Справа № 820/657/15
Суддя: Бідонько А.В.
Дата ухвалення: 2015-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2015 р. № 820/657/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Бідонька А.В.,

при секретарі судового засідання Кульчій А.М.

за участю :

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача -Кобилінської О.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Фізична особа - підприємець ОСОБА_3, звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області, в якому після зміни позовних вимог просить суд: скасувати податкові повідомлення-рішення № від 14.10.2014 року, № від 14.10.2014 року, № від 29.12.2014 року, вимогу про сплату боргу №Ф- від 01.10.2014 року та рішення № від 24.11.2014 року "Про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску" в повному обсязі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що не згоден з податковими повідомленнями-рішеннями, податковою вимогою та рішенням про застосування штрафних санкції, вважає їх такими, що прийняті з порушенням норм законодавства та підлягають скасуванню, оскільки дії відповідача щодо висновків, які вказано в акті на думку позивача є незаконними.

Представник відповідача у судовому засіданні та письмових запереченнях, наданих до суду, проти позову заперечував, зазначивши, що порушення, встановлені в ході перевірки позивача, зафіксовані належним чином в акті перевірки, а оскаржувані правові акти прийнято на законних підставах та відповідають чинному законодавству, у зв'язку з чим просив у задоволенні позову відмовити.

Представник позивача в судове засідання прибув, просив адміністративний позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання з'явився, проти позову заперечував та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності встановив наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що Фізична особа - підприємець ОСОБА_3 зареєстрована Виконавчим комітетом Харківської міської ради 04.03.2005 р., отримала свідоцтво про державну реєстрацію за НОМЕР_2. Перебуває на податковому обліку в Основ'янській ОДПІ з 18.03.2005 року за №3240.

Згідно з реєстраційними даними видами діяльності ФОП ОСОБА_3 згідно КВЕД є: 46.39 не спеціалізована оптова торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, 46.19 діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту, 46.90 неспеціалізована оптова торгівля, 49.41 вантажний автомобільний транспорт, 52.24 транспортне оброблення вантажів, 77.12 надання в оренду вантажних автомобілів.

Судом встановлено, що фахівцями Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області на підставі направлення від 10.09.2014 року №1235 та наказу №1273 від 28.08.2014 року, згідно з пп. 77.1 п.77, пп.81.1 ст.81 Податкового кодексу України було проведено документальну планову невиїзну перевірку ФОП ОСОБА_3 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 р. по 31.12.2013 р.

За результатами перевірки Основ'янською об'єднаною державною податковою інспекцією м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області було складено Акт № 3239/20-38-17-02-09/НОМЕР_1 від 30.09.2014 року ( а.с. 26-79).

Згідно висновків вказаного акту перевірки в діяльності ФОП ОСОБА_3 встановлено порушення:

- статті 177 Податкового кодексу України, а саме заниження податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 329145,93 грн. за 2013 рік;

- статті 198 Податкового кодексу України, а саме - ФО-П ОСОБА_3 було занижено суму ПДВ за період, що перевіряється, у сумі 383827,00 грн., в тому числі за січень 2013 року в сумі 31667,00 грн., за лютий 2013 року в сумі 40481,00 грн., за березень 2013 року в сумі 30594,00 грн., за травень 2013 року в сумі 7000,00 грн., за червень 2013 року в сумі 88143,00 грн., за вересень 2013 року в сумі 100807,00 грн., за жовтень 2013 року в сумі 25735,00 грн., за листопад 2013 року в сумі 33200,00 грн., за грудень 2013 року в сумі 26200,00 грн.;

- підпункту 1 пункту 1 статті 4, підпункту 1 пункту 2 статті 6, підпункту 2 пункту 1 статті 7 Закону України від 08.07.2010 р. № 2464-УІ зі змінами та доповненнями «По збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», а саме заниження єдиного соціального внеску у сумі 38715,20 грн. за 2013 рік.;

- пункту 6 статті 128 Господарського кодексу України, статті 177 Податкового кодексу України, а саме включення до декларації про доходи перекручених даних щодо суми чистого оподатковуваного доходу за 2013 рік.

