Справа № 2а-10495/12/2070
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2015-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" травня 2015 р. м. Київ К/800/10445/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Лосєва А.М.,

Бившевої Т.М.,

Шипуліної Т.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження

касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Техспец Стіл»

на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2012 року

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2013 року

у справі №2а-10495/12/2070

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Техспец Стіл»
до третя особаДержавної податкової інспекції у Київському районі міста Харкова Харківської області Державної податкової служби Департамент державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців виконавчого комітету Харківської міської ради
провизнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2012 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Техспец Стіл» (далі по тексту - позивач, ТОВ «Техспец Стіл») звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Київському районі міста Харкова Харківської області Державної податкової служби (далі по тексту - відповідач, ДПІ у Київському районі м. Харкова), третя особа - Департамент державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців виконавчого комітету Харківської міської ради (далі по тексту - третя особа), в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення ДПІ у Київському районі м. Харкова від 10 вересня 2012 року №44 про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість - позивача.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2012 року, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2013 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ТОВ «Техспец Стіл» звернулась до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанції, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що судами під час розгляду справи не враховано, що дії реєстратора по внесенню до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців інформації про відсутність підтвердження відомостей про юридичну особу - позивача вчинені саме за ініціативою податкового органу, для якої не існувало жодних законним приводів та підстав.

Відповідач та третя особа не скористались своїм правом надати заперечення проти касаційної скарги.

У зв'язку з неприбуттям у судове засідання жодної з осіб, які беруть участь у справі, що були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, на підставі частини 1 статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України, вирішила розглядати справу у порядку письмового провадження.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до наступного.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судами першої та апеляційної інстанції, 10 вересня 2012 року ДПІ у Київському районі м. Харкова прийнято рішення № 44 про анулювання свідоцтва платника податку на додану вартість ТОВ «Техспец Стіл».

Підставою для анулювання реєстрації ТОВ «Техспец Стіл» платником ПДВ став запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців про відсутність підтвердження відомостей про юридичну особу - позивача (реєстраційна дія №4046043 від 31 серпня 2012 року).

За змістом підпункту «ж» пункту 184.1 статті 184 Податкового кодексу України реєстрація діє до дати анулювання реєстрації платника податку, яка проводиться шляхом виключення з реєстру платників податку і відбувається у разі, якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців наявний запис про відсутність юридичної особи або фізичної особи за її місцезнаходженням (місцем проживання) або запис про відсутність підтвердження відомостей про юридичну особу.

Правила внесення державним реєстратором змін до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (далі по тексту - ЄДР), визначені приписами статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» від 15 травня 2003 року №755-ІV у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі по тексту - Закон України №755-ІV) .

Так, відповідно до абзацу 2 частини 12 статті 19 названого Закону у разі надходження державному реєстратору від органу державної податкової служби (далі - ДПС) повідомлення встановленого зразка про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням державний реєстратор зобов'язаний надіслати рекомендованим листом протягом п'яти робочих днів з дати надходження зазначеного повідомлення юридичній особі повідомлення щодо необхідності подання державному реєстратору реєстраційної картки.

Згідно з абзацом 1 частини 14 названої статті у разі неподання юридичною особою протягом місяця з дати надходження їй відповідного повідомлення реєстраційної картки про підтвердження відомостей про юридичну особу державний реєстратор повинен внести до ЄДР запис про відсутність підтвердження зазначених відомостей датою, яка встановлена для чергового подання реєстраційної картки про підтвердження відомостей про юридичну особу.

Як вбачається з матеріалів справи, анулювання реєстрації позивача як платника ПДВ на підставі підпункту «ж» пункту 184.1 статті 184 Податкового кодексу України було зумовлено наявністю відповідного запису в ЄДР про відсутність підтвердження відомостей про юридичну особу. Підставою для внесення державним реєстратором такого запису слугувало ненадання суб'єктом господарської діяльності реєстрації картки протягом місяця з дати надходження йому повідомлення про підтвердження відомостей про юридичну особу, надісланого реєстратором юридичній особі відповідно до абзацу 2 частини 12 статті 19 Закону України № 755-IV, на виконання повідомлення (форма № 18-ОПП) від органу ДПС.

Разом з тим, процедура встановлення місцезнаходження (місця проживання) платника податку до направлення державному реєстратору органом ДПС повідомлення встановленого зразка передбачена розділом XII Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09 грудня 2011 року №1588, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 грудня 2011 року за № 1562/20300 (далі по тексту - Порядок №1588).

Відповідно до пункту 12.4 розділу XII названого Порядку щодо кожного платника податків, щодо якого виявлена відсутність його за місцезнаходженням (місцем проживання) та не з'ясоване його фактичне місцезнаходження (місце проживання), підрозділ органу ДПС, який з'ясував зазначений факт, готує та передає підрозділам податкової міліції запит на встановлення місцезнаходження (місця проживання) платника податків за формою, що затверджується центральним органом ДПС. До Єдиного банку даних юридичних осіб та Реєстру самозайнятих осіб вносяться дані про подання запиту.

