Справа № П/811/977/15
Суддя: Г.П. Нагібіна
Дата ухвалення: 2015-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2015 року Справа № П/811/977/15

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі: головуючої-судді - Нагібіної Г.П. у порядку письмового провадження розглянув адміністративну справу за позовом державного підприємства "Маловисківський спиртовий завод" до Державної фінансової інспекції в Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ДП "Маловисківський спиртовий завод" звернулось до Кіровоградського окружного адміністративного суду із позовною заявою до ДФІ у Кіровоградській області, у якій просить суд визнати протиправними та скасувати пункти 2.1-2.5 листа-вимоги №11-07-14-14/7082 від 05.12.2014 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що висновки акту ревізії є помилковим, оскільки підприємство отримувало усі необхідні дозволи при проведенні дій щодо знищення основних фондів.

Відповідач не визнаючи позов надав суду заперечення на позов, які обґрунтовані тим, що в порушенням вимог бухгалтерського обліку ДП здійснило списанні основних засобів без відповідного дозволу. Крім того, ДП, неправомірно здійснило переоцінку основних фондів, які в подальшому було списано, без залучення фахівця з оцінювання.

Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Представник відповідача також надав суду заяву про розгляд справи у порядку письмового провадження.

У зв'язку із заявами сторін у справі та керуючись статтею 128 КАС України, суд вирішив провести розгляд справи у порядку письмового провадження.

Дослідивши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтується позов, адміністративний суд,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда та направлень від 30.10.2014 р. і 13.10.2014 р. проведено позапланову ревізію фінансово-господарської діяльності державного підприємства «Маловисківський спиртзавод» за період з 01 січня 2013 р. по 31 серпня 2014 р., результати якої оформлено актом ревізії №07-09/114 від 04.11.2014 р. (а.с.8-20).

За результатами ревізії направлено лист-вимогу від 05.12.2014 р. №11-07-14-14/7082 про усунення виявлених ревізією, термін виконання якої встановлено до 09.01.2015 р. (а.с.21-22).

Правомірність та обґрунтованість пунктів 2.1 - 2.5 листа-вимоги про усунення виявлених порушень є предметом спору, який передано на вирішення суду.

Стосовно пункту 2.1 та 2.2 листа-вимоги, суд зазначає наступне.

Пунктом 2.1 листа-вимоги зобов'язано встановити винних осіб у списанні необоротних активів підприємства без одержання дозволів від органу управління майном і стягнути з них у порядку, визначеному чинним законодавством, кошти на загальну суму 108,09 тис.грн. і в подальшому при списанні активів дотримуватись вимог ст.ст. 74, 75 ГК України.

Пунктом 2.2 листа-вимоги зобов'язано встановити винних осіб у проведенні необґрунтованої переоцінки необоротних активів, поновити за даними обліку вартість необоротних активів на загальну суму 55,47 грн., що були переоцінені з порушенням законодавства, та стягнути з них у порядку, визначеному чинним законодавством, суму нанесеної матеріальної шкоди - 21,55 тис. грн.

Отже, в обох пунктах листа-вимоги, орган ревізії вимагає від підприємства відшкодувати матеріальну шкоду.

Між тим, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 244-2 КАС України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

В постановах Верховного Суду України від 15.04.2014 р., 20.04.2014 р., 13.05.2014 р., Верховний Суд України дійшов висновку про те, що при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (а.с.78-89).

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

На підставі наведеного колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку про наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

У пунктах 2.1 та 2.2 листа-вимоги зазначено про зобов'язання стягнення, що за своєю правовою природою є зобов'язанням відшкодувати виявлені збитки, а тому механізм реалізації даної вимоги можливий лише при зверненні ДФІ у Кіровоградській області з позовом про стягнення таких збитків.

Правомірність заявлених сум збитків може бути перевірена судом лише при зверненні Державною фінансовою службою з позовом про стягнення таких збитків.

Дані висновки Верховного Суду України є обов'язковою підставою для відмови в задоволенні позову.

Отже, оскільки суд зобов'язаний привести судову практику до вищезазначених висновків Верховного Суду України, тому суд, не перевірючи суть встановлених порушень, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в частині визнання протиправними та скасування пунктів 2.1 - 2.2 листа-вимоги.

Стосовно пункту 2.3 листа-вимоги, суд зазначає наступне.

