Справа № 823/1018/15
Суддя: А.М. Бабич
Дата ухвалення: 2015-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2015 року справа № 823/1018/15

10 год. 03 хв. м.Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Бабич А.М.,

за участю:

секретаря судового засідання - Шоколенко Т.М.,

представника позивача - Коханія О.В. (згідно з довіреністю),

представника відповідача - Савенко Ю.Н. (згідно з довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКОРЕНСІНГ» до державної податкової інспекції у м.Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

22.04.2015 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКОРЕНСІНГ" (далі-позивач) до державної податкової інспекції м.Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області (далі-відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення (далі - ППР) від 21.01.2015 №.

Позов мотивовано тим, що податковий орган за результатами перевірки безпідставно, на думку позивача, зробив висновок про нереальність його господарських операцій з ПП "ГЛОБАЛ ІНФОРМ" та ТОВ "БЕСТ ЮА" і не взяв до уваги наявні документи бухгалтерського обліку та податкової звітності, якими підтверджується їх реальність. Позивач вказав на неповне дослідження податковим органом таких документів. Зазначає, що перевірка, за наслідками якої прийняте оскаржуване рішення, призначена, розпочата та проведена з порушенням законодавства. Тому вважає незаконним донарахування йому грошових зобов'язань з податку на додану вартість (далі - ПДВ).

Відповідач проти задоволення позову заперечував на тій підставі, що оскаржуване рішення прийняте у зв'язку з виявленою неможливістю вчинення господарських операцій з вищевказаними контрагентами з урахуванням відсутності у позивача документів бухгалтерського обліку, які би підтверджували реальність виконання договорів.

У судових засіданнях представники сторін підтримали свої правові позиції у спорі.

Заслухавши пояснення та доводи представників сторін, повно та об'єктивно дослідивши докази у справі у їх взаємозв'язку, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕКОРЕНСІНГ" зареєстроване як юридична особа з 11.06.2014 ().

Суд встановив, що відповідно до наказу від 22.12.2014 №184 на підставі повідомлення про початок перевірки від 22.12.2014 №15/23-01-22-04 службові особи відповідача здійснили документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства у взаємовідносинах з ПП "ГЛОБАЛ ІНФОМ" за вересень 2014 року та ТОВ "БЕСТ ЮА" за жовтень 2014 року.

Перевіркою виявлено порушення позивачем вимог пунктів 198.1., 198.2., 198.3., 198.6 ст.198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (далі - ПК України), в результаті чого занижено ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету, на суму 53334,00грн.

За результатами перевірки складено акт від 30.12.2014 №56/23-01-22-04/39251145 (далі - акт перевірки), з якого вбачається, що до вказаних висновків відповідач дійшов з огляду на ознаки, що реально правочини між позивачем та вказаними підприємствами не відбувалися. На підставі цього акту відповідач прийняв оскаржуване ППР від 21.01.2015 №, яким позивачу збільшив розмір грошового зобов'язання з ПДВ на загальну суму 66668,00грн. (53334,00грн. - основний платіж та 13334,00грн. - штрафна (фінансова) санкція).

Суд звернув увагу, що основна сума донарахувань ПДВ відповідає розміру податкового кредиту позивача за вересень-жовтень 2014 року згідно із зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладними (далі - ПН) від ПП "ГЛОБАЛ ІНФОРМ" від 30.09.2014 №27 на суму ПДВ 26666,67грн. та ТОВ "БЕСТ ЮА" від 21.10.2014 №52 на суму ПДВ 26666,67грн.

Надаючи оцінку оскаржуваному рішенню суд керувався такими нормами.

Розділ V ПК України визначає платників податку на додану вартість, об'єкт оподаткування, дату виникнення податкових зобов'язань, порядок визначення бази оподаткування, розміри ставок податку, порядок визначення суми податку та строки проведення розрахунків тощо.

Ст.200 ПК України регламентує порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків. П.200.1 цієї статті передбачено, що сума податку, яка підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з п.187.1. ст.187 ПК України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку

У разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг відповідно до підп. "а" п.198.1 ст.198 ПК України виникає право на віднесення сум податку до податкового кредиту.

Відповідно до пунктів 198.3, 198.6 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

З наведених законодавчих положень випливає, що обов'язковою умовою виникнення у платника права на податковий кредит та зменшення оподатковуваного доходу на суму валових витрат є реальне здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення зазначених операцій необхідними документами первинного обліку (зокрема, податковими накладними). При цьому, як відомості, що містяться у податкових накладних, так і дані первинних документів, що складаються при здійсненні господарської операції та подаються платником до контролюючого органу, мають відповідати установленим вимогам та містить достовірну інформацію про обставини, з якими законодавство пов'язує реалізацію права платника на податкову вигоду.