На підставі висновків акту перевірки № 3239/20-38-17-02-09/НОМЕР_1 від 30.09.2014 року Основ'янською об'єднаною державною податковою інспекцією м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області винесено податкові повідомлення - рішення № від 14 жовтня 2014 року, яким ФО-П ОСОБА_3 збільшено суму грошового зобов'язання за платежем - податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на суму 411432,41 грн., в т.ч.: на суму 329145,93 грн. за основним платежем та на суму 82286,48 грн. за штрафними санкціями; № від 14 жовтня 2014 року, яким ФО-П ОСОБА_3 збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на суму 575740,50 грн., в т.ч.: на суму 383827,00 грн. за основним платежем та на суму 191913,50 грн. за штрафними санкціями; рішення № від 14 жовтня 2014 року «Про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником податків своєчасно

не нарахованого єдиного внеску», яким ФОП ОСОБА_3 донараховано 38715,20грн єдиного внеску та 1935,76грн штрафних санкцій.

Позивач не погодившись за грошовими зобов'язаннями, визначеними податковим органом, подала скарги: від 23.10.2014р. № 22 до ГУ Міндоходів у Харківській області на податкові повідомлення-рішення № від 14.10.2014р., № від 14.10.2014р., та рішення № від 14.10.2014р.; від 06.11.2014р. №25 до ГУ Міндоходів у Харківській області на вимогу про сплату боргу № Ф- від 01.10.2014р.; від 02.12.2014р. № 30 до ГУ Міндоходів у Харківській області на рішення № від 24.11.2014р.; від 10.12.2014р № 33 до ДФС України на вимогу про сплату боргу № Ф- від 01.10.2014р.; від 25.12.2014р. № 35 до ДФС України на податкові повідомлення-рішення № від 14.10.2014р., № від 14.10.2014р., рішення про результати розгляду скарги № 107/Р/20-40-10-04-17 від 17.12.2014р. та рішення № від 24.11.2014р.; від 30.12.2014р. № 47 до ГУ Міндоходів у Харківській області на податкове повідомлення-рішення № від 29.12.2014р. та рішення про результати розгляду скарги № 107/Р/20-40-10-04-17 від 17.12.2014 р.

З результатами розгляду поданих скарг Основ'янською ОДПІ м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області: прийнято рішення № від 24.11.2014 року „Про застосування

штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску"; прийнято податкове повідомлення-рішення № від 29.12.2014р.; скасовано рішення № від 14.10.2014р.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість вказаних висновків відповідача і винесених на підставі таких висновків спірних правових актів індивідуальної дії на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС України, зокрема податкових повідомлень-рішень № від 14.10.2014 року, № від 14.10.2014 року, № від 29.12.2014 року, суд виходить з наступного.

Як свідчать матеріали справи, фактичною підставою для відображення в акті порушення позивачем статті 177 Податкового кодексу України, а саме заниження податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 329145,93 грн. за 2013 рік та статті 198 Податкового кодексу України, а саме ФО-П ОСОБА_3 було занижено суму ПДВ за період, що перевіряється, слугував відображений в акті висновок Основ'янської ОДПІ м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області про непідтвердженість документально реальності здійснення господарських відносин позивача із ТОВ "ТК Фіона" та ТОВ "УК "Модус".

Суд зазначає, що частина 2 ст. 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 року № 996-XIV встановлює, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Стаття 9 вказаного Закону передбачає, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Обов'язковими реквізитами первинних документів є: назва документа (форми); дата і місце складання; назва підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 року за № 168/704), первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи підлягають обов'язковій перевірці працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов'язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству, логічна ув'язка окремих показників (пункт 2.15 вищевказаного Порядку).

Порядок обчислення і сплати податку на додану вартість платниками податку визначений Податковим кодексом України. Згідно п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188 ПК України об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку, окрім іншого, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України. Датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, або дата відвантаження товарів. База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.

