Справа № 826/6270/14
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2015-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/6270/14 Головуючий у 1-й інстанції: Клименчук Н.М. Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
У Х В А Л А

Іменем України

19 травня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі Зубрицькому Д.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відділу Державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.08.2014 у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дрім Фінанс» до відділу Державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві, третя особа - ОСОБА_2 про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «Фінансова компанія «Дрім Фінанс» звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому, у урахуванням уточнень до позову, просило: визнати незаконною бездіяльність ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві щодо не вчинення дій, щодо примусової реалізації транспортного засобу боржника та не вчинення дій щодо заміни сторони зберігача у виконавчому провадженні № 36936056 з боржника ОСОБА_2 на стягувача; зобов'язати ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві вчинити дії щодо заміни сторони зберігача у виконавчому провадженні № 36936056 з боржника ОСОБА_2 на представника стягувача, а також зобов'язати ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві вчинити дії по організації примусової реалізації транспортного засобу боржника.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.08.2014 позов задоволено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням відповідач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову, як таку, що постановлена із порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нову постанову, якою у задоволені позову відмовити.

В судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи постановою ВДВС Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві від 12.03.2013 відкрито виконавче провадження ВП №36936056 про примусове виконання виконавчого напису № 800, виданого 06.03.2013 приватним нотаріусом КМНО Сибігою С.Е., яким запропоновано звернути стягнення на транспортний засіб: легковий автомобіль марки «Subaru Outback» 2007 року випуску, колір чорний, кузов (шасі) НОМЕР_1, реєстраційний помер НОМЕР_2, що належить ОСОБА_2 в рахунок погашення його боргу перед ТОВ «ФК «Дельфін» у розмірі 724 513, 96 грн.

У зв'язку із відсутністю добровільного виконання виконавчого документу боржником та відсутністю самого транспортного засобу, на який звернено стягнення, 18.04.2013 державним виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника.

В червні 2013 року вказаний автомобіль розшукано на території Кагарлицького району Київської області, у зв'язку із чим транспортний засіб описано, арештовано та передано на відповідальне зберігання його власнику, боржнику у виконавчому провадженні № 36936056 - ОСОБА_2

Постановою державного виконавця від 10.02.2014 на підставі ухвали Солом'янського районного суду м. Києва, замінено сторону стягувача з ТОВ «ФК «Дельфін» на ТОВ «ФК «Дрім Фінанс».

Позивач вказує на те, що з моменту накладення арешту на майно, яке підлягає примусові реалізації з метою погашення боргу перед позивачем, та передачі такого майна на відповідальне зберігання, відповідачем не вчиняється жодних дій спрямованих на примусове виконання виконавчого напису, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що бездіяльність відповідача щодо невчинення дій по примусовій реалізації транспортного засобу боржника є протиправною, а тому позов підлягає задоволенню.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що відповідачем вживаються усі необхідні дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», спрямовані на виконання виконавчого напису № 800, виданого 06.03.2013 приватним нотаріусом КМНО Сибігою С.Е.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вжити передбачених цим законом заходів з примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (виконавчий документ), у спосіб і порядок, визначений виконавчим документом.

Статтею 76 цього ж Закону передбачено, що після відкриття виконавчого провадження по виконавчому документу, який зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець відповідно до статті 24 вказаного Закону визначає йому строк добровільного виконання рішення. У разі невиконання без поважних причин цих вимог державний виконавець застосовує до боржника штрафні санкції чи інші заходи, передбачені законодавством, і призначає новий строк виконання.

Частиною 3 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі, якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до ст. 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Відповідно до ч. 2 ст. 89 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі.

Зазначені правові норми узгоджуються з приписами пункту 8.1 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15.12.1999 № 74/5.

Як вбачається з матеріалів справи в рамках виконавчого провадження №36936056 відповідачем після вставлення місця знаходження майна, на яке звернено стягнення, жодних активних дій з приводу виконання виконавчого напису вчинено не було.

