Справа № 807/2076/14
Суддя: Гулид Роман Методійович
Дата ухвалення: 2015-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2015 р. Справа № 876/621/15

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Гулида Р.М.,

суддів - Кузьмича С.М., Улицького В.З.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Іршавському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2014 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фактор Тойс" до Державної податкової інспекції в Іршавському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

ТОВ "Фактор Тойс" звернулося з позовом до ДПІ в Іршавському районі про скасування податкових повідомлень - рішень від 01.08.2012 року: №, №, №, №, №.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що висновки податкового органу про порушення позивачем податкового законодавства в частині податку на прибуток та податку на додану вартість є безпідставними, так як відповідачем не вжито всіх необхідних заходів щодо з'ясування всіх дійсних фактичних обставин, які відповідач зобов'язаний був вжити підчас здійснення ним перевірки, а тому порушено права та інтереси позивача.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2014 року, позов задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення - рішення Державної податкової інспекції в Іршавському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області № від 01 серпня 2012 року та № від 01 серпня 2012 року. У задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ДПІ в Іршавському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області подала апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що приймаючи оскаржувану постанову суд першої інстанції порушив норми матеріального права, а допущена упереджена оцінка зібраних доказів та довільне трактування законодавства за текстом постанови, не відповідає фактичним обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи по суті позовних вимог.

Сторони в судове засідання не прибули, хоч про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, а тому, колегія суддів, у відповідності до ч.1 п.2 ст.197 КАС України, вважає за можливе розглядати справу у порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача - суддю Львівського апеляційного адміністративного суду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, мотивуючи це наступним.

Судом першої інстанції встановлено, що ДПІ в Іршавському районі проведена планова виїзна перевірка ТОВ „Фактор-тойс" питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період 01.10.2009 р. по 31.03.2012 р..

19.07.2012 року за результатами перевірки податковим органом складено акт №377/2200/32637320, яким встановлено порушення ТОВ „Фактор-тойс": пп. 5.3.9 п.5.3, п. 5.1, 5.9. ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", від 28.12.1994 року за №334/94-ВР, в результаті чого, зменшено від'ємне значення об'єкту оподаткування за період 01.04.2010 р. по 31.03.2012 р. в розмірі 209200,0 грн. та донараховано податок на прибуток за 4 квартал 2010 року на загальну суму 379527,0 грн.; підпункту 7.4.4 п. 7.4 статті 7 Закону України від 03.04.1997 року № 168/97-ВР „про податок на додану вартість" та донараховано податку на додану вартість за грудень 2010 в сумі 102381 грн.; ст. 1 Закону України „Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" від 23.09.1994 р. № 185/94ВР у частині несвоєчасного надходження валютної виручки за експортовану продукцію; пп.. 8.1.1. п.8.1.2 пп.8.1.4 п.8.1. ст. 8 „Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб" та п.п. 168.1.1 пп168.1.2 пп.168.1.5. п.168.1 ст.168, п.176.2 ст.176 ПК України від 02.12.2010 року за № 2755 щодо несвоєчасної сплати до бюджету податку з доходів фізичних осіб в сумі 121003,87 грн..

На підставі зазначеного акту, апелянтом 01.08.2012 року прийнято наступні податкові повідомлення рішення форми "У" за №; форми "Р" за №; форми "Р" за №; форми "Р" за №, форми "Р" за №.

Відносно прийнятого податкового повідомлення рішення від 01.08.2012 р. за №, яким позивачу донараховано податок з доходів фізичних осіб в розмірі 123368,17 грн. і з яких сума основного зобов'язання 121003,87 грн. та 2364,30 грн. штрафних санкцій, слід вказати, що оскільки дана заборгованість ТОВ „Фактор-тойс" по податку з доходів фізичних осіб, позивачем визнається і не заперечується, колегія суддів вважає, що цій частині позов не підлягає задоволенню, а відтак підстав для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення від 01.08.2012 р. за № не має, а тому в цій частині слід відмовити.

