Справа № 809/1128/13-а
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2015-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2015 року Справа № 876/528/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Запотічного І.І.,

суддів Довгої О.І., Костіва М.В.,

при секретарі судового засідання: Белкіній Н.І.,

за участі представника третьої особи: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.11.2013 року по справі № 809/1128/13-а за позовом ОСОБА_3 до Заступника начальника інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Івано-Франківській області - Дорошенка М.П., третя особа: ОСОБА_2 про оскарження дій та скасування реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся в суд з адміністративним позовом до першого заступника начальника інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Івано-Франківській області - Дорошенка М.П., третя особа - ОСОБА_2 про оскарження дій та скасування реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації від 27.07.2012 року № ІФ 8.

В обґрунтування позову зазначає, що декларацію про готовність об'єкта до експлуатації від 27.07.2012 року № ІФ 8 відповідачем зареєстровано з порушенням положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», «Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів», оскільки в декларації зазначено недостовірну інформацію, а саме: відповідальною особою з технічного нагляду був ОСОБА_5, однак насправді такого нагляду за вказаним будівництвом не здійснював; генеральним підрядником вказаного будівництва було ВАТ «Сільгосптехніка», хоча у дійсності об'єкт будувався господарським способом - силами його односельців; особою відповідальною за виконання робіт по будівництву був інженер ОСОБА_6, який взагалі не мав будь-якого відношення до вказаного будівництва і ніколи не був там особисто; невірно вказано замовника будівництва - ОСОБА_2, оскільки таким замовником згідно скоригованого проекту був безпосередньо сам позивач; окрім того у зареєстрованій декларації повністю відсутні розділи 11, 11-1, 12.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.11.2013 року у справі № 809/1128/13-а позов ОСОБА_3 задоволено частково, скасовано реєстрацію декларації про готовність об"єкта до експлуатації, що зареєстрована Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в Івано-Франківській області 27.07.2012 року за № ІФ 5, дані по якій внесено до Єдиного реєстру отриманих повідомлень про початок виконання підготовчих і будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про початок виконання підготовчих і будівельних робіт, виданих дозволів на виконання будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про готовність об"єкта до експлуатації та виданих сертифікатів, відмову реєстрації таких декларацій та у видачі таких дозволів і сертифікатів. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, її оскаржила третя особа ОСОБА_2, подавши апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та неповне з'ясування всіх обставин справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що розміщення частини приміщення готельного корпусу на придбаній в послідуючому ОСОБА_3 земельній ділянці не може бути підставою для скасування реєстрації поданої ОСОБА_2 декларації про готовність об'єкта до експлуатації. Вважає, що сам факт будівництва ОСОБА_2 господарським способом готельно-ресторанного комплексу, який відноситься до III категорії складності, з зазначенням в Декларації про готовність об'єкту до експлуатації підрядника ВАТ «Сільгосптехніка», не може бути підставою для скасування її реєстрації, оскільки чинним законодавством, зокрема, Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», «Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів», не встановлено обмежень щодо неможливості проведення будівництва будівель і споруд III категорії складності господарським способом. Крім цього позивач зазначає, що спірні правовідносини виникли між сторонами у зв'язку з прийняттям органом державної влади рішення, на підставі якого зареєстровано право власності на об'єкт нерухомого майна, який розташований на земельній ділянці, що належить на праві власності як позивачу так і третій особі. Вважає, що оскільки на підставі зареєстрованої в ІДБК декларації, про скасування якої просить позивач, третя особа зареєструвала право власності на готельний комплекс, відтак даний спір не пов'язаний із захистом прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин, а випливає із захисту фізичною особою права на земельну ділянку, а отже є приватно-правовим і не підпадає під визначення адміністративної справи. Відтак вважає, що даний спір має вирішуватися судом за правилами цивільного судочинства.

В судовому засіданні представник третьої особи надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, просив скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження у справі мотивуючи тим, що даний спір повинен розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Позивач та відповідач у даній справі будучи повідомленими про час та місце розгляду справи явки уповноважених представників в судове засідання не забезпечили, що відповідно до ч.4 ст.196 КАС України не перешкоджає розгляду справи без їхньої участі.