Фактично державним виконавцем протягом тривалого часу лише направлялись письмові вимоги про зобов'язання ОСОБА_2 надати майно, описане й арештоване 20.06.2013, а саме № 526/7 від 06.12.2013, 167/7 від 10.02.2014, 167/7 від 05.03.2014, при цьому, заходів спрямованих на реалізацію арештованого майна відповідачем не вчинялось.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з приводу протиправної бездіяльності відповідача щодо невчинення дій щодо примусової реалізації транспортного засобу боржника та відповідно необхідності зобов'язання відповідача на вчинення таких дій.

Щодо вимоги позивача про зобов'язання ВДВС Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві замінити відповідального зберігача з боржника у виконавчому провадженні на представника позивача, оскільки на думку позивача існує небезпека заподіяння зберігачем шкоди майну, в тому числі зменшення його вартості у зв'язку із постійним використанням, а також, ймовірність переховування боржником такого майна, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» майно, на яке накладено арешт, за винятком майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, передається на зберігання боржникові або іншим особам (далі - зберігач), призначеним державним виконавцем, під розписку в акті опису. Копія акта опису майна видається боржнику, стягувачу, а в разі якщо обов'язок зберігання майна покладено на іншу особу, - також зберігачу.

З матеріалів справи вбачається, що транспортний засіб, на який звернено стягнення, відповідно до рішення ВДВС Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві передано на відповідальне зберігання ОСОБА_2

Відповідно до п.п. 4.2.6 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Мінюсту України № 512/5 від 02.04.2012, у разі необхідності після передачі майна на зберігання за постановою державного виконавця таке майно може бути передано на зберігання іншому зберігачу. У постанові зазначаються причина передачі майна іншому зберігачу, прізвище, ім'я та по батькові зберігача, який здійснював зберігання майна, та прізвище, ім'я та по батькові нового зберігача. Постанова підписується державним виконавцем. У постанові робиться попередження новому зберігачеві майна про кримінальну та іншу відповідальність, встановлену законодавством, за його розтрату, відчуження, приховування, підміну, пошкодження, знищення або інші незаконні дії з майном, на яке накладено арешт. Копія постанови вручається новому зберігачу, до якої додається копія акта опису та арешту майна.

У разі необхідності (наявність інформації про псування майна тощо) державний виконавець до моменту передачі майна новому зберігачу може здійснити вихід за місцем зберігання майна для його огляду. У разі зміни кількісних чи якісних характеристик майна про це зазначається в постанові про призначення нового зберігача, при цьому державний виконавець готує подання (повідомлення) до правоохоронних органів щодо притягнення зберігача до кримінальної відповідальності (п.п. 4.2.7 Інструкції з організації примусового виконання рішень).

Згідно з п.п. 4.2.10 вказаної Інструкції виявивши розтрату, відчуження, приховування, підміну, пошкодження, знищення переданого на зберігання майна або встановивши інші незаконні дії з цим майном, державний виконавець складає про це акт і звертається з поданням до органів прокуратури за місцем виконання рішення у порядку, визначеному розділом XIV цієї Інструкції, для вирішення питання про притягнення зберігача описаного майна до відповідальності, передбаченої статтею 388 Кримінального кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи боржником раніше вчинялись дії, спрямовані на приховування майна, яке підлягає примусовій реалізації, що обумовило оголошення такого майна в розшук, однак, таке майно і в подальшому було залишено на зберіганні боржника, а заходів щодо реалізації майна відповідачем не вчиняється, у зв'язку з чим колегія суддів приходить до висновку, що вимога позивача про зобов'язання ВДВС Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві замінити відповідального зберігача з боржника у виконавчому провадженні на представника позивача також підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 200 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відділу Державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.08.2014 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, встановлені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

.

Головуючий суддя Василенко Я.М.

Судді: Шурко О.І.

Кузьменко В. В.