Справа № 813/858/15
Суддя: Кедик Марія Василівна
Дата ухвалення: 2015-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2015 року № 813/858/15

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого-судді Кедик М.В.,

за участю секретаря судового засідання Харіва М.Ю.,

представника позивача - Гордієнка В.В.,

представника відповідача - Дорош А.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом самозайнятої особи нотаріуса Шоробури-Гірки Наталії Стефанівни до Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про визнання протиправними та скасувати вимоги, рішення, податкового повідомлення-рішення,-

встановив:

самозайнята особа нотаріус Шоробура-Гірка Наталія Стефанівна (далі - позивач) звернулась до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області (далі - відповідач, ДПІ у Галицькому районі м. Львова), в якому просить суд визнати протиправними та скасувати:

- податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 20.11.2014 року № ;

- вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 20.11.2014 року № Ф-;

- рішення від 20.11.2014 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно ненарахованого єдиного внеску.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що податковим органом проведено перевірку діяльності позивача, за результатами якої встановлено, що позивачем неправомірно віднесено до складу витрат за 2011-2013 роки витрати не пов'язані із здійсненням нотаріальної діяльності. Зазначає, що відповідно до вимог ст. 178 Податкового кодексу України доходи громадян від незалежної професійної діяльності, отримані протягом календарного року оподатковуються за ставками визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу. Оподаткованим доходом вважається сукупний чистий дохід, тобто різниця між доходом і документально підтвердженими витратами, необхідними для провадження певного виду незалежної професійної діяльності. Стверджує, що витрати на введення бухгалтерського та податкового обліку були необхідними для провадження нотаріальної діяльності відповідно до вимог законодавства та з урахуванням правомірного бажання приватного нотаріуса отримати дохід. Послуги призвели до реального результату - збільшення кількості нотаріальних дій та отримання додаткового доходу.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, подав додаткові докази в обґрунтування позовних вимог, просив позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав викладених у запереченні. Зазначив, що перевіркою встановлено завищення позивачем витрат, а саме включення до складу витрат за період 2011-2013 року не пов'язаних із здійсненням нотаріальної діяльності у розмірі 28305,00 грн. Встановлено, що позивачем занижено оподаткований (чистий) дохід в сумі 28305,00 грн, в тому числі за 2011 рік - 3400,00 грн, за 2012 рік - 11285,00 грн, за 2013 рік - 13620,00 грн. Таким чином позивачем в порушення п.178.3 ст.178 Податкового кодексу України завищено витрати за 2011-2013 рік на суму 28305,00 грн. Крім того, відповідач зазначив, що заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу призвело до заниження єдиного внеску на загальну суму суму 178862,93 грн, в т.ч. за 2011 рік на суму 48661,57 грн, за 2012 рік на суму 63407,68 грн за 2013 рік на суму 66793,68 грн, що є порушенням вимог абз. 1 п. 2 ч. 1 ст. 7, п. 11 ст. 8, п. 2 ст. 9 Закону України від 08.07.2010 року № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування". Відтак оскаржувані вимога, рішення, податкове повідомлення-рішення винесені правомірно і підстав для їх скасування немає, просить у задоволенні позову відмови ти повністю.

Суд заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на які сторони покликаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши письмові докази, якими такі обґрунтовуються, встановив наступні фактичні обставини справи.

Приватний нотаріус Шоробура-Гірка Наталія Стефанівна здійснює приватну нотаріальну діяльність на підставі свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю від 05.09.2005 року № 6122.

ДПІ у Галицькому районі м. Львова у період з 17.09.2014 по 30.10.2014 проведено документальну планову виїзну перевірку самозайнятої особи Шоробури-Гірки Наталії Стефанівни РНОКПП НОМЕР_3 щодо своєчасності, достовірності та повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2011 по 31.12.2013, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 по 31.12.2013, про що 06.11.2014 складено акт № 1787/17-02/НОМЕР_3 (далі - Акт перевірки).

Перевіркою правильності визначення витрат, відображених у деклараціях про доходи встановлено завищення витрат на суму 28305,00 грн, в тому числі за 2011 рік - 3400,00 грн, за 2012 рік - 11285,00 грн, за 2013 рік - 13620,00 грн, до складу витрат включено витрати, не пов'язані із здійсненням нотаріальної діяльності, а саме витрати за надання послуг у сфері бухгалтерського обліку, надані ФОП ОСОБА_5 (НОМЕР_4) згідно з договором від 01.09.2011 № 0901/11 та додатку № 1 до договору № 0901/11 від 31.12.2011 терміном дії з 01.09.2011 по 31.12.2013, розшифровки переліку витрат за 2011 рік, 2012 рік, 2013 рік в загальній сумі 28305,00 грн.

