Справа № 454/805/13-а
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2015-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2015 року Справа № 876/2758/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Дяковича В.П., Іщук Л.П.,

з участю секретаря судових засідань Сідельник Г.М.,

позивача ОСОБА_2,

відповідачів Ройка Я.Г., Бурко Н.М.,

представника відповідача Піца М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Сокальського районного суду Львівської області від 12 грудня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до міського голови м. Великі Мости Сокальського району Львівської області, Великомостівської міської ради Сокальського району Львівської області, інженера-землевпорядника Великомостівської міської ради Сокальського району Львівської області про зобов'язання до вчинення дій,

ВСТАНОВИВ :

У березні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила:

зобов'язати міського голову м. Великі Мости Сокальського району Львівської області (далі - Голова) погодити технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку площею 0,10 га, яка знаходиться по АДРЕСА_1 шляхом підписання акту встановлення та узгодження меж земельної ділянки, акту прийому-передачі межових знаків на зберігання, кадастрового плану земельної ділянки;

зобов'язати інженера-землевпорядника Великомостівської міської ради Сокальського району Львівської області (далі - Інженер-землевпорядник) погодити технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку площею 0,10 га, яка знаходиться по АДРЕСА_1 шляхом підписання акту встановлення та узгодження меж земельної ділянки, акту прийому-передачі межових знаків на зберігання;

зобов'язати Великомостівську міську раду Сокальського району Львівської області (далі - Рада) розглянути питання про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку площею 0,10 га, яка знаходиться по АДРЕСА_1 та розглянути питання про передачу цієї земельної ділянки у власність позивачки.

Постановою Сокальського районного суду Львівської області від 12 грудня 2013 року у справі № 454/805/13-а у задоволенні позову було відмовлено.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову про задоволення її позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтував тим, що рішенням Ради від 18.11.2011 року № 196 їй було дано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, яка перебуває в її користуванні.

Встановлення та узгодження меж земельної ділянки, виготовлення кадастрового плану та проведення зйомки не повинно відбуватись у присутності міського голови та землевпорядника.

Посилання Ради на розробку нового кварталу, як на підставу відмови у вчиненні дій, зазначених у позовних вимогах, не ґрунтується на законі, оскільки встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до ст. 186 ЗК України документації із землеустрою.

Новий квартал садибної забудови у м. В.Мости був затверджений у 2009 році, тоді як рішення Ради № 196 про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою було прийнято 18.11.2011 року, є чинним та обов'язковим до виконання.

У ході апеляційного розгляду позивачка ОСОБА_2 підтримала вимоги, викладені у апеляційній скарзі, та просила скасувати постанову суду першої інстанції, задовольнивши її позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідачі у судовому засіданні апеляційного суду заперечили обґрунтованість доводів апелянта, просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та учасників процесу, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що мешканці м. Великі Мости, що проживають по АДРЕСА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_7 у позовній заяві від 08.03.2013 року подали недостовірну інформацію.

12.12.2012 року за вх. № 193 була зареєстрована заява ОСОБА_2 щодо погодження технічної документації, а саме підписання актів встановлення та узгодження меж земельної ділянки, акту прийомки - передачі межових знаків на зберігання та затвердження на сесії міської ради, на яку була надана відповідь за вих. № 03/05-10 від 03.01.2013 року.

Згідно із свідоцтвом про право на спадщину позивачі успадкували по ? частині житлового будинку та господарські будівлі по АДРЕСА_1

Рішенням Ради за № 196 від 18.11.2011 року було надано дозвіл позивачам на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчує право власності на земельну ділянку, орієнтовною площею 0,10 га для обслуговування житлового будинку.

Акти встановлення та узгодження меж земельної ділянки, акт прийому-передачі межових знаків на зберігання та кадастровий план були виготовлені та зйомка проведена без участі міського голови та землевпорядника, а лише подані для формального підпису.

Позивачам відомо, що між житловими будинками № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 згідно з діючим генеральним планом м. В.Мости повинна проходити дорога, однак вони без будь-якого погодження побудували нежитлову будівлю на місці, де запроектована дорога. Крім цього, дана будівля не увійшла в склад спадщини, що говорить про самовільне будівництво поза межами присадибної ділянки.

Згідно з генеральним планом (схемою) від 1955 року ширина земельної ділянки від АДРЕСА_1 становить 21,15 м, а згідно з кадастровим планом вона становить 26,64 м, тобто на 5,49 м більше.