Пунктом 2.3 листа-вимоги зобов'язано поновити за даними бухгалтерського обліку вартість необоротних активів, по яких при здійсненні нарахування амортизації була проведена процедура прискореної амортизації вартості 5 об'єктів основних засобів, за результатами якої вартість 5 об'єктів основних засобів була необґрунтовано занижена на 41,93 тис.грн. та в подальшому при проведенні нарахування прискореної амортизації на необоротні активи керуватись статтею 74 ГК України та п.3.8 Статуту підприємства.

В акті ревізії відображено, що за даними бухгалтерського обліку підприємства, встановлено випадки проведення амортизації її нарахування із порушенням наказів про бухоблік та застосування прискореного методу нарахування амортизації на деякі необоротні засоби без одержання у встановленому порядку згоди органу управління майном, що є порушенням статті 3.8 Статуту підприємства.

Так, наказом по підприємству від 15.07.2013 р. проведено прискорену амортизацію та визначено нову залишкову вартість паточного резурвувару №5 в сумі 11168,75 грн., паточного резервуару №7 - 11290,69 грн., паточного резервуару №8 - 11069,28 грн і мазутного резервуару №3 - 1054,70 грн.

Прискорена амортизація, як на думку ревізора, проведена без дотримання Наказу №10б.

Позивач, як на протиправність таких висновків посилається на вимоги Податкового Кодексу України, Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби» та п.6.4 «Методичні поетапні переоцінки окремих об'єктів основних засобів. При цьому, зазначаючи, що поняття «оцінка» та «переоцінка» не є поняттями тотожними, а тому при здійсненні прискореної амортизації підприємство не зобов'язано було проводити оцінку такого майна.

З такою позицією позивача суд погоджується частково, з огляду на таке.

Пункт 1 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 7 "Основні засоби" (далі - Положення (стандарт) 7) визначає методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про основні засоби, інші необоротні матеріальні активи та незавершені капітальні інвестиції в необоротні матеріальні активи (далі - основні засоби), а також розкриття інформації про них у фінансовій звітності.

Ревізією встановлено порушення правових аспектів нарахування прискореної амортизації, а не принципу нарахування такої амортизації.

Спір між сторонами зведений до того, що позивач наполягав на тому, що він не проводив прискорену амортизацію, а провів уцінку майна.

Водночас, представник відповдіача в судовому засіданні зазначав, що якби позивач проводив переоцінку, він був би зобов'язаний залучити оцінювача.

На підставі наказу №10б від 15.07.2013 р. позивач вирішив провести нарахування амортизаційних відрахувань та визначення нової реальної залишкової вартості на паточний резервуар №5, паточний резервуар №7, паточний резервуар №8 і мазутний резервуар №3 у зв'язку з тим, що залишкова вартість паточний резервуарів суттєво відрізняється від справедливої ціни (а.с.55).

Згідно довідки від 30.08.2013 р., адресованої Міністерству аграрної політики та продовольства України Концерну «Укрспирт», позивач повідомив даний орган про проведення переоцінки резервуарів з визначенням справедливої залишкової вартості відповідних об'єктів (а.с.63).

Пізніше, листом від 09.09.2013 р. адресованого Міністерству аграрної політики та продовольства України Концерну «Укрспирт», позивач зазначив про те, що 30.08.2013 р. направив пакет документів на списання 5 одиниць основних засобів загальною вартістю 41926,74 грн. з проханням прискорити отримання дозволу на списання основних засобів (а.с.65).

Отже, як вбачається з листування із Міністерством аграрної політики, позивач звертався за отриманням дозволу на списання основних засобів, а не за отриманням дозволу на проведення прискореної амортизації.

Так, наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 12.02.2014 р. №71 надано дозвіл на списання основних засобів позивачу за переліком, всього 5 об'єктів (а.с.66).

На підставі отриманого дозволу Міністерства, позивач на підставі наказу №4 «Про списання матеріальних цінностей» провів списання 5 об'єктів основних засобів (а.с.68). В даному наказі також зазначено про демонтаж даних резервуарів, брухт металевий оприбуткувати на склад з подальшою реалізацією.

Станом на день розгляду справи в суді, 5 резервуарів спсані та розпилені на металобрухт.

Позивач наполягав на тому, що він не проводив прискорену амортизацію, а провів уцінку вартості основних засобів, зазначаючи при цьому, що при уцінки вартості основних засобів не потрібно залучати фахівця з оцінки.

Проте, з такою позицією суд не погоджується, з огляду на те.

