Справа № 802/785/15-а
Суддя: Вергелес Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2015-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

13 травня 2015 р. Справа № 802/785/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Вергелеса Андрія Валерійовича,

за участю:

секретаря судового засідання: Павліченко Аліни Володимирівни

представника позивача: Желіховського М.В.

представників відповідача: Гончарової Л.П., Островерха Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "МУР"

до: Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області

про: визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулось товариство з обмеженою відповідальністю "МУР" (далі - ТОВ "МУР", позивач) з адміністративним позовом до Вінницької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області (далі - Вінницька ОДПІ, відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що за результатами позапланової виїзної документальної перевірки ТОВ "МУР" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства при проведенні господарських операцій з ТОВ "Мастер-Вектор" за період з 01.01.2014р. по 30.11.2014р., складено акт від 25.02.2015р. № 496/2202/32169057, в якому зафіксовано порушення п. 185.1 ст. 185, п. 198.1, п. 198.3 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого ТОВ "МУР" завищено суми податкового кредиту з податку на додану вартість, що призвело до заниження суми податку, яка підлягає сплаті та перерахуванню до Державного бюджету України, на 796634,00 грн.

На підставі висновків акту перевірки, Вінницькою ОДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення від 16.03.2015 року № , яким збільшено ТОВ "МУР" суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість за основним платежем на 796634,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями на 398317,00 грн.

Позивач не погоджується з висновками податкового органу, викладеними у акті перевірки та, відповідно, і з прийнятим податковим повідомленням-рішенням, вважає його протиправним та просить скасувати.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, та пояснення, надані у судових засіданнях, просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представники відповідача позовні вимоги не визнали, з підстав, викладених у письмових запереченнях від 23.04.2015 року (Вхід. № 10171), в яких зазначено, що Вінницька ОДПІ, приймаючи оскаржуване податкове повідомлення - рішення, діяла згідно із нормами чинного законодавства на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом, в період з 12.02.2015р. по 18.02.2015р. старшим державним ревізором-інспектором відділу перевірок платників податків управління податкового аудиту Вінницької ОДПІ Гончаровою Л.П., згідно наказу Вінницької ОДПІ від 12.02.2015 року № 455, на виконання постанови старшого слідчого з ОВС ВКР СУ ФР ГУ Міндоходів у Житомирській області від 18.12.2014 року, проведено позапланову виїзну документальну перевірку ТОВ "МУР" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства при проведенні господарських операцій з ТОВ "Мастер-Вектор" за період з 01.01.2014р. по 30.11.2014р.

За результатами перевірки складено акт від 25.02.2015р. № 496/2202/32169057 (далі - акт перевірки).

Згідно висновків акту перевірки, перевіркою встановлено порушення ТОВ "МУР" п. 185.1 ст. 185, п. 198.1, п. 198.3 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого останнім завищено суми податкового кредиту з податку на додану вартість, що призвело до заниження суми податку, яка підлягає сплаті та перерахуванню до Державного бюджету України, на 796634,00 грн.

Не погоджуючись з порушеннями встановленими в акті перевірки, позивач подав на нього письмові заперечення від 03.03.2015р.

За результатами розгляду письмових заперечень ТОВ "МУР", Вінницькою ОДПІ надано відповідь від 11.03.2015р. № 6936/10/02-28-22-02, згідно якої, висновки, викладені в акті перевірки від 25.02.2015р. № 496/2202/32169057, залишено без змін, а заперечення - без задоволення.

16 березня 2015 року, на підставі висновків акту перевірки, Вінницькою ОДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким збільшено ТОВ "МУР" суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість за основним платежем на 796634,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями на 398317,00 грн.

Позивач не погодився з прийнятим Вінницькою ОДПІ податковим повідомленням-рішенням від 16.03.2015 року № , а тому звернувся до суду з вимогою визнати його протиправним та скасувати.

Визначаючись щодо заявленого позову суд виходив з наступного.

Правовідносини, що виникли між сторонами врегульовані нормами Конституції України, Податкового Кодексу України, Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України (далі - ПК України), для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон).

Згідно зі статтею 2 Закон України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", цей Закон поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності (далі - підприємства), які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку (п. 2 ст. 3 Закону).

Відповідно до приписів статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення: особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Так, податковий орган стверджує, що в період за який перевірялось ТОВ «МУР» завищено суми податкового кредиту з податку на додану вартість, що призвело до заниження суми податку, яка підлягає сплаті та перерахуванню до Державного бюджету України, на 796634,00 грн.

