Справа № 820/20481/14
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2015-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2015 р. Справа № 820/20481/14
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Кононенко З.О.

Суддів: Бондара В.О. , Калитки О. М.

за участю секретаря судового засідання Запара Е.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 24.03.2015р. по справі № 820/20481/14

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації

про визнання дій протиправними, визнати нечинним висновок та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Департаменту культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації, в якому просить: визнати протиправними дії Департаменту культури і туризму Харківської облдержадміністрації щодо відмови в погодженні проекту відведення земельної ділянки ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (за рахунок земель житлової та громадської забудови комунальної власності територіальної громади) по АДРЕСА_1; визнати нечинним висновок №01.02-33/126 від 24.07.2014 року Департаменту культури і туризму Харківської облдержадміністрації щодо відмови в погодженні проекту відведення земельної ділянки ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (за рахунок земель житлової та громадської забудови комунальної власності територіальної громади) по АДРЕСА_1; зобов'язати Департамент культури і туризму Харківської облдержадміністрації погодити проект відведення земельної ділянки ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (за рахунок земель житлової та громадської забудови комунальної власності територіальної громади) по АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 надано для погодження відповідачу. Висновком № 01.02-33/126 від 27.07.2014 року відповідачем зазначений проект не погоджено, оскільки зазначена земельна ділянка знаходиться в зоні розташування пам'ятки археології місцевого значення - поселення Богодухів, взята під охорону держави наказом Міністерства культури України № 1224 від 28.11.2013 року, охоронний № 8829-Ха. Такий висновок позивач вважає неправомірним, у зв'язку з чим просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 24.03.2015р. позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Департаменту культури і туризму Харківської облдержадміністрації щодо відмови в погодженні проекту відведення земельної ділянки ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (за рахунок земель житлової та громадської забудови комунальної власності територіальної громади) по АДРЕСА_1;

Визнано протиправним висновок № 01.02-33/126 від 24.07.2014 року Департаменту культури і туризму Харківської облдержадміністрації щодо відмови в погодженні проекту відведення земельної ділянки ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (за рахунок земель житлової та громадської забудови комунальної власності територіальної громади) по АДРЕСА_1.

Зобов'язано Департамент культури і туризму Харківської облдержадміністрації повторно розглянути питання щодо погодження проекту відведення земельної ділянки ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (за рахунок земель житлової та громадської забудови комунальної власності територіальної громади) по АДРЕСА_1.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не з'явилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

В апеляційній скарзі відповідач, Департамент культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації, зазначає, що оскаржувана постанова в частині задоволення позову прийнята з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 195 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24 квітня 2014 року позивач звернувся до Богодухівської міської ради з заявою, щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва жилого будинку, господарських будівель та споруд площею 0,1 га, розташованої в АДРЕСА_1.

Рішенням ХLIІІ позачергової сесії Богодухівської міської ради VI скликання №1828 від 29.04.2014 року ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею орієнтовно 0,1 га, за рахунок земель житлової та громадської забудови комунальної власності територіальної громади.

На підставі зазначеного рішення ОСОБА_1 з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 був укладений договір щодо розробки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (за рахунок земель житлової та громадської забудови комунальної власності територіальної громади) по АДРЕСА_1.

Виготовлений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у відповідності зі ст. 186-1 Земельного кодексу України був погоджений відділом містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Богодухівської районної державної адміністрації згідно з висновком №01-17/86 від 12.06.2014 року.

На підставі п.3 ч.3 ст. 186-1 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 був наданий для погодження до Департаменту культури і туризму Харківської облдержадміністрації.

Департаментом культури і туризму Харківської облдержадміністрації Висновком № 01.02-33/126 від 24.07.2014 року департаментом культури і туризму Харківської облдержадміністрації проект відведення земельної ділянки ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (за рахунок земель житлової та громадської забудови комунальної власності територіальної громади) по АДРЕСА_1 не погоджено, оскільки земельна ділянка знаходиться в зоні розташування пам'ятки археології місцевого значення - поселення Богодухів (взята під охорону держави МКУ № 1224 від 28.11.2013р., охор. № 8829-Ха).

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходи з того, що дії Департаменту культури і туризму Харківської облдержадміністрації щодо відмови в погодженні проекту відведення земельної ділянки ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (за рахунок земель житлової та громадської забудови комунальної власності територіальної громади) по АДРЕСА_1, а також висновок № 01.02-33/126 від 24.07.2014 року Департаменту культури і туризму Харківської облдержадміністрації щодо відмови в погодженні проекту відведення земельної ділянки ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (за рахунок земель житлової та громадської забудови комунальної власності територіальної громади) по АДРЕСА_1 є протиправними.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступних підстав.

Охорона об'єктів культурної спадщини є одним із пріоритетних завдань органів державної влади та органів місцевого самоврядування. З метою захисту та збереження культурної та історичної спадщини законодавцем розроблено ряд заходів, одним з яких, зокрема, є погодження проекту відведення земельних ділянок з відповідним органами у сфері охорони культурної спадщини, що має на меті попередження безконтрольної господарської діяльності.

Значна частина об'єктів археологічної спадщини, що потребує спеціальної охорони від руйнування та інших чинників знаходяться під шаром ґрунту. Одним із основних законодавчих актів, окрім Конституції України, що покликаний регулювати земельні відносини, є Земельний кодекс України, який потрібно враховувати і при охороні археологічної спадщини. Статтею 1 Земельного кодексу земля визнається основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Також в ній зазначено, що право власності на землю гарантується. Використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

З наведеного випливає, що саме держава виступаючи в інтересах всього суспільства повинна запобігати таким ситуаціям, як: нецільове використання земель з об'єктами культурної та археологічної спадщини, самовільне зайняття таких земельних ділянок, тощо, захищаючи при цьому права та свободи громадян, а також їхнє право на вільний доступ до культурної та археологічної спадщини, збереження її для майбутніх поколінь.

Абзацом 3 частини 3 статті 186-1 Земельного кодексу України встановлено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розташованої на території земель історико- культурного призначення, пам'яток культурної спадщини місцевого значення, їх охоронних зон, в історичних ареалах населених місць та інших землях історико-культурного призначення, крім випадків, зазначених в абзаці третьому цієї частини, підлягає також погодженню з органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим у сфері охорони культурної спадщини, відповідним структурним підрозділом обласної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації у сфері охорони культурної спадщини

Отже, органи охорони культурної спадщини в межах своїх повноважень надають висновки стосовно проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки не тільки на землях історико-культурного призначення, але і на пам'ятках культурної спадщини місцевого значення, їх охоронних зонах, в історичних ареалах населених місць тощо.

Мотивуючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про те що у даному випадку позивач має намір приватизувати саме земельну ділянку, а не пам'ятку археології, під поверхнею якої така пам'ятка може знаходитися, а оскільки вказана земельна ділянка не є землею під об'єктом історико-культурного призначення висновок щодо відмови у погодженні проекту відведення земельної ділянки є безпідставним.

Судом першої інстанції не враховано положення абзацу п'ятого статті 17 Закону України «Про охорону культурної спадщини» від 08 червня 2000 року № 1805-ІІІ (далі - Закон №1805), яким чітко визначено, що землі, на яких розташовані пам'ятки, археології, перебувають у державній власності або вилучаються (викуповуються) у державну власність в установленому законом порядку, за винятком земельних ділянок, на яких розташовуються пам'ятки археології - поля давніх битв.

Відповідно до ст. 1 Закону № 1805 пам'ятка культурної спадщини - це об'єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам'яток України.

Згідно зі ст. 14 Закону № 1805 занесення об'єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам'яток України проводиться відповідно щодо пам'яток місцевого значення рішенням центрального органу виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини. Інші організації не мають повноважень щодо надання об'єкту культурної спадщини статусу пам'ятки. Отже, чинним законодавством визначено єдиний документ, який підтверджує статус пам'ятки культурної спадщини - це рішення центрального органу виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини. У даному випадку - поселення Богодухів занесене до Державного реєстру нерухомих пам'яток України наказом Міністерства культури України № 1224 від 28.11.2013.

Позивач бажає отримати земельну ділянку по АДРЕСА_1, яка знаходиться в межах пам'ятки археології" місцевого значення поселення Богодухів. А отже, як було зазначено раніше, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розташованої на території земель історико- культурного призначення, пам'яток культурної спадщини місцевого значення, їх охоронних зон, в історичних ареалах населених місць та інших землях історико-культурного призначення, підлягає також погодженню з органом виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини.

В оскаржуваній постанові судом встановлено, що земельна ділянка по АДРЕСА_1, яку позивач має намір приватизувати, не є землею під об'єктами історико-культурного призначення, що мають особливу історико-культурну цінність, тобто такі об'єкти в земельній ділянці відсутні, а є тільки припущення знаходження пам'ятки археології в шарі землі, що може бути виявлено під час археологічного обстеження земельної ділянки.

Закон № 1805 не містить визначень «об'єкт історико-культурного призначення» та «особлива історико-культурна цінність».

Відповідно до ст. 1 Закону № 1805 об'єкт культурної спадщини - визначне місце,: споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов'язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об'єкти (об'єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об'єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного,- етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність.