З покликанням на Узагальнюючу податкову консультацію щодо деяких питань оподаткування фізичних осіб, які провадять незалежну професійну діяльність (приватних нотаріусів, адвокатів), затверджену наказом ДПС України № 1185 від 24.12.2012 року, відповідач в акті перевірки зазначив про те, що перелічені вище витрати не можуть відноситись до витрат приватного нотаріуса, відтак врахування їх при обчисленні бази оподаткування податком на доходи фізичних осіб призвело до заниження оподатковуваного доходу на загальну суму 28305,00 грн, а відтак і до заниження податку на доходи фізичних осіб на суму 4811,82 грн, в т.ч. за 2011 рік в сумі 578,00 грн, за 2012 рік в сумі 1918,45 грн, за 2013 рік - в сумі 2315,37 грн.

Крім того, відповідач зазначив, що заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу призвело до заниження єдиного внеску на загальну суму 178862,93 грн, в т.ч. за 2011 рік на суму 48661,57 грн, за 2012 рік на суму 63407,68 грн за 2013 рік на суму 66793,68 грн, що є порушенням вимог абз. 1 п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України від 08.07.2010 року № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

Згідно висновків Акта перевірки встановлено порушення:

- п. 178.2, п. 178.3 ст. 178, п. 167.1 ст. 167 Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб в сумі 4811,82 грн, в т.ч. за 2011 рік в сумі 578,00 грн, за 2012 рік в сумі 1918,45 грн, за 2013 рік - в сумі 2315,37 грн;

- абз. 1 п. 2 ч. 1 ст. 7, п. 11 ст. 8, п. 2 ст.9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" із змінами та доповненнями, у результаті чого донараховано єдиний внесок на загальнообов'язкове соціальне страхування на загальну суму 178862,93 грн, в т.ч. за 2011 рік на суму 48661,57 грн, за 2012 рік на суму 63407,68 грн за 2013 рік на суму 66793,68 грн.

За результатами перевірки та на підставі складеного акта, відповідачем винесено:

- вимогу від 20.11.2014 року № Ф- про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 178862,93 грн;

- рішення від 20.11.2014 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно ненарахованого єдиного внеску, яким застосовано штрафні санкції в розмірі 16979,68 грн;

- податкове повідомлення - рішення від 20.11.2014 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування в сумі 6014,77 грн, у тому числі за основним платежем - 4811,82 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 1202,95 грн.

Позивач вважає, що висновки, викладені в акті перевірки від 06.11.2014 № 1787/17-02/НОМЕР_3 є необґрунтованими, тому прийняті на підставі цього акта податкове повідомлення-рішення, вимога про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування фінансових санкцій підлягають скасуванню.

Даючи правову оцінку встановленим у судовому засіданні обставинам справи та доводам сторін, суд керується наступними положеннями законодавства України.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про нотаріат" нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Нотаріусом може бути громадянин України, який має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи у сфері права не менш як шість років, з них помічником нотаріуса або консультантом державної нотаріальної контори - не менш як три роки, склав кваліфікаційний іспит і отримав свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю. Не може бути нотаріусом особа, яка має судимість, обмежена у дієздатності або визнана недієздатною за рішенням суду.

Нотаріусу забороняється використовувати свої повноваження з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття обіцянки чи пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб.

Нотаріус не може займатися підприємницькою, адвокатською діяльністю, бути засновником адвокатських об'єднань, перебувати на державній службі або службі в органах місцевого самоврядування, у штаті інших юридичних осіб, а також виконувати іншу оплачувану роботу, крім викладацької, наукової і творчої діяльності.

Згідно з ст. 32 Закону України "Про нотаріат", приватний нотаріус сплачує податки, встановлені Податковим кодексом України.

Відповідно до пп. 14.1.226 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою-підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність, регламентується нормами ст. 178 Податкового кодексу України.

Згідно з п. 178.1 ст. 178 Податкового кодексу України, особи, які мають намір здійснювати незалежну професійну діяльність, зобов'язані стати на облік у контролюючих органах за місцем свого постійного проживання як самозайняті особи та отримати довідку про взяття на облік згідно із ст. 65 цього Кодексу.

