Справа № 425/2202/14-а
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2015-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Олійник В.М.
Суддя-доповідач - Казначеєв Е.Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

.

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2015 року справа №425/2202/14-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: головуючого судді Казначеєва Е.Г., суддів Жаботинської С.В., Василенко Л.А., розглянувши в порядку письмового провадженнгя апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 02 березня 2015 р. у справі № 425/2202/14-а (головуючий І інстанції Олійник В.М. ) за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м.Рубіжному Луганської області про визнання відмови у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання протиправною,-

ВСТАНОВИВ:

25 вересня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м.Рубіжному Луганської області про визнання відмови у перерахунку щомісячного довічного утримання з 01 січня 2012 року та 01 липня 2012 року протиправною; зобов'язання відповідача провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання, встановивши розмір цього утримання 80% від суддівської винагороди, визначеного ст. 129 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI (далі - Закон № 2453-VI) діючого судді, який працює на відповідній посаді з 01 січня 2012 року та з 01 липня 2012 року та виплатити різницю між нарахованим та виплаченим грошовим утриманням з 01 січня 2012 року; зобов'язання управління нарахувати на користь позивача компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати щомісячного грошового утримання (а.с. 2-5).

Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 02 березня 2015 року, у зв'язку з пропуском позивачем строку звернення до адміністративного суду, встановленого статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України, залишено без розгляду позовні вимоги в частині зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в м.Рубіжному Луганської області провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_2, встановивши розмір цього утримання у 80% від суддівської винагороди, визначеною ст. 129 Закону № 2453-VI діючого судді, який працює на відповідній посаді з 01 січня 2012 року та з 01 липня 2012 року, виплатити різницю між нарахованим та виплаченим грошовим утриманням з 01 січня 2012 року; зобов'язання управління нарахувати на користь позивача компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати щомісячного грошового утримання.

Постановою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 02 березня 2015 року позовних вимог задоволено. Суд першої інстанції визнав протиправною відмову Управління Пенсійного фонду України в м.Рубіжному Луганської області у перерахунку щомісячного довічного утримання позивача з 01 січня 2012 року та 01 липня 2012 року, яка викладена у розпорядженні начальника управління від 06.09.2013 року №149282.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції від 02 березня 2015 року, позивач подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить ухвалу скасувати.

Відповідно до ч.1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, вивчивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.

Відповідно до матеріалів справи позивач оскаржує відмову Управління Пенсійного фонду України в м.Рубіжному Луганської області у перерахунку щомісячного довічного утримання позивача з 01 січня 2012 року та 01 липня 2012 року, яка викладена у розпорядженні начальника управління від 06.09.2013 року №149282, на підставі чого просив суд визнати вказану відмову відповідача протиправною, зобов'язати відповідача провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_2, встановивши розмір цього утримання у 80% від суддівської винагороди, визначеною ст. 129 Закону № 2453-VI діючого судді, який працює на відповідній посаді з 01 січня 2012 року та з 01 липня 2012 року, виплатити різницю між нарахованим та виплаченим грошовим утриманням з 01 січня 2012 року; зобов'язати відповідача нарахувати на користь позивача компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати щомісячного грошового утримання.

Залишаючи позов частково без розгляду суд першої інстанції виходив з того, що позов було подано після закінчення встановленого КАС України строку, оскільки, зазначені позовні вимоги стосуються грошового утримання, яке виплачувалось позивачу в період з 01.01.2012 року по 01.10.2012 року. Таким чином, порушення прав позивача полягає у виплаті йому довічного грошового утримання судді у відставці не в повному обсязі та враховуючи, що виплати довічного грошового утримання судді здійснюються щомісячно, позивач повинен був дізнатись про порушене право при кожному отриманні сум грошового утримання судді у відставці в меншому розмірі.

Колегія суддів з зазначеним висновком суду першої інстанції не погоджується, з наступних підстав.

Відповідно до частини 2 статті 5 КАС України, провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч.3 статті 99 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів..

За частиною 1 та 2 статті 100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Відповідно до п.9 ч.1 ст. 155 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

За частиною 3 статті 162 КАС України, якщо в ході судового розгляду справи суд встановить, що провадження у справі відкрито за позовною заявою, поданою з пропущенням установленого законом строку звернення до адміністративного суду, або викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, позовна заява залишається без розгляду.

