Справа № 826/5075/15
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2015-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2015 року м. Київ № 826/5075/15

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі колегії суддів під головуванням судді Добрянської Я.І., суддів: Бояринцевої М.А., Нагорянського С.І., розглянув відповідно до вимог ч. 6 ст. 128 КАС України в порядку письмового провадження адміністративну справу:

за позовом ОСОБА_1

до відповідача Міністерства внутрішніх справ України

про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до відповідача Міністерства внутрішніх справ України (далі - МВС України) про визнання протиправною бездіяльності, яка виявилась у ненаданні інформації за його запитом від 17.02.2015 р., а також зобов"язання відповідача надати інформацію за вказаним запитом.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.03.2015 р. суддею Добрянською Я.І. відкрито провадження в адміністративній справі та призначено попереднє судове засідання.

Так, в обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначено, що, не надавши інформацію за запитом від 17.02.2015 р., відповідач своєю бездіяльністю унеможливив реалізацію позивачем права на отримання інформації, порушивши низку чинних правових норм, включно з нормами Конституції України. Окрім цього, позивачем зауважено, що «переведення запиту на інформацію у звернення не передбачено Законом України «Про доступ до публічної інформації».

Під час попереднього судового засідання 30.04.2015 р. ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечив, зазначивши, що прохальну частину запиту позивачем продубльовано із листа ДДАІ МВС України від 11.12.2014 р. №4/8-К-3364, водночас витяг із зазначеного листа був роз"ясненням, яке ґрунтувалось на нормах чинного законодавства. А тому, на переконання представника відповідача, запитувана позивачем інформація не була готовим, зафіксованим продуктом, відтак, якби запит позивача розглядався відповідно до вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації» без надання роз"яснень, це призвело б до того, що відповідь не відповідала вимогам запиту, тому розгляд запиту позивача і відбувався згідно вимог Закону України «Про звернення громадян».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.04.2015 р. закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Разом з тим 30.04.2015 р. позивачем подано до суду клопотання вх. №01-5/35321/15, в якому просив продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

В силу ч. 1 ст. 41 КАС України суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, а також з'ясувавши позицію судів вищих інстанцій з приводу вирішення аналогічних спірних правовідносин, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 17.02.2015 р. за допомогою засобів поштового зв"язку звернувся на адресу МВС України із запитом на інформацію, в якому просив повідомити, якими законодавчими і нормативними документами, у т.ч. наказами МВС України, регламентовано те, що тимчасовий реєстраційний талон на транспортний є одним із документів, що підтверджує факт керування транспортним засобом у певний період часу.

При цьому позивачем в даному запиті також зауважено, що у листі МВС України від 11.12.2014 р. №4/8-К-3364, копія якого надана до суду, зазначено, що наявність тимчасового реєстраційного талону на транспортний засіб є одним із документів, який підтверджує факт керування транспортним засобом у певний період часу.

Між тим, як встановлено судом, листом від 11.12.2014 р. №4/8-К-3364 ДДАІ МВС України надано позивачу відповідь на попереднє його звернення щодо отримання тимчасових реєстраційних талонів на транспортні засоби за заявою власника.

Так, в даному листі позивачу роз"яснено перелік обов"язкових до наявності при водієві документів згідно з п. 2.1 Правил дорожнього руху України, можливість та умови передачі керування та у користування транспортного засобу власником іншій особі.

Окрім цього, також зазначено, що наявність тимчасового реєстраційного талону на транспортний засіб є одним із документів, що підтверджує факт керування транспортним засобом у певний період часу, що може бути необхідним для відкриття категорії на право керування транспортними засобами.

Водночас листом від 27.02.2015 р. №К-104зі ДДАІ МВС України поінформовано позивача, що надання відповіді на його запит від 17.02.2015 р. потребує певних роз"яснень положень законодавства, у зв"язку із чим норми Закону України «Про доступ до публічної інформації» на нього не поширюються, оскільки надання роз"яснень не передбачено цим законом. Враховуючи викладене, відповідачем зазначено, що запит буде розглянуто в порядку, визначеному Законом України «Про звернення громадян» та надано відповідь у строки, передбачені цим законом, при цьому зауважено про можливість оскарження такого рішення в порядку, встановленому ст. 23 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Відтак, за результатами розгляду запиту на інформацію від 17.02.2015 р. згідно вимог Закону України «Про звернення громадян» ДДАІ МВС України надіслано позивачу лист від 23.03.2015 р. №К-104зі, в якому і надано запитувану ОСОБА_1 інформацію стосовно того, якими законодавчими і нормативними документами, у т.ч. наказами МВС України, регламентовано те, що тимчасовий реєстраційний талон на транспортний є одним із документів, що підтверджує факт керування транспортним засобом у певний період часу.