Відмова в отриманні податкової вигоди за наявності у документах платника недостовірних та суперечливих відомостей є податковим ризиком. У цілях підтвердження обґрунтованості заявлених податкових вигод має бути встановлений їх об'єктивний предметний зв'язок з фактами та результатами реальної підприємницької або іншої економічної діяльності, що слугує підставою для висновку про достовірність первинних документів, у тому числі й відносно учасників та умов господарських операцій.

Перевіряючи доводи представників сторін, з письмових доказів у справі суд встановив, що вищезазначені податкові накладні №52 та №27 виписані до таких договорів.

09.09.2014 позивач уклав з ПП "ГЛОБАЛ ІНФОРМ" договір №3/2014 надання послуг з розробки технічної документації з екології для окремих об'єктів УМГ "Київтрансгаз" та УМГ "Львівтрансгаз".

15.09.2014 позивач уклав з ТОВ "БЕСТ ЮА" договір №4/2014 надання послуг з розробки технічної документації з екології для окремих об'єктів УМГ "Прикарпатрансгаз" та УМГ "Львівтрансгаз".

На підтвердження формування витрат за цими договорами у позивача наявні акти приймання виконаних робіт:

з ТОВ "ГЛОБАЛ ІНФОРМ" від 29.09.2014 на суму 160000,00грн (у т.ч. ПДВ 26666,67грн.) щодо надання послуги з розробки нормативно-технічної документації з екології: формування необхідних вихідних даних, аналіз отриманих вихідних даних, складання карти-схеми та генплану підприємства, опис технологічного процесу для окремих обєктів УМГ "Київтрансгаз" та УМГ "Львівтрансгаз".

з ТОВ "БЕСТ ЮА" від 31.10.2014 на суму 160000,00грн (у т.ч. ПДВ 26666,67грн.) щодо надання послуги з розроблення нормативно-технічної докуемнтації з екології: розробка порівняльної характеристики фактичних викидів, пропозицій щодо потенційних викидів, інформації про отримання дозволу для окремих об'єктів УМГ "Прикарпаттранспгаз" та УМГ "Львівтрансгаз".

Обов'язок підтвердити правомірність та обґрунтованість витрат (у тому числі і щодо сплати ПДВ) первинними документами покладається на платника, позаяк саме він виступає суб'єктом, що використовує включену постачальником до ціни товару суму ПДВ при обчисленні суми податку, яка підлягає перерахуванню до бюджету, а також зменшує об'єкт оподаткування податку на прибуток за фактом понесення витрат (правова позиція Вищого адміністративного суду України у справі К/800/30610/13 від 13 березня 2014 року).

Суд звернув увагу, що вищевказані акти виконаних робіт не містять відомостей про результати виконаних робіт, їх обсяг, дані про безпосередніх об'єктів дослідження. Не наведено посилань на технічні, наукові, законодавчі вимоги, якими керувався виконавець робіт. Крім того, відсутні посилання на використані ресурси під час виконання робіт та кількість відпрацьованих годин та для кого розроблена документація.

На підтвердження реального виконання правочинів позивач надав суду документи до актів виконаних робіт з назвами: "Формування необхідних вихідних даних, аналіз отриманих вихідних даних, складання карти-схеми та генплану підприємства, опис технологічного процесу для окремих об'єктів УМГ "Київтрансгаз", УМГ "Львівтрансгаз", УМГ "Прикарпатрансгаз", "Відомості щодо виду та обсягу забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами та порівняльна характеристика фактичних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами ПАТ "Укртрансгаз" (далі - документація). За його поясненнями вони ним отримані в електронній формі. З них вбачається неможливість їх складання та аналізу без фактичного виїзду на зазначені об'єкти та без наявності трудових ресурсів зі спеціальними знаннями, без отримання конкретних вихідних даних для аналізу. Збирання даних для створення документації потребує тривалого часу з огляду на значну територіальну віддаленість об'єктів (Львівська, Одеська область), а отже і тривалого часу. Проведення таких дій суду не підтверджено належними доказами.

