Справа № 146/76/15-а
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2015-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 146/76/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Ставнійчук В. С.

Суддя-доповідач: Курко О. П.

07 квітня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Білоуса О.В. Совгири Д. І. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Томашпільському районі Вінницької області на постанову Томашпільського районного суду Вінницької області від 05 лютого 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у Томашпільському районі Вінницької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

в січні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Томашпільського районного суду Вінницької області з позовом до управління Пенсійного фонду України у Томашпільському районі Вінницької області про визнання відмови неправомірною, зобов'язання призначити пенсію за вислугу років.

Постановою Томашпільського районного суду Вінницької області від 05 лютого 2015 року позов задоволено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити.

Сторони повноважних представників в судове засідання не направили, хоча повідомлялися про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що 03 вересня 2014 року позивач звернувся до управління Пенсійного фонду України в Томашпільському районі Вінницької області із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Листом №524/06-35/02 від 12.09.2014 року позивача повідомлено про відмову у призначенні пенсії за вислугу років згідно з п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у зв'язку з відсутністю спеціального стажу роботи.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору та вважає таку відмову відповідача неправомірною, виходячи з наступного.

Відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за вислугу років мають: працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 р. №909 затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років. В примітках 3 вказаного Переліку зазначено, що посада старша піонервожата зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.

Позивач з 15.08.1979 року по 21.10.1979 року працював старшим піонервожатим Малослобідської восьмирічної школи; з 10.11.1981 по 16.08.1983 - вихователем групи продовженого дня цієї же школи; з 17.08.1983 року по 12.09.2005- старшим піонервожатим , організатором позакласної виховної роботи, вчителем фізвихованням, директором Рожнятівської середньої школи. Зазначений період роботи позивачу був зарахований до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, а всього 24 роки і 10 днів.

Проте відповідачем не зараховано позивачу у стаж роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, період строкової військової служби в Радянській Армії з 01.11.1979 по 17.10.1981 року, що стверджується записами виданого 1 листопада 1979 року Кодимським райвіськоматом Одеської області на ім'я позивача військового квитка серії НО № 3496261.

Пунктом 1 статті 8 Закону України від 20 грудня 1991 року «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року «Про військовий обов'язок і військову службу» час проходження такої служби зараховується громадянам до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

З обставин справи встановлено, що до призову на військову службу у 1979 році, позивач працював на посаді, що дає право на пенсію за вислугу років відповідно до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого Постановою КМУ №909.

Враховуючи наведені вище обставини та норми чинного законодавства України, колегія суддів вважає, що у відповідача відсутні підстави для відмови у включення до стажу роботи період проходження позивачем строкової військової служби.

Така ж правова позиція зазначена в рішенні Вищого адміністративного суду України від 05 грудня 2013 року у справі за № К/991/26328/11.

Таким чином суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини, дав правову оцінку доказам і прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність зарахування періоду перебування позивача на строковій військовій службі в Радянській Армії з 01.11.1979 року по 17.10.1981 року до спеціального стажу роботи.

Відповідно до статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак постанову Томашпільського районного суду Вінницької області від 05 лютого 2015 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Томашпільському районі Вінницької області залишити без задоволення, а постанову Томашпільського районного суду Вінницької області від 05 лютого 2015 року - без змін.

ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Курко О. П.

Судді Білоус О.В.

Совгира Д. І.