В силу приписів пункту 12.5 цього ж розділу якщо за результатами заходів щодо встановлення фактичного місцезнаходження юридичної особи підрозділами податкової міліції буде підтверджено відсутність такої особи за місцезнаходженням або встановлено, що фактичне місцезнаходження юридичної особи не відповідає зареєстрованому місцезнаходженню, керівник (заступник керівника) органу ДПС приймає рішення про направлення до відповідного державного реєстратора повідомлення про відсутність юридичної особи за місцезнаходженням за формою № 18-ОПП (додаток 26) для вжиття заходів, передбачених частиною 12 статті 19 Закону України № 755-IV.

Аналогічні правила встановлення місцезнаходження платника податків закріплені і Положенням про організацію взаємодії підрозділів податкової міліції з іншими структурними підрозділами органів державної податкової служби для встановлення місцезнаходження платника податків, затвердженим наказом Державної податкової адміністрації України від 17 травня 2010 року №336 (далі по тексту - Положення №336).

Зокрема підпунктами 3.1.1, 3.1.2 пункту 3.1 розділу ІІ названого Положення закріплено, що відносно кожного платника податків, який відсутній за місцезнаходженням (місцем проживання) та місцезнаходження (місце проживання) якого не з'ясовано, структурний підрозділ органу ДПС проводить такі заходи: шляхом спілкування (телефон, пошта, факс, виїзд за місцезнаходженням тощо) із платником податків з'ясовує його фактичне місцезнаходження (місце проживання); за допомогою Єдиного банку даних платників податків встановлює місце проживання засновників і керівників платника податків та отримує інформацію стосовно інших платників податків, де зазначені особи є засновниками чи керівниками.

Відповідно до пункту 3.2 розділу ІІ Положення №336 у разі підтвердження відсутності платника податків за місцезнаходженням (місцем проживання) структурний підрозділ органу ДПС, який є ініціатором запиту, готує за відповідною формою запит на встановлення місцезнаходження (місця проживання) платника податків та направляє до підрозділу податкової міліції.

Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів на підставі аналізу зазначених норм права дійшла висновку, що підрозділ органу ДПС надсилає повідомлення про відсутність юридичної особи за місцезнаходженням (форма № 18-ОПП) державному реєстратору для вжиття заходів, передбачених абзацом 2 частини 14 статті 19 Закону України № 755-IV, лише після здійснення передбачених Порядком №1588 та Положенням №336 заходів для встановлення фактичного місцезнаходження юридичної особи.

Однак, під час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанції не було досліджено дотримання відповідачем наведених вище правових норм Порядку №1588 та Положення №366 під час встановлення наявності платника податків за місцезнаходженням, що призвело до вчинення державним реєстратором реєстраційної дії щодо внесення запису до ЄДР про відсутність за місцезнаходженням позивача та прийняття податковим органом рішення про анулювання реєстрації платника ПДВ. Судами не досліджено доказів щодо вжиття підрозділами податкової міліції належних та достатніх заходів на підтвердження відсутності платника податків за місцезнаходженням або виявлення підрозділами податкової міліції невідповідності фактичного місцезнаходження платника податків відомостям, які містяться в ЄДР, які б підтверджували обґрунтованість направлення податковим органом до державного реєстратора повідомлення за формою № 18-ОПП для вжиття заходів, передбачених частиною 14 статті 19 Закону № 755-IV.

З огляду на викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України не вбачає, що судові рішення винесені з дотриманням принципів законності та обґрунтованості у відповідності до приписів статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вищевказані обставини та фактичні дані залишилися поза межами дослідження судами першої та апеляційної інстанцій, що, з урахуванням повноважень касаційного суду (які не дають касаційній інстанції права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні), виключає можливість перевірити правильність висновків судів попередніх інстанцій в цілому по суті спору.

Згідно частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України, підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

З огляду на викладене, а також враховуючи той факт, що судами попередніх інстанцій не було з'ясовано належним чином обставини справи, у той час як їх встановлення впливає на правильність вирішення спору, ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи судам слід взяти до уваги вищевикладене, встановити повно і правильно фактичні обставини відповідно до заявлених позовних вимог та предмету доказування у справі та, в залежності від встановленого й у відповідності до норм матеріального та процесуального права, вирішити даний спір.

Керуючись частиною 3 статті 160, статтями 210, 214, 215, 220, 223, 227, 230, 231, 236, частиною 6 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Техспец Стіл» задовольнити частково.

2. Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2012 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2013 року у справі №2а-10495/12-2070 скасувати.

3. Справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: А.М. Лосєв

Судді: Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна