Справа № 825/705/15-а
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2015-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/705/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Клопот С.Л. Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
У Х В А Л А
21 травня 2015 року м. Київ
колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді Земляної Г.В.
суддів Горбань Н.І., Межевича М.В.
за участю секретаря Скалецької І.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві без фіксації судового процесу, в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України, апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 березня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про стягнення грошової компенсації за продовольче забезпечення, -
В С Т А Н О В И Л А :
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та просить: визнати неправомірною бездіяльність Чернігівського ОВК стосовно не зарахування ОСОБА_1 продовольче забезпечення з 18.03.2014 по 30.11.2014 до в/ч НОМЕР_1 та не своєчасне подання документів на виплату грошової компенсації замість встановлених норм харчування до в/ч НОМЕР_1 ; визнати неправомірною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 стосовно не виплати ОСОБА_1 нарахованої згідно наказу ТВО військового комісара Чернігівського ОВК від 10.12.2014 № 575 (додаток №1) за період з 18.03.2014 по 30.11.2014 включно грошової компенсації замість встановлених норм харчування в сумі 4405 грн.; стягнути з в/ч НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 нараховану грошову компенсацію в сумі 4405 грн.
Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 березня 2015 року позов задоволено. Визнано неправомірною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 стосовно не зарахування ОСОБА_1 продовольче забезпечення з 18.03.2014 року по 30.11.2014 року до в/ч НОМЕР_1 та не своєчасне подання документів на виплату грошової компенсації замість встановлених норм харчування до в/ч НОМЕР_1 . Визнано неправомірною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 стосовно не виплати ОСОБА_1 нарахованої згідно наказу ТВО військового комісара Чернігівського ОВК від 10.12.2014 року № 575 (додаток №1) за період з 18.03.2014 року по 30.11.2014 року включно грошової компенсації замість встановлених норм харчування в сумі 4405 грн. Стягнуто з в/ч НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 нараховану грошову компенсацію в сумі 4405 грн.
Не погоджуючись з прийнятою постановою представник Військової частини НОМЕР_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ`єктивність рішення суду, неповне з`ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом норм процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України, без фіксації судового процесу.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанова суду підлягає залишенню без змін, з наступних підстав.
Згідно зі п.1 ч.1 ст. 198, ст.200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ч. 1 статі 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, згідно наказу від 26.03.2014 року № 41 військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 позивач був призваний на військову службу по мобілізації та був призначений на посаду «водій».
Згідно розпорядження начальника центрального управління продовольчого забезпечення Збройних сил України тилу Збройних сил України від 07.06.2012 року № 905 військовослужбовці ІНФОРМАЦІЯ_2 та військових комісаріатів області знаходяться на продовольчому забезпеченні в/ч НОМЕР_1 .
Згідно наказу ТВО військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 від 10.12.2014 року № 575 (додаток № 1) за період з 18.03.2014 року по 30.11.2014 року включно в/ч НОМЕР_1 повинна виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію в сумі 4405 грн.
Однак, вказані кошти відповідачем в добровільному порядку виплачено не було не зважаючи на наказ військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 від 10.12.2014 року № 575, в зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з вимогою про їх стягнення в судовому порядку.
Суд першої інстанції, прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи виходячи з наступного.
Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1 ст. 86 КАС України).
Закон України від 20.12.1991 № 2011-XII Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Згідно статті 1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Частиною 1 статті 9-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей визначено, що продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до підпункту н пункту 1 приміток до норми № 1 загальновійськова норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2002 № 426 за рахунок держави харчуванням забезпечуються, зокрема громадяни, які призвані на військову службу у зв`язку з оголошенням мобілізації, - з дня прибуття їх до військового комісаріату.
Відповідно до пункту 2.3. Положення про продовольче забезпечення Збройних Сил України на мирний час, затвердженого наказом Міністра оборони України від 09.12.2002 N 402 у Збройних Силах України забезпечення харчуванням військовослужбовців та інших категорій за встановленими нормами здійснюється за рахунок держави. Уточнення вартості норм харчування проводиться Головним продовольчим управлінням, виходячи із середніх діючих цін на продукти харчування, і доводиться ним до військ (сил) не частіше одного разу на квартал. Військовослужбовцям та іншим категоріям норми харчування видаються через відповідні їдальні або замість установлених норм харчування (основні й додаткові продукти) виплачується грошова компенсація у розмірі вартості цих норм.