Відповідно до п. 178.2 ст. 178 Податкового кодексу України, доходи громадян, отримані протягом календарного року від провадження незалежної професійної діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в п. 167.1 ст. 167 цього Кодексу.

Згідно з п. 178.3 ст. 178 Податкового кодексу України оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий дохід, тобто різниця між доходом і документально підтвердженими витратами, необхідними для провадження певного виду незалежної професійної діяльності.

У разі неотримання довідки про взяття на облік особою, яка провадить незалежну професійну діяльність, об'єктом оподаткування є доходи, отримані від такої діяльності без урахування витрат.

Отже, приватний нотаріус є самозайнятою особою, яка здійснює незалежну професійну нотаріальну діяльність, яка оподатковується за ставками податку, визначеними для оподаткування доходів фізичних осіб, а база оподаткування визначається як різниця між доходом і документально підтвердженими витратами, необхідними для провадження незалежної професійної діяльності приватного нотаріуса.

Окрім того, п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" передбачено, що особи, які забезпечують себе роботою самостійно - займаються незалежною професійною діяльністю, а саме науковою, літературною, артистичною, художньою, освітньою або викладацькою, а також медичною, юридичною практикою, в тому числі адвокатською, нотаріальною діяльністю, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід безпосередньо від цієї діяльності, за умови, що такі особи не є найманими працівниками чи підприємцями, є платниками єдиного внеску.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Згідно з п. 11 ст. 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону (у т.ч. для осіб, які займаються незалежною професійною діяльністю), встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Отже, у даному випадку розмір єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування залежить від доходу (прибутку), отриманого від діяльності позивача, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, який є базою нарахування єдиного внеску. Тобто, базою нарахування єдиного внеску також є різниця між доходом і документально підтвердженими витратами, необхідними для провадження незалежної професійної діяльності приватного нотаріуса.

Чинне у період 2011-2013 років законодавство України, встановлюючи можливість зменшення оподаткованого доходу особи, що провадить незалежну професійну діяльність, на витрати, які є необхідними для її провадження, не передбачає вичерпного переліку таких витрат.

Суд встановив, що висновки відповідача стосовно правомірності формування позивачем витрат, які враховуються при обчисленні оподатковуваного доходу за період 2012-2013 років, ґрунтуються лише на основі роз'яснень, які містяться в Узагальнюючій податковій консультації щодо деяких питань оподаткування фізичних осіб, які провадять незалежну професійну діяльність (приватних нотаріусів, адвокатів), затверджену наказом ДПС України № 1185 від 24.12.2012 року. У цій консультації серед іншого зазначено про те, що з метою забезпечення дотримання загальних принципів оподаткування, передбачених статтею 4 Податкового кодексу України при визначенні сукупного чистого доходу доцільно враховувати витрати приватних нотаріусів, які пов'язані з організацією нотаріальної діяльності та обумовлені вимогами Закону України "Про нотаріат". У зв'язку з цим в Узагальнюючій консультації наведено невичерпний орієнтовний перелік витрат, які можуть бути віднесені до витрат, які враховуються при визначенні оподатковуваного доходу.

Однак, як зазначено у консультації, такий перелік лише доцільно (а не обов'язково) враховувати при визначенні сукупного чистого доходу приватних нотаріусів.

Відповідно до п. 3.1 ст. 3 Податкового кодексу України податкове законодавство України складається з Конституції України; цього Кодексу; Митного кодексу України та інших законів з питань митної справи у частині регулювання правовідносин, що виникають у зв'язку з оподаткуванням митом операцій з переміщення товарів через митний кордон України; чинних міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування; нормативно-правових актів, прийнятих на підставі та на виконання цього Кодексу та законів з питань митної справи; рішень Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з питань місцевих податків та зборів, прийнятих за правилами, встановленими цим Кодексом.

У цьому контексті слід також зазначити, що за приписами ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, згідно з яким, суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суд при вирішенні спору керується саме нормами закону та прийнятих на його виконання підзаконних нормативно-правових актів, а не листів чи роз'яснень державних органів, які за своїм змістом є трактуванням окремих норм чинного законодавства.

Податкова консультація, за змістом ст. 52 Податкового кодексу України, надається контролюючим органом безоплатно за зверненням платників податків з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства, має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію.