У 2009 році був затверджений новий квартал садибної забудови в м. В.Мости по вул. Героїв УПА, який прилягає до присадибних ділянок по АДРЕСА_1, і між присадибними ділянками АДРЕСА_1 запроектована дорога, що має сполучати дані вулиці.

Проте, позивачі вважають, що земельна ділянка під запроектованою дорогою згідно з генеральним планом міста за 1981 рік повинна знаходитись в їхньому приватному користуванні.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.04.2011 року позивачка ОСОБА_2 успадкувала ? частину житлового будинку із господарськими будівлями по АДРЕСА_1.

Приписами ч. 1 ст. 324 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу.

Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, встановлених Конституцією України (ч. 2 ст. 324 ЦК України).

За правилами ч. 3 ст. 324 ЦК України кожен громадянин має право користуватися природними об'єктами права власності Українського народу відповідно до закону.

Положеннями ч. 1 ст. 374 ЦК України встановлено, що суб'єктами права власності на землю (земельну ділянку) є фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Частиною 2 ст. 1225 ЦК України передбачено, що до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.

Згідно із ч.3 ст. 1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

У ході судового розгляду судом встановлено, що земельна ділянка, на якій розташовані успадковані позивакою будівлі, у приватній власності не перебувала, а отже успадкована ОСОБА_2 не була.

Приписами ст. 12 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) передбачено, що до повноважень міських рад у галузі земельних відносин на території міст належить, окрім іншого, розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; організація землеустрою; вирішення земельних спорів; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Як безспірно встановлено судом, рішенням Великомостівської міської ради № 196 від 18.11.2011 року покійному ОСОБА_7 та ОСОБА_2 було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, що перебуває у їх користуванні, орієнтовною площею 0,10 га для обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1

Така технічна документація була виготовлена Львівською регіональною філією ДП «Центр державного земельного кадастру», копія якою знаходиться у матеріалах справи.

Даючи оцінку позовним вимогам ОСОБА_2 щодо зобов'язання відповідачів погодити вказану технічну документацію, а також відповідним її доводам, що викладені у апеляційній скарзі, апеляційний суд виходить із такого.

Відповідно до п. 2.2. Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 року № 376, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16.06.2010 року за № 391/17686 (далі - Інструкція) документація із землеустрою щодо встановлення меж житлової та громадської забудови розробляється у складі генерального плану населеного пункту, проектів розподілу територій і є основою для встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Пунктом 3.12. вказаної Інструкції передбачено, що закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою.

У технічній документації на земельну ділянку по АДРЕСА_1, на яку претендує позивачка, акт про встановлення та узгодження меж земельної ділянки не підписаний Головою та Інженером-землевпорядником, як представниками суміжного землекористувача в особі Ради.

При цьому суд апеляційної інстанції вважає безпідставними покликання апелянта на те, що встановлення та узгодження меж земельної ділянки не повинно відбуватись у присутності міського голови та землевпорядника з огляду на приписи пункту 3.12 Інструкції.

Відповідно до пояснень відповідачів, що узгоджуються із відповіддю держаного підприємства «Державний інститут проектування міст» від 23.04.2015 року № 192/12-1 на звернення Голови від 07.04.2015 року та іншими матеріалами справи, проїзд у кварталі житлової забудови у АДРЕСА_1 між будинками № НОМЕР_2 та № НОМЕР_1 був запланований генеральним планом м. В.Мости, розробленого у 1981 році та чинним на даний час.

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 186-1 ЗК України підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Як безспірно встановлено судом і не заперечується позивачкою ОСОБА_2, на спірній земельній ділянці розташована самовільно зведена господарська споруда, а сама земельна ділянка за своєю конфігурацією частково накладається на запроектований проїзд, оскільки ширина земельної ділянки згідно із технічною документацією, поданою на затвердження, збільшена на 5,59 м у порівнянні із її шириною за генеральним планом м. В.Мости.

Покликання апелянта у обґрунтування законності своїх дій на рішення Ради № 196 від 18.11.2011 року, на переконання апеляційного суду, є безпідставними, оскільки вказаним рішенням не було встановлено конкретні межі земельної ділянки, на яку претендує позивачка.

Виходячи з наведеного апеляційний суд вважає необґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_2 про зобов'язання відповідачів погодити технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну по АДРЕСА_1 та розглянути питання про передачу цієї земельної ділянки у власність позивачки.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а відтак апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України апеляційний суд,

УХВАЛИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Сокальського районного суду Львівської області від 12 грудня 2013 року у справі № 454/805/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді В.П.Дякович

Л.П.Іщук

Ухвала у повному обсязі складена 15 травня 2015 року.