Як вбачається з матеріалів справи та зазначено вище, 10.12.2014 року тимчасово виконуючого обов`язки військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 видано наказ № 575 про виплату військовослужбовцям, призваним у зв`язку із мобілізацією, грошову компенсацію замість належних норм харчування у розмірі вартості набору продуктів за нормою №1 (загальновійськова) за період з 18.03.2014 року по 30.11.2014 року згідно затверджених відомостей.
Крім того, в Аудиторському звіті про результати планового внутрішнього фінансового аудиту та аудиту відповідності фінансово-господарської діяльності військової частини НОМЕР_1 за період з 10.07.2012 року по 26.11.2014 року (від 26.12.2014 року № 234/31/82) зазначено, що втрата доходів на загальну суму 2446343,18 грн. (бюджетом 366951,48 грн. та фізичними особами на суму 2079391,70 грн.) було допущено внаслідок не нарахування та не виплати грошової компенсації замість встановлених норм харчування військовослужбовцям ІНФОРМАЦІЯ_1 , які були призвані на військову службу у зв`язку із оголошенням мобілізації за період з 18.03.2014 року по 30.11.2014 року.
В термін до 26 січня 2015 року організувати відшкодування грошової компенсації замість встановлених норм харчування військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_2 , які призвані на військову службу у зв`язку із оголошенням мобілізації на загальну суму 2446343,18 грн., з яких позивачу належить 4405,00грн. (а.с.28)
Крім того, судом першої інстанції вірно встановлено, що про необхідність відшкодування грошової компенсації замість встановлених норм харчування військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_2 також повідомлялось в телеграмі тимчасово виконуючого обов`язки начальника штабу першого заступника командувача військ оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_3 командиру в/ч НОМЕР_1 від 20.09.2014 року .
При цьому, з матеріалів справи вбачається, що згідно наказу ТВО військового комісара Чернігівського ОВК від 10.12.2014 року № 575 (додаток № 1) за період з 18.03.2014 року по 30.11.2014 року включно в/ч НОМЕР_1 повинна виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію в сумі 4405,00 грн. (а.с28).
Вказана обставина не заперечується відповідачем.
Також, відповідачем не заперечується ні розмір грошової компенсації, ні та обставина, що відповідачем не було виплачено вказану суму грошової компенсації, а вказується лише про протиправність наказу тимчасово виконуючого обов`язки військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 від 10.12.2014 року № 575. Разом з тим, судом першої інстанції правомірно не прийнято до уваги вказані доводи відповідача до уваги, оскільки вони не є предметом даного спору. Так, наказом тимчасово виконуючого обов`язки військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 від 10.12.2014 року № 575 зобов`язано відповідача виплатити позивачу грошову компенсацію, а незгода відповідача з вказаним наказом не може бути підставою для відмови позивачу у виплаті належних йому коштів.
Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано зазначає, що доказів, які б підтверджували виплату позивачу суми грошової компенсації замість встановлених норм харчування №1 - загальновійськова за період з 18.03.2014 року по 30.11.2014 року в сумі 4405,00 грн. відповідачем ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції не надано.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідачем не надано докази на підтвердження правомірності своїх дій, в той же час позивачем надано достатньо доказів та обґрунтувань своїх позовних вимог.
Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень суд перевіряє чи вчинені вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений Конституцією і законами України.
Виходячи з наведеного, а також системного аналізу вищевказаних норм права, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач не діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.
Надані докази були оцінені судом першої інстанції, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Крім того, було оцінено належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, що відповідає вимогам ст. 86 КАС України.
При цьому апеляційна скарга не містить посилання на обставини, передбачені статтями 202 204 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.
Доводи викладені в апеляційній скарзі відповідача є безпідставними та необґрунтованими, носять формальний характер і не ґрунтуються ні на фактичних обставинах, ні на вимогах закону. Натомість оскаржувана Постанова суду ухвалена у відповідності до вимог чинного законодавства України, враховуючи всі фактичні обставини справи, в межах наданих суду повноважень, та вірно застосовано судом як норми процесуального так і матеріального права, в повному обсязі з`ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення адміністративного спору, доведено та всебічно обґрунтовано їх в своєму рішенні, надано належну оцінку всім доказам, ґрунтуючись на повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності.
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а постанова суду першої інстанції без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 8-11, 160, 196, 198, 200, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.
Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 березня 2015 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів із дня складання у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України у порядку ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В.Земляна

Судді: Н.І. Горбань

М.В. Межевич
Повний текст виготовлено 25 травня 2015 року
Головуючий суддя Земляна Г.В.

Судді: Горбань Н.І.

Межевич М.В.