Заслухавши суддю-доповідача по справі та представника третьої особи, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а провадження у справі закриттю, з наступних підстав.

Статтею 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до I-III категорій складності, здійснюється шляхом реєстрації відповідною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

Як вбачається з матеріалів справи 27 липня 2012 року Інспекцією державного архітектурно - будівельного контролю у Івано-Франківській області, зареєстровано декларацію № ІФ 8 про готовність об'єкта до експлуатації - готельно-ресторанного комплексу на участку Вишні, 255 в с. Поляниця Яремчанської міської ради Івано-Франківської області (код 1211.1, категорія складності ІІІ).

Судом першої інстанції встановлено, що третя особа, вказавши в декларації про готовність об'єкта до експлуатації в пункті 11-1 інформацію про документ, що посвідчує його право власності на земельну ділянку - державний акт серія ЯД № 892980 від 16.03.2010 року, не повідомила інспекцію про те, що частина збудованого об'єкту розміщена ним на земельній ділянці, що належить на праві власності гр. ОСОБА_3 (державний акт на право власності на земельну ділянку серія ВК № 983129), а отже, зазначені відомості є недостовірними.

Суд першої інстанції, приймаючи оскаржувану постанову, зазначив, що право позивача на володіння, користування та розпорядження належною йому на праві власності земельною ділянкою порушено, оскільки площа його земельної ділянки в розмірі 143,58 м. кв. зайнята третьою особою, у спосіб розміщення на ній частини готельно-ресторанного комплексу, на які він уже оформив право власності у відповідності до оскаржуваної декларації. (т.1 а.с. 246-249).

Розглянувши цей спір, суд першої інстанції виходив з того, що він є адміністративним.

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду, зазначаючи про формальну відповідність такого висновку вимогам процесуального закону, вважає його помилковим у цьому конкретному випадку.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За правилами пункту 7 цієї ж норми суб'єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Згідно частини першої статті 3 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Системний аналіз обставин цієї справи дає підстави стверджувати, що метою звернення до суду з цим позовом не є відновлення порушеного права, оскільки його вирішення не зможе розв'язати юридичний конфлікт, що існує між сторонами.

Колегія суддів звертає увагу на неприпустимість зловживання процесуальними правами та неможливість вирішення приватного спору, що стосується виключно земельних правовідносин, у порядку адміністративного судочинства.

Так, позивач обґрунтовує свій позов виключно порушенням права власності на землю, а оскаржувану декларацію вважає недостовірною внаслідок, зокрема, того, що на його земельній ділянці знаходиться частина готельно-ресторанного комплексу на який третя особа вже оформила право власності.

Колегія суддів звертає увагу, що питання про відновлення прав, порушених будівництвом на чужій земельній ділянці, врегульовано статтею 376 Цивільного кодексу України.

Так, за правилами частин першої - четвертої цієї статті житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

За обставин, коли оскаржувана декларація вичерпала свою дію (оскільки ОСОБА_2 здійснив державну реєстрацію права власності на готельно-ресторанний комплекс), звернення з цим позовом вбачається таким, що не спрямоване забезпечити відновлення порушених прав позивача.

Тому, попри формальну відповідність спору ознакам справи адміністративної юрисдикції, провадження у справі належить закрити, оскільки його вирішення не покликане на виконання завдань адміністративного судочинства.

Пунктом першим частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 233 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення суду першої інстанції та закрити провадження у справі.

З врахуванням наведеного колегія суддів вважає, що оскаржувана постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.

Суд роз'яснює, що даний спір повинен розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст.157, 160 ч.3, 167, 195, 196, 198, 203, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.11.2013 року у справі 809/1128/13-а скасувати та провадження у справі закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя: І.І.Запотічний

Судді: О.І.Довга

М.В.Костів

Повний текст ухвали складений 22.05.2015 року.