Перевіряючи обґрунтованість таких висновків Вінницької ОДПІ суд зазначає, що в силу положень пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

Датою виникнення права платника податку на податковий кредит згідно із п. 198.2 ст. 198 ПК України вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними.

Згідно із п. 201.1 ст. 201 ПК України податкова накладна повинна містити зазначені окремими рядками: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи-продавця або податкова адреса фізичної особи-продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Пунктами 201.6, 201.8, 201.10 статті 201 ПК України передбачено, що податкова накладна є податковим документом і підставою для нарахування сум податку, що відноситься до податкового кредиту. Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку.

Отже, в разі видачі покупцю контрагентом, який зареєстрований як платник ПДВ, податкових накладних з усіма необхідними реквізитами, визначеними законом, такий покупець має право на включення цього податку до складу податкового кредиту за звітній податковий період.

На спростування висновків Вінницької ОДПІ позивачем надано ряд первинних бухгалтерських документів, які, на його думку, підтверджують правомірність формування податкового кредиту.

Суд, досліджуючи взаємовідносини товариства з обмеженою відповідальністю «МУР» з ТОВ «Мастер-Вектор» встановив наступні факти, які свідчать про реальність господарських операцій між ними.

Зі змісту акту перевірки, на підставі висновків якого прийняте оскаржуване податкове повідомлення-рішення слідує, що ТОВ "МУР" при проведені господарських операцій з ТОВ "Мастер-Вектор" завищено податковий кредит на загальну суму 796634,00 грн., в тому числі: за травень 2014 року на 80781,00 грн.; за червень 2014 року на 114396,00 грн.; за липень 2014 року на 283085,00 грн.; за серпень 2014 року на 104156,00 грн.; за вересень 2014 року на 91446,00 грн.; за жовтень 2014 року на 77683,00 грн.; за листопад 2014 року на 45087 грн.

Податковий орган зазначає про відсутність при перевірці актів здачі-прийняття товарів (робіт, послуг), які б засвідчували, що ТОВ «МУР» передає матеріали на адресу ТОВ «Мастер-Вектор» для виконання субпідрядних робіт; відсутність субпідрядників, яка свідчить про відсутність необхідних трудових ресурсів та неможливість здійснення без зазначених ресурсів самих субпідрядних робіт підприємством ТОВ «Мастер-Вектор».

Так, між позивачем та ТОВ "Мастер-Вектор" укладено договори підряду на виконання проектно-кошторисної документації:

№ 22/2 від 10.03.2014 року, згідно умов якого, ТОВ "Мастер-Вектор" (Виконавець) зобов`язується розробити за завданням ТОВ "МУР" (Замовника) проектно-кошторисну документацію на розширення елеватора ТОВ "Агроград В" по вул. Лебединського, 11 в м. Вінниці, а ТОВ "МУР" (Замовник), в свою чергу, зобов`язується прийняти та сплатити вартість цих робіт у відповідності з умовами цього договору;

№ 24/1 від 01.04.2014 року, згідно умов якого, ТОВ "Мастер-Вектор" (Виконавець) зобов`язується розробити за завданням ТОВ "МУР" (Замовника) проектно-кошторисну документацію на будівництво об`єкту "Будівництво підприємства з виробництва комбікормів продуктивністю 10 т/год за адресою: вул. Київська, 1-Г, с. Корделівка, Калинівський район, Вінницька область", а ТОВ "МУР" (Замовник), в свою чергу, зобов`язується прийняти та сплатити вартість цих робіт у відповідності з умовами цього договору;

№ 27/2 від 24.04.2014 року, згідно умов якого, ТОВ "Мастер-Вектор" (Виконавець) зобов`язується розробити за завданням ТОВ "МУР" (Замовника) проектно-кошторисну документацію на будівництво об`єкту "Підприємство з виробництва комбікормів за адресою: вул. Ватутіна, 40, с. Хролин, Шепетівський район, Хмельницька область", а ТОВ "МУР" (Замовник), в свою чергу, зобов`язується прийняти та сплатити вартість цих робіт у відповідності з умовами цього договору.

В подальшому, на підтвердження розроблення проектно-кошторисної документації, між позивачем та ТОВ "Мастер-Вектор" обопільно підписані акти здачі-прийняття робіт по вищевказаним договорам, та ТОВ "Мастер-Вектор" виписано на ім`я позивача податкові накладні.