Однак, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у ненаданні запитуваної публічної інформації в рамках Закону України «Про доступ до публічної інформації», позивач за захистом порушених прав та інтересів звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Дослідивши наявні у справі докази, проаналізувавши матеріали справи та норми чинного законодавства з приводу даного спору, а також заслухавши пояснення представників сторін та оглянувши позицію судів вищих інстанцій з приводу аналогічних спорів, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог, зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст. 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 №2939-VI (далі - Закон №2939) встановлено, що публічною інформацією є відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Доступ до інформації серед іншого забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію (ч. 2 ст. 5 Закону №2939).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону №2939 розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються:

1) суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання;

2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;

3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов'язаної з виконанням їхніх обов'язків.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Закону №2939 запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Запит на інформацію має містити: 1) ім'я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв'язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі (ч. 5 ст. 19 Закону №2939).

Так, як визначено положеннями ст. 20 Закону №2939 розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту (ч. 1). У разі якщо запит на інформацію стосується інформації, необхідної для захисту життя чи свободи особи, щодо стану довкілля, якості харчових продуктів і предметів побуту, аварій, катастроф, небезпечних природних явищ та інших надзвичайних подій, що сталися або можуть статись і загрожують безпеці громадян, відповідь має бути надана не пізніше 48 годин з дня отримання запиту (ч. 2).

У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту (ч. 4).

Між тим, як зазначено Вищим адміністративним судом України у довідці про вивчення та узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Закону України "Про доступ до публічної інформації" від 01.06.2013 р. (далі - Довідка), визначальним для публічної інформації є те, щоб вона була заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним лише суб'єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов'язків. Щодо несуб'єктів владних повноважень, то вони можуть бути тільки розпорядниками такої інформації.

Варто також відмітити, що для з'ясування того, чи є інформація публічною, дослідженню підлягають підстави одержання чи створення інформації суб'єктами владних повноважень. Так, для вирішення цього питання необхідно з'ясувати підстави отримання чи створення запитуваної інформації, виходячи із того, що публічна інформація одержується чи створюється суб'єктами владних повноважень на виконання обов'язків, визначених чинним законодавством. Разом з тим, важливою ознакою публічної інформації є її попередня фіксація, адже Закон №2939 регулює відносини щодо допуску до інформації, яка вже існує, і не вимагає у відповідь на запит створювати певну інформацію.

Разом з тим згідно з положеннями ст. 3 Закону України від 02.10.1996 р. №393/96-ВР «Про звернення громадян» (далі - Закон №393/96) під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Згідно до ст. 20 Закону №393/96 звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів. На обгрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну. Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.

Таким чином, отримавши відповідний запит на інформацію суб"єкт владних повноважень повинен встановити порядок його розгляду зі змісту такого запиту, враховуючи при цьому описані вище обставини, і лише з'ясувавши, що за змістом запит є фактично пропозицією (зауваженням), заявою (клопотанням) чи скаргою, встановлює обставини, що пов'язані з дотриманням цим суб"єктом владних повноважень під час надання відповіді на інформаційний запит вимог Закону України «Про звернення громадян».

Заперечуючи проти позову, представник відповідача як на підставу для розгляду запиту від 17.02.2015 р. згідно Закону №393/96 стверджує, що запитувана позивачем інформація не була готовим, зафіксованим продуктом, а надання відповіді на даний запит потребувало додаткових роз"яснень.

Так, за результатами дослідження тексту запиту позивача від 17.02.2015 р. судом встановлено, що за змістом дане звернення дійсно не містить запиту на отримання публічної інформації в розумінні норм Закону №2939, а фактично містить вимоги щодо надання роз'яснення щодо законодавчих та нормативних документів, у яких регламентовано, що тимчасовий реєстраційний талон на транспортний засіб є одним із документів, що підтверджує факт керування транспортним засобом у певний період часу, тобто така інформація в даному випадку не є публічною, про що повідомлено листом від 27.02.2015 р. №К-104зі.

Водночас з цих же підстав звернення позивача від 17.02.2015 р. МВС України розглянуто відповідно до Закону №393/96 та надано відповідь по суті звернення листом від 23.03.2015 р. №К-104зі в межах 30-денного строку, адже, як встановлено судом згідно наявної у справі контрольної картки, дане звернення фактично надійшло та зареєстровано відповідачем 23.02.2015 р.

Таким чином, враховуючи наведене, а також виходячи із наявних у справі наданих сторонами доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до вимог ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Також згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Враховуючи вищенаведене в сукупності та керуючись ст.ст. 2, 71, 86, 94, 97, 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Строк і порядок набрання судовим рішенням законної сили встановлені у статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Головуючий Суддя Я.І. Добрянська

Судді: М.А. Бояринцева

С.І. Нагорянський

Дата складання та підписання в повному обсязі постанови - 22.05.2015 р.