Справа № 127/23244/14-а
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2015-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/23244/14-а

Головуючий у 1-й інстанції: Борисюк І.Е.

Суддя-доповідач: Сапальова Т.В.

19 травня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сапальової Т.В.

суддів: Боровицького О. А. Граб Л.С. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Литвинюка С.О.,

позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: Костенецького О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 16 березня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6 до посадової особи Центру первинної медико-санітарної допомоги № 2 м. Вінниці Якубич Світлани Георгіївни про визнання дій протиправними та незаконними, стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

в жовтні 2014 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6 звернулись до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до посадової особи Центру первинної медико-санітарної допомоги №2 м. Вінниці Якубич Світлани Георгіївни про визнання протиправними дій, стягнення моральної шкоди.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16 березня 2015 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивачі подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 16 березня 2015 року та повернути справу до суду першої інстанції для розгляду в іншому складі суддів.

ОСОБА_2 як позивач та законний представник позивачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримала вимоги апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги, у зв'язку з чим просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Відмовляючи у відкритті провадження в адміністративній справі, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені позовні вимоги підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Оцінивши доводи апеляційної скарги позивачів та заперечення відповідача, колегія суддів вважає обґрунтованим такий висновок суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім тих, для яких законом установлено інший порядок судового вирішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

У пункті 1 частини першої статті 3 КАС України справу адміністративної юрисдикції визначено як переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Виходячи із загального розуміння правового спору, публічно-правовий спір - це відносини, які виникають внаслідок реального або уявного порушення прав, свобод та інтересів учасників публічно-правових відносин, що виникають між органами влади і їх посадовими чи службовими особами, які здійснюють владні управлінські функції на основі законодавства та юридичними чи фізичними особами.

Позивачами заявлено позов про визнання протиправними та незаконними дій відповідача з порушення права на недоторканність житла шляхом завідомо забороненого та без дозволу проникнення обманним шляхом до помешкання сім'ї позивачів та навмисного невиходу з їх помешкання, на законну вимогу, протягом тривалого часу, визнання протиправними та незаконними дій з порушення права на особисту недоторканність, свободу відмовитись від лікаря та свободу проведення медичних обстежень лише при наявності усвідомленої згоди пацієнта.

В обґрунтування позовної заяви позивачі зазначили, що 29 квітня 2014 року відповідач разом з ендокринологом міської клінічної лікарні №1 ОСОБА_8 та медсестрою ЦПМСД №2 ОСОБА_9 зайшли до їхньої квартири для проведення комісійного огляду ОСОБА_4 у зв'язку з неодноразовими зверненнями про проведення такого огляду. Донька ОСОБА_4 заперечила проти присутності у квартирі позивачів терапевта ОСОБА_10 та просила її негайно вийти з квартири, на що ОСОБА_10 не погодилась.

Позивачі вважають, що вказаними діями відповідача порушено їхнє право на недоторканність житла, особисту недоторканність, свободу відмовитись від лікаря та свободу проведення медичних обстежень лише при наявності усвідомленої згоди пацієнта.

Ст. 270 ЦК України визначено види особистих немайнових прав. Так, ч. 1 ст. 270 ЦК України передбачено, що відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров'я, право на безпечне для життя і здоров'я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості.

Таким чином, позивачами заявлено вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо порушення ним цивільних прав позивачів. Правовідносини, які виникли між сторонами у справі врегульовані нормами цивільного права.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги стосовно визначення відповідача у справі як суб'єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах, з огляду на здійснення фінансування відповідача за рахунок бюджетних коштів.

Для визнання спору як публічно-правового необхідно встановити наявність сукупності двох ознак, а саме: 1) участь у справі сторони, яка є органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньої посадової чи службової особи; 2) правовідносини, що виникли між сторонами у справі мають носити публічно-правовий характер.

Таким чином, лише участь у справі сторони, яка є суб'єктом владних повноважень не може свідчить про наявність між сторонами публічно-правового спору, якщо правовідносини, що виникли між сторонами у справі, не носять публічно-правовий характер.

У даному випадку відповідач не виконує відносно позивачів владних управлінських функцій, оскільки не наділений можливістю владно керувати їх поведінкою. Правовідносини, що виникли між сторонами у справі, не містять ознак публічно-правових.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги стосовно наявності інших судових рішень в адміністративних справах, в яких суди адміністративної юрисдикції визнали наявність між тими самими сторонами публічно-правового спору.

Так, в обґрунтування доводів апеляційної скарги позивачі посилаються на рішення адміністративних судів у спорах з Центром первинної медико-санітарної допомоги з приводу ненадання відповіді на інформаційні запити.

З цього приводу колегія суддів зауважує, що відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України "Про доступ до публічної інформації" оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином усі спори з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації є публічно-правовими.

Водночас, в даній справі розглядається спір з посадовою особою комунального закладу "Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2" з приводу порушення нею права на особисту недоторканність та недоторканність житла, а тому вказані вище судові рішення, на які посилаються позивачі, не мають силу преюдиції для цієї справи.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги стосовно неправомірності оскаржуваного рішення з огляду на невирішення суддею Вінницького міського суду Вінницької області Борисюк І.Е. заяви про відвід до прийняття оскарженого рішення та неповідомлення про час та місце прийняття оскарженої ухвали.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 31 КАС України у разі заявлення відводу (самовідводу) суд повинен вислухати особу, якій заявлено відвід, якщо вона бажає дати пояснення, а також думку осіб, які беруть участь у справі. Питання про відвід вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу. Заява про відвід кільком суддям або всьому складу суду вирішується простою більшістю голосів.

З аналізу вказаної норми слідує, що питання про відвід вирішується у судовому засіданні з виходом суду до нарадчої кімнати. В свою чергу, питання про відкриття провадження у справі вирішується судом (суддею) одноособово без призначення судового засідання.

Таким чином, до відкриття провадження у справі судове засідання, в якому може бути вирішено процесуальне питання про відвід, не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що дану справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 109 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі лише, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 199, статті 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 16 березня 2015 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 16 березня 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 22 травня 2015 року.

Головуючий Сапальова Т.В.

Судді Боровицький О. А.

Граб Л.С.