Щодо податкових повідомлень рішень від 01.08.2012 за № яким позивачу донараховано пеню за порушення термінів розрахунку у сфері ЗЕД в розмірі 680,00 грн. та № яким позивачу донараховано пеню за порушення термінів розрахунку у сфері ЗЕД в розмірі 40 898,31 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Між ТОВ „Фактор Тойс" та нерезидентом „MECH-TECH Establishment" було укладено контракт 01/12-2009 від 01.12.2009 р. Відповідно до умов зазначеного контракту позивачем було відвантажено нерезиденту дитячі іграшки у загальній сумі 68 558,39 Євро, що складає відповідно 709 485,22 грн. Оплата рахунків за експортовану продукцію проведена з порушенням 180-денного терміну визначеного ст. 1 ЗУ "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", внаслідок чого апелянтом згідно вимог ст. 4 ст. 1 ЗУ "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", було нараховано позивачу пеню. Крім того, ТОВ "Фактор Тойс" в порушення порядку декларування передбаченого ст. 9 Декрету КМУ від 19.02.1993 року №15093 "Про систему валютного регулювання та валютного контролю" при наявності дебіторської заборгованості при розрахунках з нерезидентом фірмою "MECH-TECH Establishment" в розмірі 1975,27 Євро не подав декларації про валютні цінності, доходи та майно, що належать резиденту України і знаходяться за її межами станом на 01.07.2011р., 01.10.2011р., 01.01.2012р., 01.04.2012р. Внаслідок чого податковий орган застосував п.2.7 Положення про валютний контроль затвердженого Постановою НБУ N 49 від 08.02.2000 яким передбачено що за невиконання резидентами вимог щодо порядку та строків декларування валютних цінностей та іншого майна тягне за собою накладення штрафу в розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожний звітний період.

Враховуючи те, що зазначені обставини позивачем не заперечуються та визнаються, колегія суддів констатує підставність застосування податковим органом до позивача санкції і зазначає, що не має сенсу для визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень від 01.08.2012 року за № та №, а тому позов в цій частині не підлягає задоволенню, оскільки не виникає сумнівів щодо достовірності цих обставин.

Відносно податкового повідомлення рішення від 01.08.2012 р за №, яким позивачу донараховано податок на додану вартість в розмірі 127976,25 грн., слід зазначити наступне.

З Акту перевірки видно, що уцінка позивачем запасів готової продукції в 4 кварталі 2010 року також призвела до завищення на думку апелянта податкового кредиту в сумі 102381,00 грн. що є порушенням підпункту 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість", оскільки активи, що були уцінені не використовуються в господарській діяльності такого платника податків.

Зазначений висновок є необґрунтованим зважаючи на те, що матеріальні активи, що придбавались призначались для використання в господарській діяльності позивача, який здійснював діяльність з виробництва дитячих дерев'яних ігор та іграшок. Будь-яких інших доводів або доказів, що б підтверджували неправомірність формування позивачем податкового кредиту податковий орган не надав.

Відповідно до п. 1.7 ст. 1, абзацу 1 пп. 7.4.1 п. 7.4, абзацу 3 пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" від 3 квітня 1997 року за № 168/97 -ВР податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим законом; податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації; датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається: дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Отже, позивачем правомірно сформовано податковий кредит за грудень 2012 року, а тому податкове повідомлення рішення від 01.08.2012 р за № є протиправним та підлягає скасуванню, а позов в цій частині підлягає задоволенню.

Стосовно оскаржуваного податкового повідомлення рішення від 01.08.2012 р за № яким позивачу донараховано податок на прибуток приватних підприємств в розмірі 484408,75 грн., з яких сума основного зобов'язання 379527,00 грн. та 94881,75 грн. штрафних санкцій, потрібно вказати наступне.

Згідно акту перевірки податковий орган встановив порушення позивачем пп. 5.3.9 п.5.3, п.5.1, 5.9. ст. 5 ЗУ "Про оподаткування прибутку підприємств", п. 1.4 Порядку ведення обліку приросту (убутку балансової вартості покупних товарів (крім активів, що підлягають амортизації, цінних паперів та деривативів), матеріалів, сировини (палива), комплектуючих виробів та напівфабрикатів на складах, у незавершеному виробництві і залишках готової продукції затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 11.06.1998 року, внаслідок чого позивачем занижено валовий дохід при розрахунку приросту (убутку) балансової вартості запасів на суму 228552,00 грн., завищено валові витрати шляхом збільшення понесених витрат на придбання товарів (робіт, послуг) на суму 273433,00 грн., завищено показник убутку балансової вартості запасів на суму 283553,00 грн., завищено показник витрат на оплату праці на суму 357731,00 грн., завищено показник суми страхового збору (внесків) до фондів державного загальнообов'язкового страхування на суму 160724,00 грн., завищено показник амортизаційних відрахувань на суму 214313,00 грн.

