Справа № 813/740/15
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2015-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2015 року 15 год. 07 хв. Справа № 813/740/15

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Сакалоша В.М.,

суддів - Гулика А.Г., Потабенко В.А.,

за участю секретаря судового засідання - Козак О.О.,

представника відповідачів - Лесько Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові адміністративну справу за позовом Фізичної особи - суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2 до Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області, Самбірської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про визнання незаконними вимоги і рішень та скасування боргу, -

в с т а н о в и в:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Фізичної особи - суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2 до Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області, Самбірської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про визнання незаконними вимоги про сплату боргу № Ф-205-25 від 20.11.2014 року, рішення № 287/10/13-01-10-09-05 від 29.12.2014 року, рішення № 894/1/99-99-10-01-07-15 від 02.02.2015 року і скасування незаконного боргу.

В обґрунтування позовних вимогах зазначає, що 20.11.14 року Самбірська ОДПІ у Львівській області постановила вимогу про сплату боргу №Ф-205-25 яка була оскаржена позивачем до ГУ ДФС у Львівській області про що остання постановила рішення від 29.12 14 № 287/10/13-01-10-09- 05, з котрим позивач не погодився і оскаржив до ДФС України про що остання постановила рішення від 02.02.15 № 894/1/99-99-10-01-07-15, здане ним на поштове відділення 02.02.2015р. поштовим відправленням 301, отримане позивачем 03.02. 2015р. з котрим він також не погоджується в повному обсязі. Позивач зазначає, що його позовна заява скерована на рішення від 02.02.15 № 894/1/99-99-10-01-07-15 та має на меті визнання його таким, що не відповідає чинному законодавству та скасування такого, як не законного, як наслідок визнання вимоги №Ф-205-25 від 20.11.14р. не законною, скасування її та списання не законного боргу.

З вимогою №Ф-205-25 від 20.11.14р., рішенням від 29.12 14 № 287/10/13-01 -10-09-05 і рішенням від 02.02.15 № 894/1/99-99-10-01-07-15 позивач не згідна.

На думку позивача, ДФС України ігнорується норма котрою визначається момент з настанням якого настають обов'язки платника внеску. З такої норми виникає, що зобов'язання зі сплати соціального внеску перед ДФС України чи Пенсійним Фондом України у позивача виникають не з моменту (початку) провадження підприємницької діяльності як фізичною особою підприємцем, що обрала спрощену систему оподаткування (абз. 2 част. 4 ст. 5 «Облік платників єдиного внеску» Закону України № 2464 -17 від 08.07.2010 року), ДФС України не взято до уваги цю норму. ДФС України визначає момент з котрого у позивача настають обов'язки платника за наслідками підприємницької діяльності. Одна лише ця норма ставить рішення ДФС України поза законом . Беручи до уваги абзац 2 ч. 4 ст. 5 "Облік платників єдиного внеску " Закону України від 08.07.2010 року № 2464-17 - обов'язки платників єдиного внеску виникають у осіб, зазначених в абзацах_четвертому, шостому та сьомому пункту 1, пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців) (як випливає зі змісту ч.1. п.4) ст.4 ЗУ 2464-17 в тому числі, які обрали спрощену систему оподаткування та частини першої статті 4 цього Закону - з початку провадження відповідної діяльності. Позивач є фізичною особою підприємцем, що обрала другу групу спрощеної системи оподаткування. Отже сам факт початку чи провадження підприємницької діяльності не покладає на нього обов'язків платника єдиного внеску. Позивач вважає, що оскаржене ним рішення ДФС ґрунтується на підміні понять визначення бази для нарахування внеску самостійно і зобов'язання визначати базу самостійно для нарахування внеску. Посилаючись на п. 6 ст. 1 Закону від 08.07.2010 р. № 2464 - 17 ДФС підміняє право розраховувати недоїмку, на право визначати - утворювати базу для нарахування внеску замість позивача. Такої можливості ДФС не надано законом.

Позивач також припускає, що підставою для встановлення оскарженої вимоги від 20.11.14 року № Ф-205-25 стали відомості картки його особового рахунку, так званої КОР (програмного забезпечення) котрі не містять відомостей про волевиявлення позивача, котре скероване на визначення бази чи утворення такої. Відповідач посилається на картку особового рахунку, як на підставу виникнення боргу, проте не уточнює на якій підставі він виник у тій самій картці, що є базою для його виникнення. Застосовуючи п. 4 ст. 25 ЗУ №2464 ДФС України ігнорує абзац 2 частини 1 ст. 25 ЗУ №2464 зі змісту котрої випливає, доки відсутній обов'язок платника внеску то застосовувати ч. 2 ст. 25 ЗУ №2464 не можливо до осіб, що не мають зобов'язань як платники єдиного соціального внеску. Отже вимога № Ф-205-25 від 20.11.14р. сформована на підставі ч. 2 ст. 25 ЗУ 2464 стосовно позивача за обставин, що позивач є фізичною особою підприємцем, що обрала спрощену систему оподаткування і не має законних підстав. Не бажаючи відповідати за не належне ведення обліку ДФС України виправдовує помилки ведення КОР, при цьому перекручує норми закону.