В даних предмету договорів та актів про виконані роботи не відображено, що їх результатом має бути складання єдиного документа за вказаною в предметі робіт назвою. Акти виконаних робіт з ПП "ГЛОБАЛ ІНФОРМ" та ТОВ "БЕСТ ЮА" не розкривають змісту правочину, не містять деталізованої інформації про фактично надані послуги, їх обсяг та характер, строки виконання, місце виконання та результати здійснених заходів, що, у свою чергу, виключає можливість як встановлення факту їх надання, так і оцінки подальшого використання спірних правочинів у діяльності позивача, позбавляє можливості врахувати їх у бухгалтерському обліку як первинні бухгалтерські документи. Отже документи, на підставі яких позивач формував витрати, що давало право на формування податкового кредиту, не відповідають наступним вимогам.

По-перше, відповідно до ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 року № 996-XIV (далі - Закон України № 996-XIV) первинний документ - це документ, що містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Суд врахував ст.9 Закону України №996, згідно з якою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Вони повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Водночас ст.4 Закону України №996-XIV встановлений принцип превалювання сутності над формою, тобто, операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

По-друге, обов'язковими реквізитами первинних документів відповідно до п.2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, є: назва документа (форми); дата і місце складання; назва підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Згідно з пунктами 2.15-2.16 Положення забороняється приймати до виконання первинні бухгалтерські документи на операції, що суперечать законодавчим актам.

На переконання суду право податкового кредиту у разі формування витрат за документами, що не відповідають вимогам для первинного бухгалтерського документа, у такого платника податку не виникає.

Суд звернув увагу, що п.1.1. вищевказаних договорів йдеться про розробку нормативно-технічної документації окремих об'єктів УМГ "Київтрансгаз", УМГ "Львівтрансгаз" та УМГ "Прикарпатрансгаз". Проте чіткий перелік цих об'єктів відсутній. Доказів, що розроблення наданої суду документації відносно об'єктів, що не обумовлені договірними умовами та не зазначені в актах виконаних робіт, відноситься саме до правочинів, згідно з якими позивач брав податковий кредит, суду не надано.

Крім того, документи бухгалтерського обліку позивача відносно спірних правочинів не містять обґрунтування вартості замовлених та виконаних робіт в контексті обсягів, доказів погодження сторін щодо термінів їх виконання.

Відповідно до ч.1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вищевказані договори фактично не були укладені, оскільки сторони не досягли погодженої волі щодо всіх істотних умов договору.

З документації, наданої позивачем в обгрунтування реального виконання правочинів, вбачається, що їх складання пов'язане з необхідністю отримання дозволів на викиди для окремих об'єктів УМГ "Київтрансгаз", УМГ "Львівтрансгаз" та УМГ "Прикарпатрансгаз". Загальні вимоги в частині побудови, оформлення та змісту документів, у яких обґрунтовуються обсяги викидів для отримання дозволу на викиди існуючими та новоствореними об'єктами, встановлені Інструкцією про загальні вимоги до оформлення документів, у яких обґрунтовуються обсяги викидів, для отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами для підприємств, установ, організацій та громадян-підприємців, затвердженою наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 9 березня 2006 року №108 (далі - Інструкція).

Абз.2 п.1.3. розділу 1 Інструкції передбачено, що розроблення документів, у яких обґрунтовуються обсяги викидів, здійснюють установи, організації та заклади, яким надано право на розробку таких документів та які занесені до відповідного переліку Мінприроди України.

Позивач не підтвердив наявність дозволів на розробку такої документації ПП «ГЛОБАЛ ІНФОМ» та ТОВ «БЕСТ ЮА». Згідно з даними ЄДРПОУ розробка технічної документації не є характерними видами діяльності ПП «ГЛОБАЛ ІНФОРМ» та ТОВ «БЕСТ ЮА» і відносно них вносилися державним реєстратором записи про відсутність за місцезнаходженням і відсутніст ьпідтвердження зареєстрованих відомостей відповідно.

На титульному аркуші документа згідно з п.2.1. розділу 2 Інструкції зазначається назва об'єкта, посада керівника організації, установи, закладу - розробника документів, відомості щодо відповідальних виконавців документів та виконавців, які пройшли навчання на курсах підвищення кваліфікації Мінприроди України та мають відповідне посвідчення, посада керівника суб'єкта господарювання. Суд встановив відсутність таких даних на титульних аркушах наданих позивачем документах з назвою «Відомості щодо виду та обсягу забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами та порівняльна характеристика фактичних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами ПАТ «Укртрансгаз» (том 2-3).