Зазначені порушення виникли на думку податкового органу в зв'язку з тим, що позивач в 4 кварталі 2010 року шляхом уцінки запасів готової продукції зменшив залишок готової продукції станом на 31.12.2010 р. на суму 1518106,00 грн..

Посилання апелянта в Акті перевірки та запереченнях, в обґрунтування правомірності прийнятих на Наказ Міністерства фінансів „Про затвердження Порядку ведення обліку приросту (убутку)" від 11.06.98 № 124 не можуть братись до уваги оскільки цей Наказ втратив чинність 20.02.2003 року, на підставі Наказу Міністерства фінансів № 146 від 20.02.2003, тобто не був дійсний в період що перевірявся, а саме 2009-2012 р.р..

Як встановлено, позивачем на підставі Наказу №10-В від 25.12.2010 року проведено переоцінку (уцінку) готової продукції (а.с. 137), про що 31.12.2010 року складено Акт переоцінки ТМЦ „Готової продукції" № ФТ -0000001 (а.с.138). Згідно вказаного акту було проведено уцінку запасів готової продукції на суму 1518106,0 грн. та відповідно відображено дані уцінки в даних бухгалтерського обліку (а.с. 140-150).

Згідно абз. 7 п. 5.9. ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" якщо платник податку приймає рішення про уцінку (дооцінку) запасів згідно з правилами бухгалтерського обліку, то така уцінка дооцінка) з метою податкового обліку не змінює балансову вартість запасів та валові доходи або валові витрати такого платника податку, пов'язані з придбанням таких запасів. Тобто, відповідно до вказаної норми уцінка товарів згідно з правилами бухгалтерського обліку не змінює балансову вартість запасів, валові доходи та валові витрати платника податку.

Таким чином висновок позивача, що сума уцінки матеріальних ресурсів відображається в податковому обліку шляхом зменшення валових витрат та відповідно збільшення позивачу валових доходів на суму 228552 грн. та зменшення валових витрат на загальну суму 1289554,00 грн. (разом сума уцінки - 1518106,0 грн.) суперечить вимогам зазначеної норми.

Також згідно висновків податкового органу, які зазначені в Акті перевірки, позивач завищив задекларовані показники за 4 квартал 2009 року задекларовані в Уточнюючому розрахунку податкових зобов'язань у зв'язку з самостійно виявленими помилками від 25.03.2010 р. №3595 в сумі 209200,00 грн. на підставі того, що вказані витрати не підтверджені первинними документами.

При цьому податковий орган не деталізує, які саме витрати були не підтверджені первинними документами, чи звертався він до позивача з запитом про надання вказаних документів тощо. Натомість позивачем на підтвердження понесених витрат надано банківські виписки, які підтверджують фактично понесені витрати позивача в тому числі стосовно задекларованих в уточнюючому розрахунку податкових зобов'язань у зв'язку з самостійно виявлених помилок від 25.03.2010 р. №3595 в сумі 209200,00 грн.

Отже, оскільки апелянтом не доведено правомірності оскаржуваного податкового повідомлення рішення, а докази наявні в матеріалах справи свідчать про неправомірність висновків податкового органу з приводу зменшення валових витрат позивача та донарахування податкових зобов'язань, податкове повідомлення рішення від 01.08.2012 р за № яким позивачу донараховано податок на прибуток приватних підприємств в розмірі 484408,75 грн. є протиправним та підлягає скасуванню, а позов в цій частині підлягає задоволенню.

Перевіривши дійсні обставини справи та додатково проаналізувавши зібрані документальні докази по матеріалах справи, колегія суддів прийшла до неспростовного переконання про те, що суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.200 КАС України, правильно встановив обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 160, ст. 195, ст. 197, п.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Іршавському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області - залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2014 року у справі №807/2076/14 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Р.М. Гулид

Судді: С.М. Кузьмич

В.З. Улицький