Згідно п. 201.1, 201.4, 201.6 ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну. Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця та є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Пунктом 200.1 ст. 200 ПК України встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. В свою чергу, право на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно п. 198.1 ст. 198 виникає, окрім іншого, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. При цьому, відповідно до п. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно з п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

З огляду на викладені положення, для отримання права сформувати податковий кредит із сум ПДВ, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник ПДВ повинен мати податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності.

Таким чином, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на податковий кредит можуть мати лише реально вчинені господарські операції з придбання товарів, послуг чи основних фондів із метою використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, а не саме лише оформлення відповідних документів або рух грошових коштів на поточних рахунках платників податку.

Пунктом 177.1 ст.177 Податкового кодексу України передбачено, що доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до п.177.2 ПК України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

До переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу (п.177.4 ст.177 цього ж Кодексу).

Ставка податку на підставі п.167.1 ст.167 Податкового кодексу України становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті), у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами; виграшу в державну та недержавну грошову лотерею, виграш гравця (учасника), отриманий від організатора азартної гри.

Якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164 цього розділу щодо доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року, до суми такого перевищення застосовується ставка 17 відсотків.

Платники податку, які подають податкові декларації за податковий (звітний) рік згідно із статтями і 178 цього розділу, застосовують ставку податку 17 відсотків до частини середньомісячного річного оподатковуваного доходу, що перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Розмір середньомісячного річного оподатковуваного доходу розраховується як сума загальних місячних оподатковуваних доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, поділена на кількість календарних місяців, протягом яких платником податку було одержано такі доходи у податковому (звітному) році, за який здійснюється декларування.

Матеріалами справи підтверджено, що між позивачем та ТОВ "Українська компанія "Модус" було укладено договір про надання послуг №73 від 29.11.2012 року.

Відповідно до умов вказаного договору виконавець (ТОВ "Українська компанія "Модус") зобов'язується протягом визначеного в договорі строку надавати за плату послуги по навантажувальним та розвантажувальним роботам на складі замовника та експедиторські послуги по оформленню вантажів, а замовник зобов'язується оплачувати надані послуги.

На підтвердження взаємовідносин ФОП ОСОБА_3 та контрагентом ТОВ "Українська компанія "Модус" позивачем до суду було надано наступні копії документів: договір № 73 від 29.11.2012 року, податкові накладні, акти здачі-приймання виконаних робіт, виписки з банківських рахунків .

Вивчивши зміст актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) суд встановив, що вказані акти носять загальний характер, зокрема: акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) містять лише назву послуг, не містять детальної інформації які саме послуги були надані позивачу, не місять данних про місце надання вказаних послуг, а саме адреси. Також, акти не містять періодів та часу здійснення даних послуг, не містять інформації яка кількість осіб була залучена до виконання даних робіт, яка кількість людино-годин потрібна на виконання робіт (а.с. 186-197).

В наданих позивачем документах (актах здачі-прийняття робіт) не значиться, які саме критерії використовувались для визначення вартості послуг та, відповідно, необхідність та доцільність використання їх в господарській діяльності (направленість на отримання прибутку, а не на завищення валових витрат) і податкового кредиту.

Так, згідно наявного у матеріалах справи Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців видами діяльності ТОВ "Українська компанія "Модус" є діяльність телефонних центрів, оптова торгівля хімічними продуктами, неспеціалізована оптова торгівля, вантажний автомобільний транспорт, діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах, будівництво нежитлових будівель.

Суд зазначає, що серед перелічених видів діяльності ТОВ "Українська компанія "Модус" відсутній такий вид діяльності як надання послуг з навантажувальних та розвантажувальних робіт.

Також судом встановлено, що між позивачем та ТОВ "ТК "Фіона" було укладено договір охорони №28 від 28.02.2013 року.

Відповідно до умов вказаного договору замовник доручає, а Охоронна фірма зобов'язується за плату забезпечити схоронність товарно-матеріальних цінностей та іншого майна замовника, що перебуває на складі-майданчику замовника за адресою: АДРЕСА_1.

На підтвердження взаємовідносин ФОП ОСОБА_3 та контрагентом ТОВ "ТК "Фіона" позивачем до суду було надано наступні копії документів: договір №28 від 28.02.2013 року, податкові накладні, Акти здачі-приймання виконаних робіт.