Ухвалою суду від 14.02.2015 року відкрито провадження в адміністративній справі, хід її розгляду відображено в ухвалах суду. Зокрема, залучено в якості співвідповідачів Самбірську ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області та ГУ ДФС у Львівській області. В судовому засіданні 19.05.2015 року відповідно до вимог ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Позивач в судове засідання не з'явилась, просила розглядати справу без її участі.

Відповідачі Самбірська ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області, ГУ ДФС у Львівській області та ДФС України надали суду заперечення, згідно яких стверджують що на підставі даних карток особового рахунку позивача (станом на 31.10.2014 року заборгованість становить 16 571,73 грн.) Самбірською ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області законно сформовано вимогу про сплату боргу від 20.11.2014 року №Ф-205-25. В задоволенні позовних вимог просять відмовити у повному обсязі.

Крім цього, Самбірська ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області вказує на те, що відповідно до п.6.3 р. VІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міндоходів України від 09.09.13 року №455 і зареєстрованої в Мін'юсті України 19.09.13 року за №1622/24154, органи доходів і зборів надсилають платникам вимогу про сплату недоїмки в таких випадках: якщо дані документальних перевірок результатів діяльності платника про суми доходу (прибутку) фізичних осіб - підприємців чи осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів у повідомленнях-розрахунках, де визначено суми єдиного внеску, які підлягають доплаті; якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску: якщо платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій. Відповідно до Інструкції №455 вимога про сплату боргу формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з карток особових рахунків платника. Таким чином, за даними картки особового рахунку позивача, станом на 01.04.2015 року заборгованість становить 17 839,68 грн.

Представник ГУ ДФС у Львівській області та ДФС України заперечення підтримала, просила у задоволенні позовних вимог відмовити.

Дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника відповідачів, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав.

ОСОБА_2 зареєстрована як фізична особа - підприємець Самбірською районною державною адміністрацією Львівської області, свідоцтво серії В03 №404575, ідентифікаційний №.

Станом на 01.10.13 року згідно даних картки особового рахунку платника (71040000) борг зі сплати єдиного соціального внеску становив 10 355,18 грн., який передано Управлінням Пенсійного фонду України у м. Самборі та Самбірському районі. В картці особового рахунку ФОП ОСОБА_2 проводилось нарахування 21.10.13 року за III квартал 2013 року в сумі 1 194,03 грн., 20.01.14 року за IV квартал 2013 року в сумі 1 218,67 грн., 22.04.14 року за І квартал 2014 року в сумі 1 267,95 грн., 21.07.14 року за II квартал 2014 року в сумі 1 267,95 грн., 20.10.14 року за III квартал 2014 року в сумі 1 267,95 грн., IV квартал 2014 року в сумі 1 267,95 грн. станом на 01.04.15 року борг зі сплати єдиного соціального внеску склав 17 839,68 грн.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України від 8 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» зі змінами та доповненнями (далі - Закон № 2464) платниками єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Пунктом 3 ч. 1 ст.7 Закону № 2464 визначено, що єдиний внесок для платників, зазначених у пункті 4 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464, які обрали спрощену систему оподаткування, нараховується - на суми, що визначаються такими платниками самостійно, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску встановленої Законом № 2464. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу.

Відповідно до підпункту 1 пункту 4.6 розділу ІV Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства доходів і зборів України від 09 вересня 2013 року та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 19 вересня 2013 року за N 1622/24154 (далі - Порядок № 455), фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування самостійно обчислюють суму єдиного внеску, яка не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу.

Згідно з абзацом 3 ч. 8 ст. 9 Закону № 2464 фізична особа-підприємець, яка обрала спрощену систему оподаткування, та членів сімей таких осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, які сплачують єдиний внесок зобов'язана сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Крім того, відповідно до пункту 3.2 розділу IІІ Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 09 вересня 2013 року №454 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 вересня 2013 року за N 1628/24160 фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, формують та подають до органів доходів і зборів звіт самі за себе один раз на рік до 10 лютого року, наступного за звітним періодом. Звітним періодом є календарний рік. Звіт подається за формою згідно з додатком 5 до цього Порядку.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом № 2464 є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Відповідно до п. 4 ст. 25 Закону№2464 орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Згідно з п.6.4 Інструкції №455 - вимога про сплату боргу формується на підставі даних з карток особових рахунків платників.