Отже, приписи ч. 2 ст. 100, п.9 ч.1 ст. 155, п. 3 ст. 162 КАС України, передбачають право суду першої інстанції залишати без розгляду позовні вимоги як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Підставою звернення до суду в даному випадку є рішення відповідача, яке на думку позивача порушує його права.

Колегія суддів зазначає, що порушення прав, свобод чи інтересів особи - це фактичний наслідок протиправного рішення, дії чи бездіяльності конкретної особи (або осіб) щодо неї. Підставою звернення до суду є протиправні рішення (дії чи бездіяльність), які порушують права (свободи чи інтереси) конкретної особи.

З аналізу вищезазначених норм КАС України, день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів. Доказами, які свідчать про день, коли особа дізналася про порушення своїх прав, є розписка про одержання рішення, докази відправки та отримання кореспонденції, акт про відмову одержати документ (надати пояснення), довідки, складені особами, у випадках, передбачених законом. Якщо цей день встановити точно не можливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів).

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є її дії, спрямовані на захист порушених прав, зокрема, оскарження рішення (дії чи бездіяльність), письмові звернення з цього приводу, а також докази, які свідчать про те, що були створені умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_2 працював суддею Рубіжанського міського суду. Позивача постановою Верховної ради №3790-VI від 22.09.2011 року було звільнено з посади у зв'язку із виходом у відставку.

01 жовтня 2012 року позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м.Рубіжному Луганської області з заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання, з 01.01.2012 року та з липня 2012 року. Разом з заявою позивачем було надано довідку про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Листом Управління Пенсійного фонду України в м.Рубіжному Луганської області від 12.10.2012 року позивачу повідомлено, що Законом № 2453-VI не передбачено проведення перерахунку довічного грошового утримання суддям у відставці, крім суддів Конституційного суду України.

Не погодившись з такою відповіддю позивач звернувся до Сєвєродонецькому міському суду Луганської області з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Рубіжне Луганської області про визнання протиправною відмови управління у перерахунку щомісячного довічного утримання позивача з 01 січня 2012 року по 01 липня 2013 року; зобов'язання управління провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання, встановивши розмір цього утримання 80% від суддівської винагороди діючого судді, який працює на відповідній посаді з 01 січня 2012 року та 01 липня 2012 року; виплатити різницю між нарахованим та виплаченим грошовим утриманням з 01 січня 2012 року; зобов'язання управління нарахувати на користь позивача компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати щомісячного грошового утримання.

Постановою Сєвєродонецького міського суду від 27 травня 2013року по справі № 428/3746/13-а року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною відмову Управління Пенсійного фонду України в м. Рубіжне Луганської області у перерахунку щомісячного довічного утримання позивача з 01 січня 2012 року та 01 липня 2012 року. Зобов'язано управління провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання, встановивши розмір цього утримання 80% від суддівської винагороди діючого судді, який працює на відповідній посаді з 01 січня 2012 року та 01 липня 2012 року та виплатити різницю між нарахованим та виплаченим грошовим утриманням з 01 січня 2012 року (а.с. 10).

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2013 року по справі № 428/3746/13-а постанову Сєвєродонецького міського суду від 27 травня 2013 року скасовано. Прийнято нову постанову, якою позовні вимоги позивача задоволено частково. Зобов'язано управління розглянути заяву позивача про перерахунок щомісячного довічного утримання з 01 січня 2012 року у розмірі 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді від 01 жовтня 2012 року з прийняттям рішення за результатами її розгляду. В іншій частині позовних вимог відмовлено (12-13).

На виконання рішення Донецького апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2013 року відповідачем прийнято розпорядження від 06.09.2013 року № 149282, яким позивачу було відмовлено у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання з 01.01.2012 року. Відмова мотивована тим, що позивач до заяви не надав документи про розмір грошового утримання судді, який працював на відповідній посаді, а також тим, що перерахунок має здійснюватись лише з дати подання заяви. Зазначене рішення відповідача є спірним у даній справі.

Відомостей стосовно отримання позивачем цього розпорядження матеріали справи не містять та в судове засідання відповідачем не надано.