Вивчивши зміст Актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) суд встановив, що вказані акти взагалі не містять інформації стосовно того які послуги надавались позивачу, не місять данних про місце надання вказаних послуг, а саме адреси. Не містять періодів та часу здійснення даних послуг, не містять інформації яка кількість осіб була залучена до виконання даних робіт, яка кількість людино-годин потрібна на виконання робіт (а.с. 212-221).

В наданих позивачем документах (актах здачі-прийняття робіт) не значиться, які саме критерії використовувались для визначення вартості послуг та, відповідно, необхідність та доцільність використання їх в господарській діяльності (направленість на отримання прибутку, а не на завищення валових витрат) і податкового кредиту.

Надані позивачем документи не свідчать про доцільність придбання ним вищезазначених послуг, а саме наявності реальної та обґрунтованої потреби позивача в отриманні охоронних послуг.

Розумні економічні причини можуть бути наявними лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті підприємницької або іншої економічної діяльності, а не виключно чи переважно за рахунок відшкодування з бюджету ПДВ. Намір одержати дохід лише в зазначений спосіб, без здійснення реальної господарської діяльності, не можна розглядати як самостійну ділову мету. Встановлення таких обставин дає підставу для відмови у відшкодуванні ПДВ.

З урахуванням наведених норм та вищевказаних обставин справи, надані позивачем податкові накладні та акти виконаних робіт не можуть вважатися первинними документами (при відсутності інших необхідних первинних документів), що підтверджують факти виконання наданих послуг, оскільки не містять інформації про конкретні об'єми та направлення, по яким проводились відповідні послуги.

Враховуючи, те що надані до суду первинні документи, які за твердженням позивача підтверджують факт вчинення господарських операції позивача, складені не належним чином та мають дефекти складання, суд приходить до висновку про недотримання вимог щодо підтвердження даних, визначених у податковій звітності, Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку.

Суд вважає, що в даному випадку досліджені фактичні дані вказують на недоведеність позивачем економічної доцільності витрат на послуги та причинного зв'язку між придбаними послугами та отриманням економічної вигоди, направленої на максимізацію доходів чи мінімізацію витрат, тобто на отримання прибутку в цілому, та наміру придбання платником податку послуг для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Крім того, при перевірці використана інформація, яка надійшла з інших ДПІ, а саме: акт №244/20-23-22-01-05/38258286 "Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "ТК "Фіона", акт №585/20-33-22-03-07/38161150 від 28.08.2014 року "Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "Українська компанія "Модус".

Так, згідно наявної у податкового органу інформації у ТОВ "Українська компанія "Модус" та ТОВ "ТК "Фіона" відсутні необхідні умови для здійснення господарської діяльності в частині купівлі, продажу, реалізації, зберігання, відвантаження товару та інше, в силу відсутності транспортних засобів, власних або орендованих складських приміщень, необхідної кількості працівників та матеріальних ресурсів, невідповідності видів діяльності за КВЕД видам наданих послуг ФОП ОСОБА_3

Враховуючи викладені обставини справи, суд дійшов до висновку про обґрунтованість встановлених порушень, які відображені в акті перевірки № 3239/20-38-17-02-09/НОМЕР_1 від 30.09.2014 року та законність винесених податкових повідомлень-рішень № від 14.10.2014 року, № від 14.10.2014 року, № від 29.12.2014 року. Позовні вимоги позивача щодо скасування вказаних податкових повідомлень-рішень є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Стосовно іншої частини позовних вимог про скасування вимоги про сплату боргу №Ф- від 01.10.2014 року та рішення № від 24.11.2014 року "Про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску" суд зазначає наступне.

Частиною восьмою ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» передбачено, що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

У разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом (частина одинадцята статті 9 Закону України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування»).

Відповідно до частини шостою статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», нарахування єдиного внеску за платників, зазначених у пунктах 2, 3, 6, 7, 8, 9 та 11 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється платниками, зазначеними у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, за рахунок сум, на які єдиний внесок нарахований.