Згідно наказу по підприємству №10б від 15.07.2013 р. «Про уцінку основних засобів», у зв'язку з тим, що залишкова вартість паточних резервуарів суттєво відрізняється від справедливої їх вартості, наказано провести нарахування амортизаційних відрахувань із визначенням нової реальної залишкової вартості (а.с.55).

Отже, сам вищеописаний наказ має в назві зазначає термін «про уцінку», водночас, у змісті наказу використовується термін «амортизація».

Згідно визначення наведеного у Положення (стандарту) 7, «Переоцінена вартість» - вартість необоротних активів після їх переоцінки.

Відповідно до пункту 16 Положення (стандарт) 7, підприємство/установа може переоцінювати об'єкт основних засобів, якщо залишкова вартість цього об'єкта суттєво відрізняється від його справедливої вартості на дату балансу. У разі переоцінки об'єкта основних засобів на ту саму дату здійснюється переоцінка всіх об'єктів групи основних засобів, до якої належить цей об'єкт.

У пункті 19 Положення (стандарт) 7 вживаєтсья термін «дооцінка».

При цьому, аналіз Положення (стандарт) 7 взагалі не містить такого терміна як «уцінка».

Водночас, термін «уцінка» міститься в Положення про порядок уцінки і реалізації продукції, що залежалась, з групи товарів широкого вжитку, продукції виробничо-технічного призначення та надлишкових товарно-матеріальних цінностей, затвердженого наказом Міністерства економіки України, Міністерства фінансів України від 10.09.21996 р. та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.12.1999 р. за №912/4214 (далі Положення про уцінку).

Пунктом 1 Положення про уцінку визначено, що за цим Положенням проводиться уцінка товарів широкого вжитку і продукції виробничо-технічного призначення, що залежалися (не мають збуту більше трьох місяців) і не користуються попитом у споживачів, а також таких товарів та продукції, які частково втратили свою первісну якість (далі - товари, продукція), та надлишкових товарно-матеріальних цінностей (матеріалів, комплектуючих виробів, інших матеріальних цінностей, що більше трьох місяців не можуть бути використані на виробництво продукції, оскільки таку продукцію виробляти недоцільно за відсутності попиту на неї як на внутрішньому, так і на зовнішньому ринках).

Отже, як на думку суду, позивачем було проведено переоцінку в розумінні бухгалтерського та податкового обліку, оскільки уцінений може бути лише товар широкого вжитку або продукція технічного призначення, які реалізується у сфері торгівлі, а не основні необоротні засоби.

Згідно абзацу 7 частини 2 статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна є обов'язковим у випадках: переоцінки основних фондів для цілей бухгалтерського обліку.

Тобто, як на думку суду, позивач зобов'язаний був у разі проведення переоцінки вартості основних фондів провести оцінку майна із залучення оцінювача.

Водночас, в оскаржуваному пункті вимоги відповідачем зазначено про порушення процедури проведення прискореної амортизації.

Суд дійшов висновку, що позивачем щодо 5 об'єктів необоротних засобів (резервуарів) проведено переоцінку, а не прискорену амортизацію, як зазначено в п.2.3 листі-вимозі, що є самостійною підставою для скасування даного пункту.

Крім того, суд зазначає про те, що відновити в бухгалтерському обліку процедуру переоцінки не можливо, оскільки ці 5 об'єктів (резервуари) по яких проведена переоцінка, вже списані з обліку підприємства та, як встановлено в судовому засіданні розпилені на металобрухт. Тобто, за даними бухобліку цих необоротних засобів вже не існує.

Враховуючи вищеописане, суд зазначає про те, що при проведенні переоцінки необхідно було залучати оцінювача, проте, оскільки не було проведено прискореної амортизації, тому п.2.3 листа-вимоги є протиправним та підлягає скасуванню.

Стосовно пункту 2.4 листа-вимоги, суд зазначає наступне.

Пунктом 2.4 листа-вимоги зобов'язано встановити винних осіб в недотриманні вимог нормативно-правових актів при нарахуванні амортизації вартості необоротних активів та внести відповідні корегування до бухгалтерського обліку в порядку Положення (стандарту) бухгалтерського обліку, у зв'язку з тим, що при списанні основних засобів не була забезпечена повнота віднесення первинної вартості необоротних активів за рахунок нарахованих сум амортизації та допускалися випадки нарахування зносу на об'єкти, які на дату нарахування амортизації були вже ліквідовані.

