Справа № 806/4257/14
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2015-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2015 року м. Київ К/800/62409/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача Голубєвої Г.К.

Суддів Бухтіярової І.О.

Юрченко В.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Малого приватного підприємства «Сейко» на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2014 року по справі № 806/4257/14 за позовом Малого приватного підприємства «Сейко» до Коростишівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2014 року Мале приватне підприємство «Сейко» звернулося до суду з позовом до Коростишівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 01 серпня 2014 року №, яким нараховано пеню за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності за невиконання зобов'язання на загальну суму 80633,33 грн.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2014 року позов задоволено.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2014 року скасовано рішення суду першої інстанції та прийнято нове рішення про відмову в задоволенні позову з мотивів необґрунтованості позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить його скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції, оскільки вважає, що постанову апеляційної інстанції було прийнято з порушенням норм матеріального права та без належного врахування всіх обставин справи.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що за результатами документальної позапланової невиїзної перевірки з питань дотримання вимог валютного законодавства податковим органом встановлено порушення позивачем ст.1 Закону України від 23.09.1994 року №185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» (далі - Закон №185/94-ВР), що полягає у порушенні термінів надходження валютної виручки при виконанні експортних контрактів.

01 серпня 2014 року на підставі вказаних висновків відповідачем було прийнято спірне податкове повідомлення-рішення.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з наступних мотивів, з чим погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до ст. 1 Закону №185/94-ВР експорт (експорт товарів) - продаж товарів українськими суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності іноземним суб'єктам господарської діяльності (у тому числі з оплатою в не грошовій формі) з вивезенням або без вивезення цих товарів через митний кордон України, включаючи реекспорт товарів.

Статтею 1 Закону №185/94-ВР передбачено, що виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а в разі експорту робіт (послуг), прав інтелектуальної власності - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади з питань економічної політики.

Згідно ч. 4 ст. 1 Закону №185/94-ВР Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті.

Так, постановою правління Національного Банку України від 14.05.2013 року № 163 «Про зміну строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів і запровадження обов'язкового продажу надходжень в іноземній валюті», яка набрала чинності 20.05.2013 року встановлено, що розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачені в статтях 1 та 2 Закону №185/94-ВР, повинні здійснюватися у строк, що не перевищує 90 календарних днів.

Постанову аналогічного змісту прийнято правлінням Національного Банку України від 14.11.2013 року № 453, яка набрала чинності 20.11.2013 року та діяла до 17.05.2014 року.

Відповідно до ст. 4 Закону №185/94-ВР порушення резидентами строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).

Зокрема, відлік 90 днів починається з: - у разі експорту продукції - з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується. Датою митного оформлення продукції, що експортується, слід вважати дату завершення оформлення ВМД, а саме наявність на всіх її аркушах відбитку особистої номерної печатки посадової особи митниці, що здійснила митне оформлення товарів; - у разі експорту робіт (послуг), прав інтелектуальної власності - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності.

Так, з матеріалів справи вбачається, що МПП «Сейко» було укладено експортний договір №02 від 12.07.2011 року з ПП ОСОБА_3 (Росія), згідно умов якого, позивач зобов'язувався відвантажити продукцію (полірованні деталі пам'ятників з габро Садового родовища) ПП ОСОБА_3 на умовах поставки DDU - м. Ростов - на - Дону, Росія, а покупець проводить оплату за отриманий товар готівкою або у безготівковій формі шляхом перерахунку коштів на валютний рахунок відправника в російських рублях НОМЕР_1, відкритому в РУ ПАТ «Приватбанк» м. Житомир (МФО 311744). Валюта договору - російські рублі.

На виконання умов даного договору, позивачем нерезиденту України ПП ОСОБА_3 (Росія) було відвантажено товар (поліровані деталі пам'ятників з габро Садового родовища) на загальну суму 319381,00 рос. руб, що еквівалентно 78896,69 грн.

Граничний термін отримання валютної виручки по експортному договору від 12.07.2011 року №02 (ВМД від 11.10.2013 року №101060001/2013/004538) - 09.01.2014 року, Проте, як вбачається з матеріалів справи, кошти в сумі 219381,00 рос. руб. надійшли на валютний рахунок відправника в російських рублях НОМЕР_1, відкритому в РУ ПАТ КБ «Приватбанк» Житомир (МФО 311744) із запізненням на 7 днів, а тому висновки податкового органу щодо порушення позивачем статті 1 Закону №185/94-ВР є правомірними.

Так само, є правомірними висновки податкового органу щодо порушення вимог зазначеного закону і при виконанні умов по договору №9 від 22.10.2013 року, укладеного МПП «Сейко» з ТОВ «Граніт-Альянс», м. Москва вул. Сущевский Вал, д.3/5А (Росія).