Пам'ятка культурної спадщини - це об'єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам'яток України

Об'єкт культурної спадщини - поселення «Богодухів» є пам'яткою культурної спадщини та занесений до Державного реєстру нерухомих пам'яток України наказом Міністерства культури України № 1224 від 28.11.2013.

Земельні ділянки, які плануються до відведення ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за рахунок земель житлової та громадської забудови по АДРЕСА_1, розташовані в межах пам'ятки археології місцевого значення поселення Богодухів, яка є об'єктом культурної спадщини.

Також суд першої інстанції дійшов висновку, що приватизація або інше придбання у власність земельних ділянок, в межах яких розташована археологічна пам'ятка, не заборонена, не може бути приватизована лише археологічна пам'ятка.

Як зазначалося раніше, землі, на яких розташовані пам'ятки археології, перебувають у державній власності. Однак, це не позбавляє права особи отримати такі земельні ділянки у приватну власність. У даному випадку отримання земельної ділянки, яка знаходиться в зоні розташування пам'ятки археології можливе після виключення її з загальної площі пам'ятки археології, занесеної до Державного реєстру нерухомих пам'яток України.

Відповідно до статті 15 Закону № 1805 вилучення пам'ятки з Реєстру здійснюється лише у разі: якщо пам'ятку зруйновано; якщо пам'ятка археології, що не виявлена в наземних обсягових формах, досліджена на всій площі і по всій глибині культурного шару і при цьому не виявлено об'єктів культурної спадщини, які підлягають консервації або музеєфікації на місці та подальшому використанню; якщо пам'ятка втратила предмет охорони.

Законом України «Про охорону археологічної спадщини» від 18 березня 2004 року № 1626-ІУ (далі - Закон № 1626) визначено порядок та правові засади проведення наукових досліджень археологічної спадщини.

Відповідно до Закону № 1626 тільки після отримання висновку Інституту археології НАН України за результатами археологічних досліджень (розкопок) стосовно безумовної відсутності на території ділянок історичного культурного шару та пов'язаних з ним рухомих археологічних предметів, а також об'єктів, що підлягають музеєфікації досліджена земельна ділянка виключається з загальної площі пам'ятки археології та може бути надана у приватну власність.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що висновок Департаменту ніяким чином не порушує права та інтереси позивача та має на меті в першу чергу захистити об'єкти культурної спадщини, які можуть бути виявлені на зазначеній земельній ділянці.

Судом першої інстанції також зазначено, що приватизація земельних ділянок, передача їх в оренду, в межах яких знаходяться пам'ятки археології, не перешкоджає відповідним органам у здійсненні ними мір щодо охорони об'єктів історико-культурної спадщини, оскільки законодавством передбачена можливість заборони власнику земельної ділянки здійснювати діяльність, яка шкідливо впливає або може вплинути на зазначений об'єкт, а також встановлено обов'язок власника чи землекористувача не перешкоджати у проведенні археологічних розвідок, розкопок на такій ділянці, забезпечити збереження виявлених об'єктів культурної спадщини та передачу рухомих об'єктів відповідним органам, тощо..

Зазначене передбачено ст. 35 Закону № 1805 та стосується власників або користувачів земельної ділянки (у тому числі орендарів) у межах території пам'ятки,- охоронюваної археологічної території.

У той же час статтею 37 Закону № 1805 визначено, що будівельні, меліоративні, шляхові та інші роботи, що можуть призвести до руйнування, знищення чи пошкодження об'єктів культурної спадщини, проводяться тільки після повного дослідження цих об'єктів за рахунок коштів замовників зазначених робіт.

Роботи на щойно виявлених об'єктах культурної спадщини здійснюються за наявності письмового дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини на підставі; погодженої з ним науково-проектної документації.

З метою захисту об'єктів археології, у тому числі тих, що можуть бути виявлені, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у випадках, передбачених Земельним кодексом України, погоджуються органами охорони культурної спадщини.

У даному випадку позивач лише має намір отримати земельну ділянку у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Відповідно до ст. 79 Земельного кодексу земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об'єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, якщо інше не встановлено законом та не порушує прав інших осіб.

Право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд.

Відповідач зазначає, що позивачем на земельній ділянці планується проводити будівельні роботи, що безумовно може призвести до пошкодження об'єктів культурної спадщини, які можуть бути виявлені.

