Справа № 826/906/14
Суддя: Бухтіярова І.О.
Дата ухвалення: 2015-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2015 року м. Київ К/800/30628/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі Бухтіярової І.О., Костенка М.І., Приходько І.В.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Симиренківські сади»

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.05.2014 року

у справі № 826/906/14

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Симиренківські сади» (далі - позивач, ТОВ «ВКФ «Симиренківські сади»)

до Держаної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві (далі - відповідач, ДПІ у Святошинському районі)

треті особи: Головне управління Міндоходів у м. Києві (далі - третя особа-1, ГУ Міндоходів у м. Києві)

та Міністерство доходів і зборів України (далі - третя особа-2, Міндоходів)

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

ТОВ «ВКФ «Симиренківські сади» звернулось у січні 2014 року до суду з адміністративним позовом до ДПІ у Святошинському районі про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 27.08.2013 року № , від 26.11.2013 року № .

Постановою окружного адміністративного суду міста Києва від 27.02.2014 року позовні вимоги задоволено повністю.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.05.2014 року постанову окружного адміністративного суду міста Києва від 27.02.2014 року скасовано, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції. Посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Треті особи заяву про приєднання до касаційної скарги позивача або заперечень на касаційну скаргу не надали.

Справу розглянуто у попередньому судовому засіданні відповідно до ст. 2201 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, судові рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідачем було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з питань достовірності, повноти обчислення та своєчасності сплати до бюджету податку на додану вартість та податку на прибуток по взаємовідносинах з ТОВ «Біоблок» за період з 01.11.2011 року по 31.12.2011 року, за результатами якої складено акт від 02.08.2013 року № 57/26-57-22-04-09/32424229, яким встановлено порушення позивачем вимог: ст. 138 Податкового кодексу України (далі - ПК України), в результаті чого занижено податок на прибуток за II-IV квартали 2011 року на загальну суму 229 905,00 гривень; п. 198.2, п. 198.3 ст. 198, п. 201.1 ст. 201 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 199 917,00 гривень.

На підставі зазначеного акту перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 27.08.2013 року: № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток за основним платежем у розмірі 229 905,00 гривень та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 57 476,25 гривень; № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем у розмірі 199 917,00 гривень та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 49 979,25 гривень.

За результатами адміністративного оскарження рішенням Головного управління Міндоходів у місті Києві від 01.11.2013 року № 6040/10/26-15-10-04 скасовано податкове повідомлення-рішення від 27.08.2013 року № в частині застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 57 476,25 гривень, а в решті податкові повідомлення-рішення залишено без змін.

На підставі вказаного рішення відповідачем відкликано податкове повідомлення-рішення від 27.08.2013 року № та прийнято нове податкове повідомлення-рішення від 26.11.2013 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 229 905,00 гривень.

За результатами адміністративного оскарження спірні податкові повідомлення-рішення залишено без змін.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що наявними у матеріалах справи доказами підтверджено реальність виконання договорів, наявні податкові накладні відповідають вимогам законодавства, спірні правочини невизнані у судовому порядку недійсними та не доведено їх нікчемності, а відтак, оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Колегія суддів касаційної інстанції вважає такий висновок суду першої інстанції помилковим та погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, який скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з наступного.

За змістом ст. 180 ПК України платником податку є: будь-яка особа, що провадить господарську діяльність і реєструється за своїм добровільним рішенням як платник податку у порядку, визначеному статтею 183 цього розділу; будь-яка особа, що зареєстрована або підлягає реєстрації як платник податку; будь-яка особа, що ввозить товари на митну територію України в обсягах, які підлягають оподаткуванню, та на яку покладається відповідальність за сплату податків у разі переміщення товарів через митний кордон України відповідно до Митного кодексу України.

