Справа № 809/3167/14
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2015-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2015 року Справа № 10606/14

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі :

Головуючого судді: Сеника Р.П.,

Суддів: Хобор Р.Б., Попко Я.С.,

з участю секретаря судового засідання Сердюк О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Городенківському районі Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області на постанову Івано - Франківського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Городенківському районі Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень № №9031-15, 9032-15, 9033-15, 9034-15, 9035-15 від 30.06.2014року, -

В С Т А Н О В И Л А:

01.10.2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із адміністративним позовом до Державної податкової інспекції в Городенківському районі про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №№ 9031-15, 9032-15, 9033-15, 9034-15, 9035-15 від 30 червня 2014 року.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідачем безпідставно здійснено нарахування грошових зобов'язань за платежем орендна плата з фізичних осіб згідно прийнятих податкових повідомлень-рішень, оскільки орендна плата позивачем сплачується в повному обсязі відповідно до укладених договорів оренди земельних ділянок. Будь-яких змін щодо розмірів орендної плати станом на момент прийняття оскаржуваних повідомлень-рішень сторонами не приймалось. Зазначив, що податковий орган не наділений повноваженнями зміни орендної плати та у відповідача відсутні правові підстави для донарахування грошових зобов'язань. Просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №№ 9031-15, 9032-15, 9033-15, 9034-15, 9035-15 від 30 червня 2014 року.

Постановою Івано - Франківського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2015 року позов задоволено, визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Городенківському районі Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області № №9031-15, 9032-15, 9033-15, 9034-15, 9035-15 від 30.06.2014 року

Відповідач постанову оскаржив, не погодившись із зазначеним судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, зазначивши, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права та є незаконною, просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги.

В апеляційній скарзі покликається на те, що сплата орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності у розмірі, встановленому п.п. 288.5.1 п.288.5 ст.288 Податкового кодексу України має здійснюватися орендарем незалежно від внесення змін до договору оренди за ініціативою сторін, оскільки внесення змін до договору є правом договірних сторін, проте як сплата належних та платежів, згідно ст.. 67 Конституції України «Кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом».

Представник апелянта у ході апеляційного розгляду підтримав подану апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційного суду заперечив вимоги апеляційної скарги та просить залишити скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апелянта у їх сукупності, апеляційний суд приходить до переконання, що подана апеляційна скаргапідлягає задоволенню з таких мотивів.

Судом встановлено, що відповідно до укладених між позивачем та Топорівською сільською радою та зареєстрованих згідно чинного законодавства договорів оренди землі (а.с. 12-29, 63, 64), в користуванні ОСОБА_2 перебувають земельні ділянки для ведення фермерського господарства. Умовами договорів передбачено справляння орендної плати, в розмірі, визначеному вказаними угодами, а згідно пункту 13 вищевказаних договорів оренди земельної ділянки, передбачено, що "розмір орендної плати переглядається щорічно, у разі зміни умов господарювання, передбачених договором, зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі в наслідок інфляції не більше одного разу рік, погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами, в інших випадках, передбачених законодавством..

30 червня 2014 року Державною податковою інспекцією у Городенківському районі прийнято податкові повідомлення-рішення: №9031-15, яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем орендна плата з фізичних осіб в розмірі 18901,30 грн.; №9032-15, яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем орендна плата з фізичних осіб в розмірі 5135,90 грн.; №9033-15, яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем орендна плата з фізичних осіб в розмірі 6967,66 грн.; №9034-15, яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем орендна плата з фізичних осіб в розмірі 2712,11 грн.; №9035-15, яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем орендна плата з фізичних осіб в розмірі 10533,32 грн.

Постановляючи оскаржуване судове рішення та умотивовуючи свої висновки, суд першої інстанції виходив з того, що розмір орендної плати не може бути підвищений автоматично при зростанні законодавчо встановленого мінімального розміру орендної плати за користування земельною ділянкою, оскільки це не відповідає нормам Закону України "Про оренду землі", а є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати шляхом внесення відповідних змін до договорів оренди землі його учасниками. Зазначене не тягне автоматичну зміну умов договорів щодо розміру орендної палати, а тому не можна вважати правомірним донарахування податкових зобов'язань, а тому суд вважає, що оскаржувані повідомлення - рішення не ґрунтуються на нормах права, внаслідок чого підлягають визнанню протиправними та скасуванню.

Проте, колегія суддів апеляційного суду не погоджується із викладеними в оскаржуваній постанові висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Зі змісту Земельного кодексу України та Закону України від 6 жовтня 1998 року № 161-XIV «Про оренду землі» убачається, що користування землею в Україні є платним.

З 1 січня 2011 року набрав чинності Податковий Кодекс, який, відповідно до пункту 1.1 статті 1 регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, і, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За змістом підпункту 9.1.10 пункту 9.1 статті 9 ПК плата за землю належить до загальнодержавних податків і зборів, яка в силу вимог підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 цього ж Кодексу є податком і справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до пункту 269.1 статті 269 ПК платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. Останні ж, як визначає зміст підпункту 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу, це особи, яким, зокрема, на умовах оренди надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності. Отже, ПК визначив обов'язок й орендаря сплачувати земельний податок у формі орендної плати.

Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункт 14.1.136. пункту 14.1 статті 14 ПК). Подібне визначення міститься й у статті 21 Закону № 161-XIV.

Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем, а підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (пункт 288.1 статті 288 ПК).

Підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 зазначеного Кодексу встановлено, що розмір орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється розділом ХIII ПК; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом, та не може перевищувати, зокрема, для інших земельних ділянок, наданих в оренду, 12 % нормативної грошової оцінки (підпункт 288.5.2 зазначеного пункту).

Законодавець визначив нижню граничну межу річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки, незалежно від того, чи співпадає її розмір із визначеним у договорі.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Приймаючи до уваги постанову Верховного суду України від 02 грудня 2014 року в якій колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України проаналізувавши наведені норми матеріального права, дійшла висновку, що з набранням чинності ПК річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 цьогоКодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати.

При цьому, виходячи із принципу пріоритетності норм ПК над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті5.2 статті 5 ПК, до моменту внесення до такого договору відповідних змін розмір орендної плати в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлений підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК.

Відповідно до ст. 244-2 КАС України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Відповідно до ст. 202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує постанову суду першої інстанції, та приймає нову постанову, якщо визнає, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, що мають значення для справи, порушив норми матеріального права, що призвели до неправильного вирішення справи.

Керуючись: ч. 3 ст. 160 ст.ст. 195, 196, п. 3 ч.1 ст.198, п. 4 ст. 202, 205, 207, 254 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Городенківському районі Головного управління Міндоходів в Івано - Франківській області - задовольнити.

Постанову Івано - Франківського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2014 року у справі № 809/3167/14 - скасувати, та прийняти нову постанову якою у задоволенні позову ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Городенківському районі Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень № №9031-15, 9032-15, 9033-15, 9034-15, 9035-15 від 30.06.2014року, - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з моменту їїх пролголошеняя, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Р.П. Сеник

Судді Р.Б. Хобор

Я.С. Попко