Перевіркою ведення обліку сум, на які нараховуються єдиний внесок, встановлено заниження чистого доходу, отриманого від здійснення підприємницької діяльності в сумі 2063151,32 гривень.

Відображення у звітності сум, на які нараховується та з яких утримується єдиний внесок встановлено, що перевіркою достовірності відображення у звітності сум доходу, отриманого від здійснення діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на який нараховується єдиний внесок встановлено заниження чистого доходу, отриманого від здійснення підприємницької діяльності в суму 2063151,32 гривень.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування;

застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців).

Порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначено наказом Міністерства доходів і зборів України від 09.09.2013 № 455 «Про затвердження Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.09.2013 за № 1622/24154 .

Відповідно до розділу III Інструкції, базою для нарахування єдиного внеску є суми:

нарахованої заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці»;

винагород фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

грошового забезпечення, оплати перших п'яти днів тимчасової непрацездатності, що здійснюється за рахунок коштів роботодавця, та допомоги по тимчасовій непрацездатності;

допомоги або компенсації відповідно до законодавства.

Згідно з пунктом 2 частини одинадцятої статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Відповідно до пункту 7.2 Інструкції, за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум. При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за формою згідно з додатком 9.

Крім того, згідно з частиною десятою статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

В розумінні пункту 5 частини першої статті 4 та частини шостої статті 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», фізичні особи-підприємці, що застосовують загальну систему оподаткування та особи, які забезпечують себе роботою самостійно - займаються незалежною професійною діяльністю (науковою, літературною, артистичною, художньою, освітньою або викладацькою, а також медичною, юридичною практикою, в тому числі адвокатською, нотаріальною діяльністю, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність) та отримують дохід безпосередньо від цієї діяльності, сплачують єдиний внесок у розмірі 34,7 % із суми доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб та суми доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб-підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток) (частина перша статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування»).

Враховуючи те, що судом підтверджено правомірність висновків податкового органу, щодо заниження позивачем отриманого чистого доходу за 2013 рік, суд дійшов висновку про правомірність застосування до позивача грошових зобов'язань за порушення статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», в результаті чого занижено єдиний соціальний внесок за період, що перевірявся на суму 38715,20 гривень, та, відповідно, з винесеною за виявлені порушення вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 01.10.2014 року № Ф- на суму 38715,20 гривень та рішенням про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 24.11.2014 № на суму штрафних санкцій в розмірі 1935,76 гривень.

Відповідно до частини першої статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Під час розгляду справи представником позивача інших доказів до суду не надано, відомостей про наявність інших доказів, які могли б бути витребувані судом, сторонами не надавалося.

Відповідно до частини першої та четвертої статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно зі статтею 71 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім розгляду справ про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкту владних повноважень.

У зв'язку з вищевикладеним суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими та такими, що не відповідають нормам чинного законодавства України, не можуть бути підставами для скасування податкових повідомлень-рішень, рішення про застосування штрафних санкцій та вимоги про сплату боргу (недоїмки), а тому задоволенню не підлягають.

Суд зазначає, що порядок та розмір сплати судового збору визначений Законом України "Про судовий збір" .

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору" від 19.09.2013 року N 590-VII, який набув чинності 23.10.2013 року, внесені зміни до Закону України "Про судовий збір", зокрема, відповідно до підпункту 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру становить 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати.

Частиною третьою статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 решту суми судового збору за подання адміністративного позову майнового характеру в розмірі 4384,80 грн. на користь Державного бюджету України.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України у разі ухвалення судового рішення на користь сторони, яка є суб'єктом владних повноважень, сплачений судовий збір позивачу не повертається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 11, 71, 72, 94, 160- 163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень - відмовити.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (код НОМЕР_1) до Державного бюджету України (р/р 4011, отримувач: УДКСУ у Червонозаводському районі м. Харкова Харківської області, код 37999628, МФО 851011, банк ГУДКСУ у Харківській області) судовий збір у розмірі 4384,80 грн.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Суддя Бідонько А.В.

Повний текст постанови виготовлений 27.05.2015 року.