Таким чином, податкова консультація не є нормативно-правовим актом, який регулює відносини у сфері справляння податків і зборів, зокрема не встановлює і не може встановлювати порядку їх нарахування, утримання та сплати. Суд вважає, що зазначена консультація контролюючого органу має рекомендаційних характер, тобто не виключеним є віднесення до необхідних витрат незалежної професійної діяльності й інших витрат, якщо вони відповідають вимогам п. 178.3 ст. 178 Податкового кодексу України. При цьому, зважаючи на загальне описове визначення таких витрат, яке наведене в п. 178.3 Податкового кодексу України, суд вважає необхідним у кожному окремому випадку аналізувати здійснені витрати за критеріями можливості використання придбаних товарів (робіт, послуг) у незалежній професійній діяльності, ділової мети їх придбання, впливу цих витрат на отримання доходу, й за умови відповідності таким критеріям придбані товари (роботи, послуги) й здійснені витрати слід вважати такими, що необхідні для провадження незалежної професійної діяльності.

Судом встановлено, що самозайнятою особою нотаріусом Шоробурою-Гіркою Наталією Стефанівною було видано наказ від 15.08.2011 № 2 про ведення бухгалтерського та податкового обліку, відповідно до якого з метою правильності введення бухгалтерського та податкового обліку під час здійснення нотаріальної діяльності приватним нотаріусом Шоробурою-Гіркою Наталією Стефанівною укласти з 01.09.2011 договір з фахівцем у сфері бухгалтерського, податкового обліку та звітності ФОП ОСОБА_5

На виконання вказаного наказу позивачем було укладено договір від 01.09.2011 № 0901/11 (з додатками від 31.12.2011 № 1, № 2), терміном дії з 01.09.2011 по 31.12.2013.

Відповідно до умов даного договору ФОП ОСОБА_5 (виконавець) зобов'язується надати послуги у сфері бухгалтерського обліку, а приватний нотаріус Шоробура-Гірка Наталія Стефанівна (замовник) в порядку та на умовах визначеним даним договором зобов'язується прийняти та оплатити послуги виконавцю.

Фактичне надання позивачу послуг ФОП ОСОБА_5 підтверджується:

- в 2011 році: актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 30.09.2011 № 166 на суму 850,00 грн, рахунком-фактурою від 30.09.2011 № СФ-0000166, платіжним дорученням від 01.11.2011 № 1 на суму 850,00грн, актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31.10.2011 № ОУ -174 на суму 850,00 грн, рахунком-фактурою від 25.10.2011№ СФ-0000174, платіжним дорученням від 01.12.2011 № 15 на суму 850,00 грн, актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 30.11.2011 № ОУ-185 на суму 850 грн, рахунком-фактурою від 23.11.2011 № СФ-0000185, актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31.12.2011 № ОУ-192 на суму 850,00грн, рахунком-фактурою від 16.12.2011 № СФ- 0000192, платіжним дорученням від 15.12.2011 № 10 на суму 1700,00 грн.

- в 2012 році: актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31.01.2012 № ОУ-0000007 на суму 935,00 грн, рахунком-фактурою від 26.01.2012 № СФ-0000007 на суму 935,00 грн, платіжним дорученням від 26.01.2012 № 20 на суму 935,00 грн, актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 29.02.2012 № ОУ - 0000013 на суму 935,00 грн, рахунком-фактурою від 29.02.2012 № СФ -0000013 на суму 935,00 грн, платіжним дорученням від 16.03.2012 № 27 на суму 935,00 грн, актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31.03.2012 № ОУ-0000020, рахунком-фактурою від 28.03.2012 № СФ-0000020, платіжним дорученням від 02.04.2012 № 29 на суму 935,00 грн, актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 28.04.2012 № ОУ-0000027 на суму 935,00 грн, рахунком-фактурою від 28.04.2012 № СФ-0000027, актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31.05.2012 № ОУ-0000032 на суму 935,00 грн, рахунком-фактурою від 23.05.2012 № СФ-0000032 на суму 935,00 грн, квитанцією про оплату від 21.06.2012 № 10688.404.1 на суму 1870,00 грн, актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 30.06.2012 № ОУ-0000037 на суму 935,00 грн, рахунком-фактурою від 21.06.2012 № СФ-0000037, квитанцією про оплату від 13.07.2012 року № 9713.231.5 на суму 935,00 грн, актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31.07.2012 року № ОУ-0000044 на суму 1135,00 грн, рахунком-фактурою від 31.07.2012 № СФ-0000044, квитанцією про оплату від 23.08.2012 № 22307.304.4 на суму 1135,00 грн, актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31.08.2012 № ОУ-0000050 на суму 1135,00грн, рахунком-фактурою від 21.08.2012 № СФ-0000050, платіжним дорученням від 14.09.2012 № 57 на суму 1135,00 грн, актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000056 від 28.09.2012 на суму 1135,00 грн, рахунком-фактурою від 21.09.2012 СФ-0000056, платіжним дорученням від 03.10.2012 № 62 на суму 1 135,00 грн, актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31.10.2012 № ОУ- 0000064 на суму 1135,00 грн, рахунком-фактурою від 25.10.2012 № СФ-0000064, платіжним дорученням від 15.11.2012 № 70 на суму 1135,00 грн, актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 30.11.2012 № ОУ-0000070 на суму 1135,00 грн, рахунком-фактурою від 27.11.2012 № СФ-0000069, квитанцією про оплату від 21.12.2012 № 24249.227.10 на суму 1135,00 грн.

