 37 Закону передбачено обставини, що зумовлюють обов'язкове зупинення виконавчого провадження.

Згідно ст. 38 Закону закріплює право державного виконавця зупинити виконавче провадження у зазначених у ній випадках.

Відповідно ст. 39. Закону визначено порядок і строки зупинення виконавчого провадження

Зокрема ч.1. вказаної статті передбачає, що державний виконавець виносить вмотивовану постанову про зупинення виконавчого провадження з підстав, передбачених статтями 37 і 38 цього Закону, яка затверджується начальником або заступником начальника відділу, якому підпорядкований державний виконавець. Постанову про зупинення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1-17 частини першої статті 37 цього Закону, державний виконавець виносить не пізніше наступного робочого дня, коли йому стало відомо про такі обставини, а з підстави, передбаченої пунктом 18 частини першої статті 37 цього Закону, - у день надіслання виконавчого документа до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Копія постанови надсилається сторонам у триденний строк.

Згідно ч.4 цієї ж статті, протягом строку, на який виконавче провадження зупинено, виконавчі дії не провадяться. Накладений державним виконавцем арешт на майно боржника, у тому числі на кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, не знімається. У період зупинення виконавчого провадження державний виконавець має право звертатися до суду в порядку, встановленому цим Законом, а також вживати заходів щодо розшуку боржника (його майна) або перевірки його майнового стану.

Ч. 5 вказаної статті визначено, що після усунення обставин, які стали підставою для зупинення виконавчого провадження, державний виконавець протягом трьох днів з моменту, коли йому стало про це відомо, зобов'язаний своєю постановою поновити виконавче провадження за власною ініціативою або за заявою стягувача. Копії постанови надсилаються сторонам у триденний строк.

Аналізуючи зазначені норми суд приходить до висновку, що законом встановлено чіткі строки здійснення виконавчого провадження державним виконавцем, а також передбачено підстави та строки зупинення виконавчого провадження та його відновлення.

Згідно матеріалам справи, державним виконавцем у період з моменту відкриття виконавчого провадження до винесення ним оскаржуваних постанов, жодних дій не вчинялося, також відсутні будь-які постанови державного виконавця про зупинення виконавчого провадження.

Тобто, оскільки виконавче провадження не зупинялося то строк здійснення виконавчого провадження продовжувався, а отже враховуючи те, що оскаржувані постанови були винесені зі спливом більше ніж 4-ох років після відкриття провадження то державний виконавець пропустив строк вчинення виконавчого провадження, чим грубо порушив вимоги статті 30 Закону України "Про виконавче провадження".

Таким чином колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для скасування оскаржуваних постанов у зв'язку з порушенням державним виконавцем вимог зазначеного закону.

В апеляційній скарзі апелянтом зазначено, що суд на підставі ст. ст 31,47 Закону, безпідставно прийшов до висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваних постанов у зв'язку з порушенням державним виконавцем вимог зазначених статей, а саме не надсилання боржнику копії постанов про відкриття виконавчого провадження рекомендованим листом, оскільки на час вчинення зазначених дій Закон не містив положення яке б це передбачало.

Так, дійсно згідно ст. 27 Закону (у редакції, що діяла на момент вчинення виконавчих дій щодо відкриття виконавчого провадження) копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), які повинні бути доведені державним виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією.

Однак, з цього приводу колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно зазначеній статті у державного виконавця наявний обов'язок надсилання копії свої постанов учасникам виконавчого провадження.

Згідно ст. 30 Закону (у редакції, що діяла на момент вчинення виконавчих дій щодо відкриття виконавчого провадження) державний виконавець, починаючи виконувати рішення, повинен пересвідчитися, чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійснені ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк відповідно до статті 24 цього Закону.

Тобто , державний виконавець перед вчиненням щодо виконання рішення зобов'язаний перевірити чи отримані особою копії його постанов та чи вчиняє особа будь-які дії спрямовані на добровільне виконання рішення.

В іншому разі у випадку не надсилання вчасно або взагалі не надсилання чи неотримання боржником копії постанови державний виконавець, переходячи до дій спрямованих на примусове виконання рішення. фактично позбавляє боржника можливості самостійно виконати рішення суду у встановлений ним строк.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що державний виконавець виніс оскаржувані постанови з порушенням вимог закону, оскільки в порушення вказаної статті перед вчиненням своїх дій не переконався чи отримані копії постанов боржником та чи вчинені ним дії спрямовані на добровільне виконання постанови.

З урахуванням вищевикладених норм чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини сторін, та встановлених обставин даної справи, колегія суддів дійшла висновку про правомірність заявлених позивачем вимог, які підтверджуються належними доказами, а тому обґрунтовано задоволені судом першої інстанції.

Апелянтом не надано достатніх доказів в підтвердження доводів апеляційної скарги, у зв'язку з чим остання задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для задоволення вимог апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Відділ державної виконавчої служби Нетішинського міського управління юстиції залишити без задоволення, а постанову Нетішинського міського суду Хмельницької області від 04 лютого 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Залімський І. Г.

Сушко О.О.