Саме з метою захисту об'єктів археологічної спадщини законодавцем передбачено погодження проекту відведення земельної ділянки з відповідними органами охорони культурної спадщини.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідно до наказу Міністерства культури України № 1224 від 28.11.2013 занесено до Державного реєстру нерухомих- пам'яток України за категорією місцевого значення об'єкти культурної спадщини, крім іншого - поселення Богодухів (фортеця, посад), таким чином у даному випадку пам'ятником археології є саме посад та фортеця поселення Богодухів, проте інформації про земельну ділянку, як про територію пам'ятки культурної спадщини чи охоронювану археологічну територію, до державного земельного кадастру не внесено.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 №1760 затверджено Порядок визначення категорій пам'яток для занесення об'єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам'яток України, (далі - Порядок)

Відповідно до пункту 2 Порядку на кожний об'єкт культурної спадщини, що пропонується відповідним органом охорони культурної спадщини для занесення до Реєстру, складається облікова документація, яка підлягає постійному зберіганню у цьому органі. Занесення об'єкта культурної спадщини до Реєстру без облікової документації не допускається.

На графічних матеріалах, доданих до Паспорту, зображено межі фортеці та посаду та відповідно у самому Паспорті зазначено опис меж території об'єкта культурної спадщини.

Як зазначалося вище відповідно до абзацу 5 ст. 17 Закону № 1805 землі, на яких розташовані пам'ятки археології перебувають у державній власності. Разом з тим жодним нормативно-правовим актом строки зміни цільового призначення земель, на яких розташовані пам'ятки археології, на землі істотко-культурного призначення не встановлено.

Археологічна спадщина України є невід'ємною частиною культурної спадщини людства, вразливого і невідновлюваного джерела знань про історичне минуле, задля захисту та збереження якого державою розроблено комплекс заходів.

Відповідно до статті 11 Конституції України держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, а також розвиткові; етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх корінних народів і національних меншин України. Це означає, що саме за сприяння держави, її фінансової та законодавчо-; організаційної підтримки можливий культурно-історичний розвиток української нації з врахуванням безцінних здобутків попередників.

У частині п'ятій статті 54 Конституції України зазначено, що культурна спадщина охороняється законом, частина шоста визначає, що Держава забезпечує збереження історичних пам'яток та інших об'єктів, що становлять культурну цінність, вживає заходів для повернення в Україну культурних цінностей народу, які знаходяться за її межами.

Відповідно до статті 66 Конституції України кожен зобов'язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.

Суттєвим основоположним документом у сфері охорони археологічної спадщини є Європейська конвенція про охорону археологічної спадщини (переглянута), укладена 16 січня 1992 року в м. Валлетті, підписана від імені України 2 липня 1998 року і ратифікована Законом України «Про ратифікацію Європейської конвенції про охорону археологічної спадщини (переглянутої)» від 10 грудня 2003 року №1369-ІУ. Метою цієї (переглянутої) Конвенції є охорона археологічної спадщини як джерела європейської колективної пам'яті і засобу історичних і наукових досліджень (ч.І ст.1). Конвенція передбачає великий комплекс взаємних зобов'язань між її учасниками щодо збереження та примноження історико-; культурного надбання людства.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, колегія суддів приходить до переконання, що Департамент при винесенні рішення про відмову у погодженні проекту відведення земельних ділянок ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за рахунок земель житлової та громадської забудови по АДРЕСА_1 діяв виключно в межах та на підставі Законів України та з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

А отже, відсутні правові підстави визнання протиправними дії та висновку Департаменту № 01.02-33/126 від 24.07.2014 щодо відмови у погодженні проекту відведення земельної ділянки ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за рахунок земель житлової та громадської забудови по АДРЕСА_1.

Враховуючи допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права, що призело до неправльного вирішення справи, в частині задоволення позову постанова суду першої інстанції підлягає скасуваню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. 41, ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Департаменту культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації задовольнити.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 24.03.2015р. по справі № 820/20481/14 скасувати в частині задоволення позову в частині визнання протиправними дій Департаменту культури і туризму Харківської облдержадміністрації щодо відмови в погодженні проекту відведення земельної ділянки ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (за рахунок земель житлової та громадської забудови комунальної власності територіальної громади) по АДРЕСА_1; визнання протиправним висновку № 01.02-33/126 від 24.07.2014 року Департаменту культури і туризму Харківської облдержадміністрації щодо відмови в погодженні проекту відведення земельної ділянки ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (за рахунок земель житлової та громадської забудови комунальної власності територіальної громади) по АДРЕСА_1; зобов'язання Департаменту культури і туризму Харківської облдержадміністрації повторно розглянути питання щодо погодження проекту відведення земельної ділянки ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (за рахунок земель житлової та громадської забудови комунальної власності територіальної громади) по АДРЕСА_1.

В цій частині прийняти нову постанову, якою в цій частині в задоволенні позову відмовити.

В іншій частині постанову Харківського окружного адміністративного суду від 24.03.2015р. по справі № 820/20481/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Кононенко З.О.
Судді Бондар В.О. Калитка О.М.
Повний текст постанови виготовлений 25.05.2015 р.