Також, між позивачем та ТОВ "Мастер-Вектор" укладено договори підряду:

№ 31/1 від 29.05.2014 року, згідно умов якого, ТОВ "МУР" (Генпідрядник) доручає, а ТОВ "Мастер-Вектор" (Субпідрядник) зобов`язується на свій ризик з застосуванням своїх матеріалів та комплектуючих, своїми засобами виконати згідно діючих норм роботи на об`єкті: "Реконструкція з прибудовою приміщень кафе в багатоквартирному житловому будинку по вул. К.Маркса, 4 в м. Вінниці в фірмовий магазин", в об`ємі, передбаченому кошторисною документацією, а ТОВ "МУР" (Генпідрядник) зобов`язується прийняти та оплатити виконані субпідрядником роботи згідно умов договору;

№32/1 від 30.05.2014р., згідно умов якого, ТОВ «МУР» (Генпідрядник) доручає, ТОВ «Мастер-Вектор» (Субпідрядник) зобов'язується на свій ризик із застосуванням своїх матеріалів та комплектуючих, своїми засобами виконати згідно діючих норм роботи на об'єкті: «Реконструкція авто прийому на 2 проїзди (літ. №5 згідно інвентаризаційної справи №181 Жмеринської КП «ВООБТІ» зареєстрованої за номером №114) ТОВ «Хліб Жмеринщини», в об'ємі, передбаченому кошторисною документацією, а Генпідрядник (ТОВ «МУР») зобов'язується прийняти та оплатити виконані Субпідрядником роботи згідно умов цього договору;

№27/1 від 23.04.2014р., згідно умов якого, ТОВ «МУР» (Замовник) доручає, ТОВ «Мастер-Вектор» (Підрядник) зобов`язується на свій ризик із застосуванням своїх матеріалів та комплектуючих, своїми засобами виконати згідно діючих норм та правил будівельні роботи на об'єкті будівництва: «Підприємство з виробництва комбікормів продуктивністю 30 т/год за адресою: вул. Дерев`янка, 2, м. Умань, Черкаська обл.» в об'ємі, передбаченому договірною ціною, а Замовник (ТОВ «МУР») зобов'язується прийняти та оплатити виконані Підрядником роботи згідно умов цього договору.

Додатковою угодою №1 до Договору підряду №27/1 від 23.04.2014р. сторони домовились збільшити суму Договору, зокрема загальну вартість робіт, інші умови договору залишились без змін;

№38/1 від 12.06.2014р., згідно умов якого, ТОВ «МУР» (Генпідрядник) доручає, ТОВ «Мастер-Вектор» (Субпідрядник) зобов`язується на свій ризик із застосуванням своїх матеріалів та комплектуючих, своїми засобами виконати згідно діючих норм роботи на об'єкті: «Капітальний ремонт дошкільного навчального закладу №19 по вул. Малиновського, 21 в м. Вінниці", в об'ємі, передбаченому кошторисною документацією, а Генпідрядник (ТОВ «МУР») зобов'язується прийняти та оплатити виконані Субпідрядником роботи згідно умов цього договору;

№30 від 05.05.2014р., згідно умов якого, ТОВ «МУР» (Замовник) доручає, ТОВ «Мастер-Вектор» (Підрядник) зобов`язується на свій ризик із застосуванням своїх матеріалів та комплектуючих, своїми засобами виконати згідно діючих норм та правил будівельні роботи на об'єкті будівництва: «Підприємство з виробництва комбікормів продуктивністю 10 т/год за адресою: вул. Київська, 1Г, с. Корделівка, Калинівського району, Вінницької області» в об'ємі, передбаченому договірною ціною, а Замовник (ТОВ «МУР») зобов'язується прийняти та оплатити виконані Підрядником роботи згідно умов цього договору. Додатковою угодою №1 до даного договору від 13.10.2014р. зменшено суму договору, інші умови договору було залишено без змін.

На підтвердження виконання будівельних робіт за вищевказаними договорами представником позивача було надано довідки про вартість виконаних робіт та витрат, акти приймання виконаних будівельних робіт, підсумкові відомості ресурсів, локальні кошториси, розрахунки загальновиробничих витрат до локального кошторису.

