Справа № 2а-1290/12/1470
Суддя: Лісовська Н. В.
Дата ухвалення: 2015-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

2а-1290/12/1470

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв.

24 березня 2015 року Справа № 2а-1290/12/1470

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Лісовської Н.В., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

про

скасування постанови № 9 від 13.02.2012 р.,

В С Т А Н О В И В:

Позивач – публічне акціонерне товариство «Миколаївобленерго», звернувся з адміністративним позовом до Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області (далі – відповідач, Інспекція), в якому просить суд скасувати рішення відповідача, оформлене постановою від 13.02.2012 р. № 9.

Ухвалою суду від 29.05.2012 р. залучено до участі в справі в якості третьої особи ВАТ «ЕК Одесаобленерго».

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що адміністративна будівля, за експлуатацію якої на позивача накладено штраф оскаржуваною постановою, фактично прийнята в експлуатацію в 1977 р., у той час як нормативні акти, які передбачають оформлення прийняття в експлуатацію об'єкту відповідним актом, прийняті значно пізніше і не мають зворотної сили. Крім того, зазначає, що позивач не може нести відповідальність на підставі абз. 4 п. 6 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», так як зазначена стаття передбачає відповідальність суб'єктів містобудування, які є замовниками будівництва об'єктів, а позивач не є замовником будівництва об'єкту в розумінні вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Також, позивач вказує, що акт та протокол від 13.02.2012 р., на підставі яких винесено оскаржувану постанову, складено в присутності особи, яка не є уповноваженою особою позивача.

Відповідач позов не визнав, подав заперечення, в яких навів такі доводи: посилання позивача стосовно відсутності відповідальності за експлуатацію об’єктів будівництва, які не прийняті в експлуатацію та споруджені до набрання чинності відповідних нормативних актів є неправомірними у зв'язку з тим, що ряд нормативних документів, які набрали чинності в 2011 та 2012 р.р. передбачають заборону експлуатації закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих в експлуатацію та відповідальність за експлуатацію або використання об'єктів будівництва відповідно до їх категорії складності. Також вказав, що позивач, як суб'єкт містобудування несе відповідальність за правопорушення передбачені Законом України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності».

Сторони подали клопотання про розгляд справи за їх відсутності, в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Вислухавши пояснення сторін, з'ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд дійшов висновку, що позов належить задоволенню, виходячи з наступного:

Протягом 1977-1993 р.р. було збудовано адміністративну будівлю (головний корпус - Лит-Б), яка розташована у м. Миколаєві, вул. Громадська, 40. Перевіркою, проведеною відповідачем (акт від 13.02.2012 р.), було встановлено порушення позивачем ч. 8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Зміст порушення полягав в експлуатації вищезазначеної адміністративної будівлі без прийняття її в експлуатацію. На підставі вищенаведеної перевірки відповідачем складено припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил (про зупинення підготовчих та будівельних робіт, які виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт) (далі - припис), яким від позивача вимагалося зупинити експлуатацію адміністративної будівлі головного корпусу по вул. Громадянській, 40, в м. Миколаєві, усунути порушення вимог містобудівного законодавства до 13.03.2012 р.

Позивачем вказаний припис оскаржувався в судовому порядку. Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 12.06.2012 р. у справі № 2а-1523/12/1470 адміністративний позов ПАТ «Миколаївобленерго» задоволено.

Постановою від 20.09.2012 р. Одеський апеляційний адміністративний суду задовольнив апеляційну скаргу Інспекції та скасував постанову суду першої інстанції.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18.12.2014 р. касаційну скаргу ПАТ «Миколаївобленерго» залишено без задоволення, а постанову Одеського апеляційного адміністративного суду без змін.

При цьому суди апеляційної та касаційної інстанції встановили, що право власності на адміністративну будівлю головного корпусу (Літ-Б) ПАТ «Миколаївобленерго» по вул. Громадянська, 40, м. Миколаїв не зареєстровано та на зазначений будинок відсутні свідоцтво про право власності, витяг з Реєстру з зазначенням власника або свідоцтво про постійне користування зазначеною будівлею. Отже, у розумінні норм діючого законодавства, позивач не є власником або користувачем зазначеного будинку.

