Справа № 552/1177/15-а
Суддя: Філатов Ю.М.
Дата ухвалення: 2015-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2015 р.Справа № 552/1177/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Філатова Ю.М.

Суддів: Водолажської Н.С. , Бенедик А.П.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України Київського району в м.Полтаві на постанову Київського районного суду м. Полтави від 17.04.2015р. по справі № 552/1177/15-а

за позовом ОСОБА_1

до Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області третя особа: Управління Пенсійного фонду України Київського району в м.Полтаві

про на дії державного виконавця державної виконавчої служби,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Полтавській області, третя особа Управління Пенсійного фонду України Київського району м. Полтави, та просив суд визнати незаконними постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області про закінчення виконавчого провадження ВП № 45845585 та ВП №45845894 від 19.02.2015 року.

Постановою Київського районного суду м. Полтави від 17.04.2015р. по справі №552/1177/15 вимоги позивача були задоволені. Визнані незаконними та скасовані постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Полтавській області про закінчення виконавчого провадження ВП № 45845585 та ВП №45845894 від 19.02.2015 року.

Не погоджуючись з постановою Київського районного суду м. Полтави від 17.04.2015р. по справі №552/1177/15 Управління Пенсійного фонду України Київського району м. Полтави подало апеляційну скаргу, просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити, вважає, що судом першої інстанції порушені норми права.

Справа розглядається в порядку письмового провадження у відповідності до ч.4 ст. 196, п.2 ч.1 ст. 197 КАС України.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши суддю - доповідача колегія суддів встановила, що згідно виконавчого листа №552/3 869/14-а, виданого 08 грудня 2014 року Київським районним судом м.Полтави, Управління Пенсійного фонду України Київського району в місті Полтаві зобов'язано провести перерахунок державної пенсії ОСОБА_1 відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у розмірі не менше восьми мінімальних пенсій за віком за період з 01 січня 2014 року та провести виплату недоплаченої пенсії з урахуванням проведених виплат. Управління Пенсійного фонду України Київського району в місті Полтаві зобов'язано провести перерахунок додаткової пенсії ОСОБА_1 відповідно до статті 50 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком за період з 01 січня 2014 року та провести виплату недоплаченої пенсії з урахуванням проведених виплат.

Вказані виконавчі листи знаходилися на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області та перебували в провадженні старшого державного виконавця Дрібної Ю.А.

19 лютого 2015 року старшим державним виконавцем Дрібною Ю.А. винесено постанови про закінчення даного виконавчого провадження. В постановах зазначено, що постановами державного виконавця про відкриття виконавчого провадження №45845585 та №45845894 від 17.12.2014 року боржника зобов'язано виконати рішення суду в 7-денний строк з моменту винесення постанови. Боржником 30.12.2014 року надано до відділу розпорядження №183382 про проведення відповідного перерахунку, виплати по рішенню суду не проведені у зв'язку з відсутністю відповідного фінансового ресурсу бюджету.

Також згідно наведеної постанови у зв'язку з наявністю у боржника поважних причин невиконання судового рішення внаслідок відсутності коштів (відповідного фінансового ресурсу бюджету) підстави для накладення штрафу та звернення до правоохоронних органів з поданням про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відсутні.

Зазначено, що Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області відповідно до вимог Закону України вжито вичерпних заходів примусового виконання рішення, та з посиланням на п. 11 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №552/3869/14-а від 08.12.2014 року закінчено.

Колегія суддів вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні виходячи з наступного.

Відповідно до п.11 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону.

Згідно частини третьої ст.75 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Статтею 89 Закону передбачена відповідальність за невиконання рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі.

Згідно ч.І ст. 89 Закону України «Про виконавче провадження» в разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Частиною 2 даної статті передбачено, що у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Таким чином Законом чітко передбачено послідовність дій державного виконавця, що має передувати закінченню виконавчого провадження за п. 11 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження».

Як свідчать матеріали справи старшим державним виконавцем Дрібною Ю.А. такий порядок не додержаний, а в постановах міститься висновок державного виконавця про те, що рішення боржником не виконано з поважних причин.

Проте такий висновок не може вважатись обґрунтованим. Суперечить він і практиці Європейського суду з прав людини, який неодноразово в своїх рішеннях вказував на те, що відсутність відповідного фінансування не є поважною причиною для невиконання судового рішення.

Суд першої інстанції правомірно в даному випадку послався на рішенні Європейського суду з прав людини від 27 липня 2004 року у справі "Ромашов проти України" (Заява №67534/01) де зазначено, що державні органи не можуть довільно посилатись на відсутність коштів як на виправдання невиконання зобов'язань за боргом, визначеним судовим рішенням. Проте затримка у виконанні рішення може бути виправдана за виняткових обставин. Але затримка не повинна бути такою, що позбавляє сутності право, яке захищається пунктом 1 статті 6 Конвенції (див. "Іммобільяре Саффі проти Італії", заява N 22774/93, § 74, ЄСПЛ 1999-У). У цій справі заявник не повинен був бути позбавлений можливості отримання відшкодування за рішенням, винесеним на його користь, що було дуже важливим для нього та його сім'ї, через стверджувані фінансові труднощі держави.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 197, 198, 200, п. 1 ч. 1 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України Київського району в м.Полтаві залишити без задоволення.

Постанову Київського районного суду м. Полтави від 17.04.2015р. по справі № 552/1177/15-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Філатов Ю.М.
Судді(підпис) (підпис) Водолажська Н.С. Бенедик А.П.