Справа № 824/93/15-а
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2015-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/93/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Лелюк О.П.

Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.

21 травня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Залімського І. Г. Сушка О.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 10 березня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до державного реєстратора Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_2 про скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

28.01.2015 року позивач - ОСОБА_3 звернулась до Чернівецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до державного реєстратора Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_2 про скасування рішення.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 10.03.2015 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду, третя особа звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 10.03.2015 року.

У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб, які беруть участь у справі в судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату час і місце судового засідання, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити з наступних підстав.

Як досліджено з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, за договором купівлі-продажу квартири від 23 червня 1999 року ОСОБА_3 купила у ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1.

Право власності на вказану квартиру було зареєстровано ОСОБА_3 24 червня 1999 року в Чернівецькому комунальному обласному БТІ у реєстраційній книзі №86 на стор.303 за реєстраційним номером 7568, що підтверджується відміткою на договорі купівлі-продажу від 23 червня 1999 року.

Крім цього, в довідці Чернівецького комунального обласного бюро технічної інвентаризації від 02 березня 2015 року №783 зазначено про те, що згідно реєстрової книги та архівної справи АДРЕСА_1 право власності зареєстровано за ОСОБА_3 згідно договору купівлі-продажу від 23 червня 1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Тодеренчук Г.В., реєстровий №2022 та внесено в книгу за №86, сторінка 303, дата реєстрації 24 червня 1999 року.

В грудні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області із заявою щодо реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності на належну їй квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням державного реєстратора Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області Гринюк І.В. №18508419 від 31 грудня 2014 року відмовлено ОСОБА_3 у державній реєстрації права власності на вказане нерухоме майно у зв'язку з тим, що 10 вересня 2014 року уже було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видане на її ім'я Першою Чернівецькою державною нотаріальною конторою 29 жовтня 1999 року за реєстром №2-8382.

Згідно з матеріалами реєстраційної справи №01 відносно нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1, 10 вересня 2014 року ОСОБА_2 звернулась до Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області із завою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Поряд із заявою подано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане Першою Чернівецькою державною нотаріальною конторою 29 жовтня 1999 року за реєстром №2-8382, згідно якого ОСОБА_2 є спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_8, а саме: квартири АДРЕСА_1.

Розглянувши подані ОСОБА_2 документи, державний реєстратор Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області ОСОБА_4 прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №15716909 від 11 вересня 2014 року щодо реєстрації права приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2

11 вересня 2014 року Реєстраційною службою Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області видано витяг з Державного реєстру речових прав за №26660721 про реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на нерухоме майно (квартиру АДРЕСА_1) на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Першою Чернівецькою державною нотаріальною конторою 29 жовтня 1999 року за реєстром №2-8382. Підставою внесення запису зазначено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №15716909 від 11 вересня 2014 року.

На думку позивачки вище вказане рішення щодо реєстрації права на нерухоме майно за ОСОБА_2 є протиправним та порушує її законні права та охоронювані інтереси, що стало причиною звернення до суду.

За результатом розгляду справи, суд першої інстанції, керуючись положеннями Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

За змістом статей 2 та Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" №1952-IV (далі - Закон № 1952-ІV) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Будь-які правочини щодо нерухомого майна (відчуження, управління, іпотека тощо) вчиняються, якщо право власності чи інше речове право на таке майно зареєстровано згідно з вимогами цього Закону, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті та статтею 4 1 цього Закону.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону №1952-IV державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав; 2) приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав; 3) відкриває і закриває розділи Державного реєстру прав, вносить до них відповідні записи; 4) веде реєстраційні справи щодо об'єктів нерухомого майна; 5) присвоює реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна під час проведення державної реєстрації; 6) видає свідоцтво про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 7) надає інформацію з Державного реєстру прав або відмовляє у її наданні у випадках, передбачених цим Законом; 8) у разі потреби вимагає подання передбачених законодавством додаткових документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень; 8 1) під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та зареєстровані в установленому порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент реєстрації законодавства проводили таку реєстрацію, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про правонабувача або про нерухоме майно. Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, до яких надійшов запит, зобов'язані безоплатно в установленому законодавством порядку протягом трьох робочих днів надати державному реєстратору відповідну інформацію, зокрема щодо зареєстрованих речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки; 9) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України.

Статтею 19 Закону №1952-IV передбачені підстави для державної реєстрації прав та їх обмежень.

Так, згідно частини першої зазначеної статті державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Відповідно до статті 26 Закону №1952-IV записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Процедуру прийняття і розгляду заяв щодо внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) та скасування записів (далі - заява) Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав), перелік документів, необхідних для внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав, права та обов'язки суб'єктів, що є учасниками зазначеної процедури визначає Порядок прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 12 грудня 2011 року №3502/5, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 12 грудня 2011 року за №1429/20167 (далі - Порядок №3502/5).

Відповідно до вимог пункту 2.6 Порядку №3502/5 для внесення записів про скасування державної реєстрації прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили.

Згідно пункту 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року №1141, державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Аналізуючи вище викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що державний реєстратор позбавлений можливості самостійно скасовувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та, як наслідок, вносити запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про скасування державної реєстрації прав. Такий запис державний реєстратор може вносити за заявою особи на підставі рішення суду, що набрало законної сили, про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав.

Згідно з матеріалами справи ОСОБА_2 є спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_8, а саме: квартири АДРЕСА_1. Відповідно, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №15716909 від 11 вересня 2014 року щодо реєстрації права приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 було прийнято державним реєстратором Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видане Першою Чернівецькою державною нотаріальною конторою 29 жовтня 1999 року за реєстром №2-8382.

При цьому, рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 07 квітня 2000 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом та виселення, яке набрало законної сили 20.04.2015 року, визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане Першою Чернівецькою державною нотаріальною контрою на ОСОБА_2 що стосується квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Таким чином, рішення державного реєстратора про реєстрацію прав на нерухоме майно за ОСОБА_2 № 15716909 було прийнято на підставі визнаного в судовому порядку недійсним правовстановлюючого документу, що відповідно до пункту 2.6 Порядку №3502/5 дає підстави для його скасування.

При цьому, посилання апелянта на відсутність відомостей про набрання законної сили рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 07 квітня 2000 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом та виселення є необгрунтованим, з огляду на наступне.

Зазначене судове рішення набрало законної сили 20 квітня 2000 року, про що свідчить відмітка суду на копії судового рішення, наданого на виконання вимог ухвали Чернівецького окружного адміністративного суду від 26 лютого 2015 року.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 24 грудня 2003 року ОСОБА_2 було відмовлено в прийнятті касаційної скарги на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 07 квітня 2000 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом та виселення.

Ухвалою Верховного Суду України від 30 березня 2004 року відмовлено у задоволенні касаційної скарги ОСОБА_2 на ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 24 грудня 2003 року.

Ухвалою Верховного Суду України від 09 травня 2006 року у допуску заяви ОСОБА_2 про перегляд у зв'язку з винятковими обставинами ухвали колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 30 березня 2004 року до провадження у зв'язку з винятковими обставинами відмовлено.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію прав на нерухоме майно за ОСОБА_2 № 15716909.

З урахуванням вищевикладених норм чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини сторін, та встановлених обставин даної справи, колегія суддів дійшла висновку про обгрунтованість заявлених позивачем вимог, які правомірно задоволені судом першої інстанції.

Апелянтом не надано достатніх доказів в підтвердження доводів апеляційної скарги, у зв'язку з чим остання задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для задоволення вимог апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 10 березня 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Залімський І. Г.

Сушко О.О.