Під час проведення перевірки встановлено, що на виконання умов даного договору, позивачем нерезидентам України ТОВ «Граніт-Альянс» (Росія) у період, що перевірявся, було здійснено поставку товару (продукція з натурального граніту на загальну суму 2517030,34 рос. руб, що еквівалентно 616179,84 грн.

Граничними термінами отримання валютної виручки по експортному договору від 22.10.2013 року №9 є : по ВМД від 19.11.2013 року №101060001/2013/005003 граничний термін надходження готівки 17.02.2014 року, нараховано пеню з 18.02.2014 року по 07.03.2014 року на суму заборгованості у валюті, термін прострочених днів - 18; по ВМД від 20.11.2013 року №101060001/2013/005021 граничний термін надходження готівки 18.02.2014 року, нараховано пеню з 19.02.2014 року по 07.03.2014 року на суму заборгованості у валюті, термін прострочених днів -17; по ВМД від 20.11.2013 року №101060001/2013/005023 граничний термін надходження готівки 18.02.2014 року, нараховано пеню з 19.02.2014 року по 11.03.2014 року на суму заборгованості у валюті, термін прострочених днів - 21; по ВМД від 20.11.2013 року № 101060001/2013/005023 граничний термін надходження готівки -12.03.2014 року, нараховано пеню з 13.03.2014 року по 27.03.2014 року на суму заборгованості у валюті, термін прострочених днів -15; по ВМД від 21.11.2013 року №101060001/2013/005054 граничний термін надходження готівки - 19.02.2014 року, нараховано пеню з 20.02.2014 року по 27.03.2014 року на суму заборгованості у валюті, термін прострочених днів - 36; по ВМД від 21.11.2013 року №101060001/2013/005054 граничний термін надходження готівки -28.03.2014 року, нараховано пеню з 29.03.2014 року по 13.05.2014 року на суму заборгованості у валюті, термін прострочених днів - 46; по ВМД від 21.11.2013 року №101060001/2013/005056 граничний термін надходження готівки -19.02.2014 року, нараховано пеню з 20.02.2014 року по 13.05.2014 року на суму заборгованості у валюті, термін прострочених днів - 83; по ВМД від 21.11.2013 року №101060001/2013/005056 граничний термін надходження готівки - 14.05.2014 року, нараховано пеню з 15.05.2014 року по 10.06.2014 року на суму заборгованості у валюті, термін прострочених днів - 27; по ВМД від 25.11.2013 року № 101060001/2013/005118 граничний термін надходження готівки - 23.02.2014 року, нараховано пеню з 24.02.2014 року по 10.06.2014 року на суму заборгованості у валюті, термін прострочених днів - 107; по ВМД від 02.12.2013 року № 101060001/2013/005244 граничний термін надходження готівки - 02.03.2014 року, нараховано пеню з 03.03.2014 року по 01.07.2014 року на суму заборгованості у валюті, термін прострочених днів -121.

Отже, кошти в сумі 1463114,97 рос.руб. надійшли на валютний рахунок МПП «Сейко» в російських рублях НОМЕР_1, відкритому в ПАТ КБ «Приватбанк» місто Житомир (МФО 311744) із запізненням, чим порушено статтю 1 Закону №185/94-ВР.

Підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України встановлено, що згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Відповідно до пункту 58.1 ст.58 ПК України у разі, коли сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), або у разі коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.

З урахуванням вищезазначеного, податковий орган діяв у межах повноважень, у спосіб та в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Зі змісту приписів Закону №185/94-ВР право Національного Банку України щодо запровадження інших строків розрахунків, ніж ті, що визначені ч. 1 ст. 1 даного Закону закріплено на законодавчому рівні, та вказана норма діє з 17.11.2012 року, незалежно від дати укладання зовнішньоекономічного договору, якщо авансовий платіж за імпортним договором або поставка товару за експортним договором здійснюються в період дії постанови Правління Національного банку України, то на такі операції розповсюджуються вимоги щодо завершення цих операцій у 90-денний строк.

Доказів на підтвердження того, що строки, передбачені статтями 1 і 2 Закону №185/94-ВР або встановлені Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 Закону №185/94-ВР, зупиняються і пеня за їх порушення в цей період не сплачується у зв'язку з розглядом позову про стягнення заборгованості з нерезидента не надано, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

За таких обставин та з урахуванням вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 КАС України, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для задоволення позову.

Відповідно до п. 3 ст. 2201 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана вірно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Малого приватного підприємства «Сейко» відхилити.

Постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2014 р. по справі № 806/4257/14 залишити без змін.

Справу повернути до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили та може бути переглянута Верховним Судом України в порядку передбаченому ст. ст. 235 - 239, ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий підписГолубєва Г.К.
Судді підпис Бухтіярова І.О.
підпис Юрченко В.П.