Також, 13.02.2012 р. відповідачем складено протокол про вчинення правопорушення у сфері містобудівної діяльності (далі – протокол) позивачем. В даному протоколі зазначено, що в результаті перевірки додержання вимог містобудівного законодавства при експлуатації адміністративної будівлі головного корпусу (Літ-Б) по вул. Громадянська, 40, м. Миколаїв, виявлено порушення ч. 8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а саме: експлуатація вищевказаного об'єкту будівництва позивача без прийняття його в експлуатацію.

Доводи позивача щодо введення зазначеної будівлі у експлуатацію раніше навіть ніж 1993 рік не підтверджуються жодними доказами, зокрема документами передбаченими нижченаведеними нормативними актами.

Відповідно до п. 1.8 СНиП III-А.10-66, Часть III, Раздел А, Глава 10 «Приемка в эксплуатацию законченных строительством предприятий, зданий и сооруженй, запрещается приемка в эксплуатацию объектов с недоделками, препятствующими их нормальной эксплуатации и ухудшающими санитарно-гигиенические условия и безопасность труда работающих, с отступлениями от утвержденного проекта или состава пускового комплекса, а также без опробования, испытания и проверки работы всего установленного оборудования и механизмов. Абзацом 2 п. 1.12 вищенаведеного СНиПа передбачено, що датой ввода эксплуатацию объектов, принимаемых в соответствии с пунктом 1.10, считается дата подписания акта рабочей комиссией (мова оригіналу).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05.08.92 р. № 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення" (п. 2) порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, не включених до державного замовлення, визначається Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими держадміністраціями за погодженням з Держбудом України. На підставі зазначеної постанови у кожному регіоні затверджені (за погодженням із Держбудом) положення про порядок прийняття в експлуатацію об'єктів, що не є державною власністю. Всі вимоги порядку прийняття в експлуатацію об'єктів недержавної власності визначені у цьому положенні.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: отримання замовником або проектувальником вихідних даних; розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; затвердження проектної документації; виконання підготовчих та будівельних робіт; прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів; реєстрація права власності на об'єкт містобудування.

Частиною 5 ст. 39 вищенаведеного Закону передбачено, що датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта є дата реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації або видачі сертифіката.

Частиною 8 ст. 39 того ж Закону передбачено, що експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих в експлуатацію, забороняється.

Окрім вищенаведених норм діючого законодавства існує низка нормативних актів, прийнятих за часів СРСР та незалежної України, якими прямо та безпосередньо заборонялася експлуатація будинків у відсутності їх вводу в експлуатацію. Таким чином, з часів СРСР до поточного часу не було періоду коли можна було експлуатувати будинок без його вводу в експлуатацію.

Статтею 395 ЦК України передбачено, що речовими правами на чуже майно є: право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій). Законом можуть бути встановлені інші речові права на чуже майно.

Статтею 396 ЦК України передбачено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Таким чином, користувач має право захищати майно від порушень навіть не пов'язаних з позбавленням володіння, виключно у випадку отримання користування такого майна у його законного володаря.

З пояснень сторін та матеріалів справи вбачається, що на зазначений будинок взагалі не мається свідоцтва про право власності, витягу з Реєстру з зазначенням власника або свідоцтва про постійне користування зазначеною будівлею.

Отже, у розумінні норм діючого законодавства, позивач не є власником або користувачем зазначеного будинку.

Пунктом 3 ч. 4 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що посадові особи інспекцій державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право складати протоколи про вчинення правопорушень, акти перевірок та накладати штрафи відповідно до закону.

Частиною 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. Таким чином, юридична особа може бути захищена шляхом скасування рішення суб'єкта владних повноважень виключно у випадку порушення її прав цим рішенням.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості (ч. 1 ст. 11 КАС).

Згідно ст. 71 ч. 2 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України. Позивач надав платіжне доручення про сплату судового збору в сумі 32,19 грн., що й підлягає відшкодуванню.

Керуючись ст. 2, 7, 17, 94, 158, ч.3 ст. 160, 161, 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Скасувати постанову управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області від 13.02.2012 р. № 9 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності.

3. Повернути публічне акціонерне товариство «Миколаївобленерго» (ідентифікаційний код 23399393) судовий збір у сумі 32,19 грн. з Державного бюджету України.

Постанова суду першої інстанції набирає чинності з моменту закінчення десятиденного строку на апеляційне оскарження.

Постанова суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Порядок та строки апеляційного оскарження визначені ст. 186 КАС України.

Суддя Н. В. Лісовська