- в 2013 році: актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31.12.2012 № ОУ-0000074 на суму 1135,00 грн, рахунком-фактурою від 14.12.2012 № СФ-0000073, платіжним дорученням від 21.01.2013 № 78 на суму 1135,00 грн, актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31.01.2013 № ОУ-ООООООЗ на суму 1135,00 грн, рахунком-фактурою від 31.01.2013 № СФ-0000003, квитанцією про оплату від 20.02.2013 № 24249.631.4 на суму 1135,00 грн, актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 28.02.2013 № ОУ-0000008 на суму 1135,00 грн, рахунком-фактурою від 19.02.2013 № СФ-0000008, квитанцією про оплату від 20.03.2013 № 24249.531.1 на суму 1135,00 грн, актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31.03.2013 № ОУ-ОООООІЗ на суму 1135,00 грн, рахунком-фактурою від 07.03.2013 № СФ-0000013, квитанцією про оплату від 19.04.2013 № 24249.673.1 на суму 1135.00 грн, актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 30.04.2013 № ОУ-0000023 на суму 1135,00 грн, рахунком-фактурою від 25.04.2013 № СФ-0000023, актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31.05.2013 № ОУ-ОООООЗО на суму 1135,00 грн, рахунком-фактурою № СФ-0000029 від 29.05.2013, квитанцією про оплату від 27.06.2013 № 22 на суму 2270,00 грн, актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 27.06.2013 № ОУ-0000038 на суму 1135,00 грн, рахунком-фактурою від 20.06.2013№ СФ-0000038, квитанцією про оплату від 19.07.2013р. № 24249.518.4 на суму 1135,00 грн, актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31.07.2013 № ОУ-0000045 на суму 1135,00 грн, рахунком-фактурою № СФ-0000045 від 15.07.2013, квитанцією про оплату від 20.08.2013 № 24249.674.7 на суму 1135,00 грн,актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31.08.2013 № ОУ-0000051 на суму 1 135,00 грн, рахунком-фактурою від 19.08.2013 № СФ-0000051, платіжним дорученням від 13.09.2013 № 106 на суму 1135,00грн, актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 30.09.2013 № ОУ-0000061 на суму 1 135,00 грн, рахунком-фактурою від 26.09.2013 № СФ-0000061, квитанцією про оплату від 28.10.2013р. № 24249.971.7 на суму 1135,00грн.,актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31.10.2013 № ОУ 0000069 на суму 1135,00 грн, рахунком-фактурою від 14.10.2013 № СФ-0000069, актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 29.11.2013 № ОУ-0000076 на суму 1135,00 грн, рахунком-фактурою від 22.11.2013 № СФ- 0000076, квитанцією про оплату від 27.12.2013 № 24249,970.1 на суму 2270,00 грн.

Вказані документи підтверджують те, що господарська операція фактично відбулась та створює відповідні податкові наслідки для платника шляхом формування ним складу податкового кредиту та валових витрат.

Щодо необхідності даних послуг для провадження певного виду незалежної професійної діяльності, суд зазначає, що послуги та консультації, які надавались фахівцем у сфері бухгалтерського, податкового обліку та звітності ФОП ОСОБА_5 полягали, у забезпеченні введення бухгалтерського, податкового обліку та подання звітності приватним нотаріусом Шоробурою-Гіркою Наталією Стефанівною.

Так, згідно з абз. 1 п.1 78.4 ст.1 78 Податкового кодексу України, фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, подають податкову декларацію за результатами звітного року відповідно до цього розділу у строки, передбачені для платників податку на доходи фізичних осіб. Пунктом 178.6 кодексу передбачено, що фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, зобов'язані вести облік доходів і витрат від такої діяльності.