Крім того, у графах «Відомості про організацію, що проводить роботи з розробки документів, у яких обґрунтовуються обсяги викидів» документів, наданих позивачем на підтвердження реального виконання робіт згідно з актами зазначених його контрагентів, відображено, що їх розробником є ТОВ «НВП» ЕНЕРГОЕФЕКТИВНІСТЬ», реєстраційне свідоцтво від 23.07.2012 №744, а не контрагенти позивача.

Економічну обґрунтованість укладання правочинів позивач обґрунтовував необхідністю виконання укладеними ним, як підрядником, з ТОВ "НВП "Енергоефективність" (замовник) договорів від 04.08.2014 №1-14, №2-14, від 03.09.2014 №3-14, №4-14 щодо розробки технічної документації для зазначених об'єктів. Досліджуючи ці договори суд звернув увагу на заборону за їх умовами (п.1 ст.5 договорів) передачі технічної документації третім особам. Доказів погодження такої передачі позивачем суду не надано.

Крім того, акти надання послуг між позивачем та ТОВ "НВП "Енергоефективність" підписані 30.09.2014 і 30.10.2014, тобто до часу підписання позивачем актів із ТОВ "БЕСТ ЮА.

На підставі з'ясованих фактичних обставин справи суд дійшов висновку, що позивач не довів використання замовлених робіт у власній господарській діяльності.

Відповідно до п.201.1. ст.201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Пункт 201.4 ст.201 ПК України передбачає, що податкова накладна складається у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Згідно з п. 201.7 ст.201 ПК України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс). У разі якщо частка товарів/послуг, послуг не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та враховується при визначенні загальних податкових зобов'язань.

Під час судового розгляду справи не підтверджено реальність виконання правочинів з урахуванням необхідності затрати часу для збирання вихідних даних і на безпосереднє виконання робіт, трудових ресурсів зі спеціальними знаннями для аналізу і створення результатів робіт.

Сукупність обставин, встановлених під час податкової перевірки та з'ясованих у судових засіданнях, свідчать про наявність ознак, що реально правочини не відбувалися, а податкові накладні оформлені виключно на папері для надання-отримання податкової вигоди.

Доводи позивача про проведення перевірки з порушенням норм ПК України суд не взяв до уваги, оскільки ці обставини не є предметом розгляду заявленого спору. Згідно з правовою позицією Вищого адміністративного суду України у постанові від 26.02.2015 №К/800/41805/13 певні процедурні недоліки проведення перевірок, без спростування факту вчинення порушення суб'єктом господарювання, самі по собі не є такими, що звільняють останнього від відповідальності за вчинені ним порушення податкового та іншого законодавства.

Згідно з п.123.1 ст.123 ПК України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, це тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування. При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов'язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування, тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Оскільки виявлені податковим органом порушення знайшли своє підтвердження в суді, нарахування штрафних санкцій за оскаржуваним ППР суд вважає правомірним, а розмір застосованого штрафу відповідає вимогам п.123.1 ст.123 ПК України.

Врахувавши завдання адміністративного судочинства згідно зі ст.2 КАС України суд дійшов висновку, що при прийняті оскаржуваного ППР відповідач діяв правомірно, а позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

У зв'язку з відсутністю підстав для задоволення позовних вимог, на виконання ст.94 КАС України про вирішення питання стягнення судових витрат пропорційно задоволеним вимогам суд врахував, що цей позов є майновим, оскільки прямо впливає на склад майна позивача.

Згідно з абз.2 підп.1 п.3 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2014 №3674-VI за подання до адміністративного суду позову майнового характеру судовий збір справляється у розмірі 2 відсотків розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати. Отже, ставкою судового збору у цій справі є 1827,00грн. (1,5 розміру мінімальної заробітної плати).

Ч.3 ст.4 вказаного Закону передбачено, що під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Враховуючи часткову оплату позивачем судового збору при поданні позову в розмірі 182,70грн. та вищезазначені обставини, суд дійшов висновку стягнути з позивача на користь Державного бюджету України судовий збір в розмірі 1644,30грн.

Керуючись ст.ст. 160-165, 254-256 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКОРЕНСІНГ» про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення державної податкової інспекції у м.Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області від 21.01.2015 № відмовити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКОРЕНСІНГ» () на користь Державного бюджету України судовий збір за подання цього позову в сумі 1644,30грн. (одна тисяча шістсот сорок чотири гривні 30 коп.).

3. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з моменту отримання повного тексту постанови. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

4. Копії постанови направити особам, які брали участь у справі.

Суддя А.М. Бабич