Факт передачі матеріалів від ТОВ "МУР" на адресу ТОВ "Мастер-Вектор" також підтверджується локальними кошторисами на будівельні роботи.

Податковий орган стверджує про відсутність персоналу, відсутність сплати у бюджет податків із заробітної плати та доходів по фізичних особах - робітниках-будівельниках, монтажниках, водіях ТОВ "Мастер-Вектор", що свідчить про відсутність трудових ресурсів та неможливість здійснення самих субпідрядних робіт.

Суд зазначає, що ревізором-інспектором при перевірці не було враховано той факт, що працівники ТОВ "Мастер-Вектор" могли бути залучені до виконання робіт за цивільно-правовими договорами.

В той же час відповідачем не надано належних і допустимих доказів, які б об'єктивно ставили під сумнів фактичне здійснення цих операцій. Також ним не наведено обставин та доказів, які б свідчили про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, збитковості здійснених операцій або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли свідчити про їх фіктивність чи про те, що дії позивача і його контрагентів були спрямовані на отримання незаконної податкової вигоди.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про відсутність у податкового органу підстав для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 16.03.2015 року № , а тому останнє підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і в розмірах, встановлених законом. При цьому юридична відповідальність особи, згідно ст. 61 Конституції України, має індивідуальний характер.

Позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту у зв'язку з невиконанням своїх обов'язків його контрагентами (контрагентами контрагентів позивача), в тому числі не нарахування і несплата податкових зобов'язань останніми, порушує право особи мирно володіти своїм майном, що міститься у Першому Протоколі до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 20.03.1952 р. (надалі - Протокол 1 до Конвенції), яка є частиною національного законодавства згідно із ст. 9 Конституції України. Зокрема, ст.1 Протоколу до конвенції так визначає підстави, за яких особа може бути позбавлена свого майна: "Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права".

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 09.01.2007 року у справі

"Інтерсплав проти України", якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку. Таким чином, ЄСПЛ чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагентом.

У п. 71 рішення від 22.01.2009 року Європейський суд з прав людини по справі «Булвес» АД проти Болгарії дійшов до наступного висновку: «Суд вважає, що компанія-замовник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасності декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-замовника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватись між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності».

Неможливість притягнення до відповідальності однієї компанії за неправомірні дії іншої компанії підтверджується численними рішеннями Європейського суду з прав людини.

Вищезазначений висновок Європейський суд з прав людини повторно підтвердив у рішенні від 18.03.2010 року по справі Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії. При цьому п. 23 даного рішення Європейського суду з прав людини наголошує, що у разі виявлення податковим органом невиконання постачальником своїх обов'язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Втім, зазначив Суд, прямого впливу на оподаткування організації-заявника (Бізнес Сепорт Сентре) це не мало б. Отже, Європейський суду з прав людини чітко констатує правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через будь-які негаразди із його контрагентом.

Посилання на судову практику Європейського суду з прав людини є доцільним зважаючи на те, що відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та

застосування практики Європейського суду з прав людини» рішення Європейського суду з прав людини застосовується в Україні як джерело права.

Таким чином, податковий орган не мав права заперечувати фактичне здійснення господарських операцій та заперечувати юридичну силу первинних документів, які відображають господарські операції та безпідставно стверджувати заниження податку на додану вартість, оскільки операції було реально здійснено, що підтверджено належними первинними документами та показники відображені в реєстрах і деклараціях.

При ухваленні рішення в даній адміністративній справі суд також керувався наступним.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

В той же час згідно ч. 2 ст. 71 цього Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про правомірність його дій.

З обставин адміністративної справи, встановлених судом, вбачається, що відповідачем не доведено правомірності прийняття оскаржуваного рішення, відтак позовні вимоги знайшли своє підтвердження під час розгляду адміністративної справи.

Надаючи оцінку оскаржуваному податковому повідомленню-рішенню, суд виходив із того, що відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд зауважує, що в ході судового розгляду справи позивачем доведено ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, в той час, як відповідач не довів правомірності прийнятого ним рішення, а тому адміністративний позов підлягає задоволенню.

Понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст. 94 КАС України, у зв'язку із задоволенням позову, підлягають відшкодуванню із Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області від 16.03.2015 р. № .

Стягнути з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю "МУР" судові витрати по сплаті судового збору в сумі 487 грн. 20 коп. (чотириста вісімдесят сім грн. 20 коп.).

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Вергелес Андрій Валерійович