20 січня 2014 року позивач у зв'язку з відсутністю даних про виконання відповідачем постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2013 року, звернувся до суду апеляційної інстанції з заявою про ухвалення додаткового рішення, яким вирішити питання про встановлення судом строку для подання відповідачем до суду першої інстанції звіту про виконання постанови (а.с.15).

17 лютого 2014 року Донецьким апеляційним адміністративним судом прийнято додаткову постанову, якою зобов'язано відповідача у строк до 17 березня 2014 року надати до Сєвєродонецького міського суду Луганської області звіт про виконання постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2013 року по справі № 428/3746/13-а (а.с.15-19).

26 березня 2014 року позивач при ознайомленні в Сєвєродонецькому міському суді Луганської області з матеріалами справи № 428/3746/13-а отримав копію розпорядження відповідача від 06.09.2013 року № 149282.

Таким чином, позивач 01.10.2012 року звернувся до відповідача з заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання, яка фактично відповідачем не була розглянута. Тільки 06 вересня 2013 року відповідачем на підставі постанови суду було прийнято рішення за результатами розгляду заяви позивача від 01.10.2012 року. В порушення вимог законодавства позивачу зазначене рішення від 06.09.2013 року надіслано не було. Про існування вказаного рішення відповідача позивачу стало відомо тільки 26.03.2014 року після виконання відповідачем рішення Донецького апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2014 року про надання до Сєвєродонецького міського суду Луганської області звіту про виконання постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2013 року та ознайомлення позивача з матеріалами справи.

Таким чином, в даному випадку, тільки після отримання рішення відповідача від 06.09.2013 року № 149282, позивач дізнався про порушення своїх прав, оскільки, до цього часу він не міг бути обізнаний про результати виконання відповідачем рішення суду та розгляду його заяви. Тобто, позивач тривалий час не знав про існування порушеного права та дізнався через значний час не з вини позивача, що і позбавило позивача права на вчасне звернення до суду з позовом.

Крім того, колегія суддів зазначає, що позовні вимоги з якими позивач звернувся до суду є пов'язаними між собою та стосуються порушеного права позивача, яке полягає у не здійсненні відповідачем перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції, не врахував, що позивач звернувся з позовними вимогами саме після того, як дізнався про порушення своїх прав та не надав належної оцінки поважності пропуску строку звернення до суду з позовом.

Згідно ст.8 Конституції України, звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно ч.1 ст.6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно ст. 7 КАС України, принципами здійснення правосуддя в адміністративних судах є: 1) верховенство права; 2) законність; 3) рівність усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом; 4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з'ясування всіх обставин у справі; 5) гласність і відкритість адміністративного процесу; 6) забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішень адміністративного суду, крім випадків, установлених цим Кодексом; 7) обов'язковість судових рішень.

На підставі зазначеного колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції не надав належну оцінку зазначеним обставинам та прийшов до передчасного висновку, щодо порушення позивачем строку звернення до суду з цим позовом, що призвело до позбавлення права позивача на судовий захист.

Стосовно апеляційних вимог позивача, щодо задоволення судом апеляційної інстанції всіх позовних вимог при розгляді апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції від 02.03.2015 року, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 199 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін; змінити ухвалу суду; скасувати ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду; скасувати ухвалу суду і залишити позовну заяву без розгляду або закрити провадження у справі; визнати ухвалу суду нечинною і закрити провадження у справі; скасувати ухвалу суду і постановити нову ухвалу.

З наведеного вбачається, що нормами процесуального законодавства передбачений вичерпний перелік повноважень суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, що обумовлює відмову в задоволені апеляційної скарги в цій частині.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що рішення суду першої інстанції не відповідає обставинам справи, що відповідно до статті 204 КАС України обумовлює скасування ухвали суду першої інстанції з направленням справи для продовження розгляду.

Керуючись статтями 102, 160, 195, 197, 199, 204, 205, 206, 211, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 02 березня 2015 р. у справі № 425/2202/14-а задовольнити частково.

Скасувати ухвалу Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 02 березня 2015 р. у справі № 425/2202/14-а.

Матеріали адміністративної справи № 425/2202/14-а направити до Сєвєродонецького міського суду Луганської області для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: Е.Г.Казначеєв

Судді: С.В. Жаботнська

Л.А. Василенко