В судовому засіданні представник позивача зазначив, що не заперечує проти того, що дані порушення дійсно мали місце.

Так, згідно доповідної записки головного бухгалтера від 31.10.2014 р., бухгалтерський облік на підприємстві вівся за допомогою програми 1С з 01.01.2005 р., в зв'язку з тим, що програма в період з 01.01.2013 р. по 31.01.2014 р. не обновлювалася, це призвело до спотворення результатів бухгалтерського обліку. Залишки не списаних сум нарахованої амортизації по об'єктам необоротних активів, які вже списані, виникли внаслідок того, що амортизація нараховується автоматично в програмі 1С (а.с.71).

Отже, оскільки програма 1С бухгалтерія не була оновлена і в ній не було відображено спасання необоротних активів, а тому програма продовжувала нараховувати на списані об'єкти амортизацію.

Враховуючи, що дане порушення мало місце в об'єктивній дійсності і не було спростоване позивачем, тому в задоволенні позову в частині визнання протиправною та скасування п.2.4 листа вимоги слід відмовити за безпідставністю.

Стосовно пункту 2.5 листа-вимоги, суд зазначає наступне.

Пунктом 2.5 листа-вимоги зобов'язано встановити причини виникнення лишків металобрухту, осіб винних в їх виникненні та забезпечити оприбуткування за даними бухгалтерського обліку та в подальшому забезпечити сурове дотримання вимог Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, затвердженого Мінфіном України від 24.05.1995 р. №88.

Відповідач в судовому засіданні зазначив, що під час ревізії було встановлено, що на території підприємства знаходиться металобрухт, який взагалі не відображений в бухгалтерському обліку.

В судовому засіданні представник позивача не спростовував факту наявності на території підприємства металобрухту, зазначивши, що це метал від розрізаних резервуарів.

Пунктом 1.1 Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. №88 (далі по тексту Положення), визначено, що Положення встановлює порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету (надалі - установи).

Отже, після розпилення списаних активів (резервуарів), позивач був зобов'язаний в бухгалтерському обліку зазначити про новий об'єкт - металобрухт, його вагу тощо.

Так, при списанні необоротних засобів комісія повинна була складати акти за формою ОЗ-3, в якій повинно було і бути відображений факт розпилювання резервуарів в результаті чого з'явився просто металобрухт.

Відповідач в судовому засіданні зазначав, що типові форми актів ОЗ-3 позивачем були заповнені не повністю, що і призвело до встановлення не оприбуткування металобрухту.

Позивач надав суду письмові пояснення про те, що типові акти за формою ОЗ-3 при списання основних засобів не були заповнені повністю, а саме не були внесені дані щодо маси об'єкта за паспортом наявності дорогоцінних металів тому, що паспорти на об'єкти втрачені.

Такі посилання суд оцінює критично з огляду на те, що правила ведення бухгалтерського обліку повинні дотримуватись усі суб'єкти господарювання.

Більш того, судовому захисту може підлягати порушене право, в даному випадку суб'єкт владних повноважень лише звертає увагу на необхідність оприбуткувати за даними бухгалтерського обліку металобрухт в кількості 32 тони та в подальшому дотримувати норм права.

Оскільки позивач в судовому засіданні не спростовував факт наявності лишків металобрухту на території заводу, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в частині визнання протиправною та скасування пункту 2.5 листа вимоги.

Отже, за висновками суду, даний позов належить задовольнити частково, а саме: скасувати пункт 2.3 листа вимоги від 05.12.2014 р. №11-07-14-14/7082 про усунення виявлених ревізією.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку про часткове повернення суми сплаченого судового збору в сумі 14,80 грн. (74 грн. : 5).

Керуючись ст. ст. 2,17, 94, 158 - 163 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов державного підприємства "Маловисківський спиртовий завод" до Державної фінансової інспекції в Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати пункт 2.3 листа-вимоги Державної фінансової інспекції в Кіровоградській області від 05.12.2014 р. №11-07-14-14/7082 про усунення виявлених ревізією.

Присудити державному підприємству "Маловисківський спиртовий завод" судовий збір у сумі 14 (чотирнадцять) гривень 80 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили в порядку, передбаченому статтею 254 КАС України та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі, протягом десяти днів з дня отримання копії постанови суду, апеляційної скарги через Кіровоградській окружний адміністративний суд, з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду Г.П. Нагібіна