Отже, ведення обліку доходів і витрат, подання податкової звітності слід вважати діяльністю пов'язаною з незалежною професійною діяльністю фізичної особи (у т.ч. й приватного нотаріуса) і такою, яка випливає з факту її здійснення, так як це передбачено нормою закону.

Оскільки, чинним законодавством України не встановлено яких-будь прямих заборон чи обмежень для приватного нотаріуса щодо можливості отримання від третіх осіб бухгалтерських послуг, тому суд приходить до висновку, що такі послуги сприяють здійсненню нотаріальної діяльності, тому їх можна відносити до таких, що пов'язані з провадженням незалежної професійної діяльності приватного нотаріуса.

Окрім того, суд зазначає, що ч. 9 ст. 24 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що приватний нотаріус вправі укладати цивільно-правові угоди, відповідно, зазначене також вказує на можливість залучення нотаріусом при здійсненні своєї діяльності (на договірних засадах) необхідних ресурсів, придбання товарів, робіт чи послуг.

Суд вважає переконливими доводи позивача, які підтверджуються матеріалами справи, про те, що послуги у сфері бухгалтерського обліку придбавалися нею дійсно для використання при здійсненні незалежної професійної діяльності приватного нотаріуса Шоробури-Гіркої Наталії Стефанівни, а отже, й понесені позивачем витрати на оплату таких послуг мали безпосередній зв'язок з діяльністю приватного нотаріуса.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає обґрунтованим включення позивачем до складу витрат, пов'язаних із веденням нотаріальної діяльності, у 2011-2013 роках витрат, понесених у зв'язку з придбанням послуг з бухгалтерського обслуговування.

Суд зазначає, що заперечуючи таке рішення платника податків відповідач безпідставно звузив зміст норм чинного законодавства України, які дозволяють тлумачити їх на користь платника податків (позивача), та чим фактично порушив принцип правомірності рішень платника податку, закріплений у пп. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 Податкового кодексу України. Крім того, на переконання суду, оспорювані рішення відповідача не ґрунтувалися на безумовних та однозначних нормах закону, а тому втручання до майнових прав позивача не можна визнати правомірним і обґрунтованим, що відповідає також позиції Європейського суду з прав людини, викладеній, зокрема, у п. 49 рішення у справі "Щокін проти України", згідно з якою за Конвенцією про захист прав і основоположних свобод людини таке втручання у майнові права особи (у т.ч. шляхом збільшення податковим органом зобов'язання з податку) може бути визнано правомірним тільки, якщо здійснене на умовах, передбачених законом.

Беручи до уваги наведене вище суд прийшов до висновку, що оскаржене податкове повідомлення рішення від 20.11.2014 року № є протиправним і підлягає скасуванню.

Оскільки оподатковуваний дохід, який одночасно є базою для визначення єдиного внеску, податковим органом було збільшено протиправно, суд дійшов висновку, що і вимога про сплату боргу (недоїмки) від 20.11.2014 року № Ф- та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно ненарахованого єдиного внеску від 20.11.2014 року № також є протиправними і підлягають скасуванню.

Закріплений у ч. 1 ст.11 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 138 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

За правилами, встановленими ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки у даній справі оспорюються рішення прийняті відповідачем, суб'єктом владних повноважень, суд відповідно до вимог ч. 3 ст. 2 КАС України, перевіряє чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні положення відповідачем дотримані не були, що в свою чергу зумовило необхідність звернення позивача за захистом свого порушеного права до суду.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а тому адміністративний позов підлягає задоволенню.

Оскільки позивачем документально підтверджено сплату судового збору в сумі 403,71 грн, такі судові витрати відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, слід стягнути з Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 7-14, 50, 71, 86, 143, 158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області від 20.11.2014 року № .

3. Визнати протиправною та скасувати вимогу Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про сплату боргу (недоїмки) від 20.11.2014 року № Ф-.

4. Визнати протиправним та скасувати рішення Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 20.11.2014 року № .

5. Стягнути з Державного бюджету України на користь самозайнятої особи нотаріуса Шоробури-Гірки Наталії Стефанівни (ЄДРПОУ НОМЕР_3, АДРЕСА_1) 403 (чотириста три) гривні 71 копійку судового збору.

Постанова суду першої інстанції може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Згідно ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього ж Кодексу апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили у порядку та строки згідно ст. 254 КАС України.

Суддя Кедик М.В.