Станом на 01.10.2013 року управлінням Пенсійного фонду у м. Самборі та Самбірському районі було передано заборгованість з єдиного соціального внеску по ФОП ОСОБА_2 (НОМЕР_1) в сумі 10 355,18 грн.

Згідно даних карток особового рахунку позивача рахується заборгованість станом на 31.10.2014 року по єдиному соціальному внеску 16 571,73 грн. (щоквартальне нарахування ЄСВ, при відсутності сплати зазначеного внеску).

Вимога про сплату боргу з ЄСВ ФОП ОСОБА_2 № 205-25 від 20.11.2014 року була сформована на 14 робочий день, наступний за календарним місяцем в якому зросла недоїмка відповідно до п.6.4 Інструкції №455 згідно даних картки особового рахунку платника. Надіслано дану вимогу платнику 25.11.2014 року, яка відповідно отримана 26.11.2014 року.

Таким чином суд дійшов до висновку, що вимога про сплату боргу сформована і надіслана відповідно до вимог чинного законодавства.

Згідно з п. п. 56.1, 56.2 ст. 56 цього Кодексу рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку. У разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Позивачем, у встановленому порядку, оскаржено вимогу Самбірської ОДПІ ГУ Міндоходів від 20.11.2014 року №205-25. За результатами адміністративного оскарження, рішенням ГУ ДФС у Львівській області Про результати розгляду скарги від 29.12.2014 року № 287/10/13-01-10-09-05, залишено без змін оскаржувану вимогу Самбірської ОДПІ ГУ Міндоходів від 20.11.2014 року №205-25, а скаргу без задоволення.

Позивачем було подано повторну скаргу від 02.01.2015, за результатами розгляду якої ДФС України винесено рішення № 894/1/99-99-10-01-07-15 від 02.02.2015 року, яким вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 20.11.2014 року №205-25 Самбірської ОДПІ ГУ Міндоходів у Львівській області та рішення за результатами розгляду первинної скарги від 29.12.2014 року № 287/10/13-01-10-09-05 залишено без змін, а скаргу без задоволення. від 20.11.2014 року №205-25.

Зважаючи, на те, що судом встановлена правомірність вимоги Самбірської ОДПІ від 20.11.2014 року №205-25 про сплату боргу (недоїмки) заборгованості зі сплати єдиного внеску на суму 16 571,73 грн., яка оскаржувалась в адміністративному порядку, відповідно рішенням ГУ ДФС у Львівській області про результати розгляду скарги від 29.12.2014 року № 287/10/13-01-10-09-05 та рішення ДФС України про результати розгляду скарги від 02.02.2015 року № 894/1/99-99-10-01-07-15 винесені правомірно.

Крім цього, щодо позовних вимог про скасування рішення від 02.02.2015 року №894/1/99-99-10-01-07-15 ДФС України про результати розгляду скарги про скасування вимоги про сплату боргу і рішення про розгляд первинної скарги суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Отже, до адміністративних судів можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

З наведених норм права випливає, що позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, діями або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Проте ці рішення, дії або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин.

Оскільки наслідком розв'язання публічно-правового спору по суті має бути захист порушеного суб'єктивного права позивача, то у разі незгоди з діями чи рішенням контролюючого органу, вимога щодо скасування рішення про розгляд повторної скарги платника податків, не буде мати своїм правовим наслідком захист прав позивача.

Адже таке не створює для позивача юридичних наслідків, позаяк прийняте за результатами вирішення податкового спору в порядку адміністративного оскарження та не є актом реалізації контролюючими органами повноважень у сфері управлінської діяльності.

Відповідно до ст. 71 КАСУ, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Перевіривши оскаржувану вимогу та рішення суд приходить до переконання що вони прийняті з дотриманням вимог чинного законодавства та передбачених ст.2 КАС України принципів.

Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а відтак в задоволенні позову слід відмовити.

Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст. 94 КАС України, судові витрати у формі судового збору, зі сторін спору не належить стягувати.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-14, 23, 69, 70, 71, 86, 128, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України,-

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови виготовлено 25 травня 2015 року.

Головуючий суддя Сакалош В.М.

Суддя Потабенко В.А.

Суддя Гулик А.Г.