Відповідно до ст. 185 ПК України, об'єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів (супутніх послуг) на митну територію України в митному режимі імпорту або реімпорту (далі - імпорт); г) вивезення товарів (супутніх послуг) у митному режимі експорту або реекспорту (далі - експорт); ґ) з метою оподаткування цим податком до експорту також прирівнюється постачання товарів (супутніх послуг), які перебувають у вільному обігу на території України, д) з метою оподаткування цим податком до імпорту також прирівнюється постачання товарів (супутніх послуг) з-під митного режиму магазину безмитної торгівлі, митного складу або спеціальної митної зони, створених згідно з положеннями глав 35-37 Митного кодексу України, для їх подальшого вільного обігу на території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Положеннями п. 198.2 ст. 198 ПК України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 201.4 статті 201 ПК України передбачено, що податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Відповідно до п. 201.10. ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, у перевіряємий період позивач (покупець/замовник) мав господарські відносини з ТОВ «Біоблок» (постачальник/виконавець) за: договорами поставки сільськогосподарської продукції від 01.11.2011 року № 01/11 та № 02/11; договором про надання юридичних послуг від 01.12.2011 року № 08/12; договором про надання маркетингових послуг від 01.12.2011 року № 12/12; договором про транспортно-експедиційне обслуговування вантажів від 01.12.2011 року № 18/12.

На підтвердження реального здійснення спірних господарських операцій за вказаними правочинами, позивачем долучено до матеріалів справи копії договорів, податкових та видаткових накладних, платіжних доручень, товарно-транспортних накладних, актів приймання-передачі робіт (послуг) та акту виконаних робіт.

Судом апеляційної інстанції при дослідженні зазначених документів встановлено, що такі не відповідають вимогам ні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ні Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку затвердженого наказом Наказ Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, зокрема, видаткові та податкові накладні не містять зазначення прізвищ осіб які їх склали, їх посад, а також, дати та номерів довіреностей. При цьому, аналогічні порушення позивачем допущені в первинних документах, які спрямовані на підтвердження реалізації придбаних товарів та послуг.

Разом з тим, судом апеляційної інстанції, з урахуванням положень ст. 70 Кодексу адміністративного судочинства України та позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 05.03.2012 року по справі № 21-421а11, обґрунтовано взято до уваги, відхилені судом першої інстанції, пояснення керівника та засновника ТОВ «Біоблок» ОСОБА_4, згідно яких останній не здійснював керівництво господарською діяльністю даного підприємства та не підписував будь-яких документів від імені директора цього підприємства, оскільки такі стосуються обставин щодо реальності виконання договорів, за якими суми податку на додану вартість позивачем включено до податкового кредиту, а тому є належним доказом фіктивності операцій з поставки товарів та послуг.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що долучені позивачем до матеріалів справи документи на підтвердження спірних господарських правовідносин з контрагентом - ТОВ «Біоблок» не є первинними, оскільки не відповідають вимогам щодо їх складення і підписання повноважною особою платника податків, а тому не можуть бути належним документальним підтвердженням здійснення спірних господарських операцій та підставою для формування спірних сум валових витрат і податкового кредиту з податку на додану вартість за такими.

При цьому, колегія суддів погоджується з позицією суду апеляційної інстанції щодо безпідставності доводів позивача, що платник податків не може нести відповідальність за порушення податкової дисципліни його контрагентами, оскільки такі не спростовують допущені саме позивачем порушення податкового законодавства і не може звільняти останнього від настання відповідних юридичних наслідків.

При вирішенні спору судом першої інстанції зазначене не було враховане.

Отже, судом апеляційної інстанції вірно встановлено, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального та процесуального права, та не правильного вирішення справи, у зв'язку з чим судом апеляційної інстанції правомірно та обґрунтовано скасовано постанову суду першої інстанції та відмовлено у задоволенні адміністративного позову ТОВ «ВКФ «Симиренківські сади».

За таких обставин та з урахуванням вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 3 ст. 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана вірно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване судове рішення апеляційної інстанції залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 220-231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Симиренківські сади» - відхилити.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.05.2014 року у справі № 826/906/14 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути переглянута з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: підпис (підпис) І.О. Бухтіярова
Судді: підпис (підпис) М.І. Костенко
Помічник судді підпис (підпис) І.В. Приходько