Справа № 821/3815/14
Суддя: Кузьменко Н.А.
Дата ухвалення: 2015-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2015 р.м. ХерсонСправа № 821/3815/14
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Кузьменко Н.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративний позов Державної фінансової інспекції в Херсонській області до Білозерської районної державної лікарні ветеринарної медицини про зобов'язання вчинити певні дії, -

встановив:

11 вересня 2014 року до Херсонського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Державної фінансової інспекції в Херсонській області (далі - позивач, ДФІ) до Білозерської районної державної лікарні ветеринарної медицини (далі - відповідач, Лікарня) з позовними вимогами про зобов'язання вчинити певні дії, а саме: виконати п. 2, 3 вимоги про усунення порушень від 29.07.2014 року №42-13/1008:

- п.2. провести зменшення бюджетних асигнувань загального фонду кошторису Лікарні за кодом програмної класифікації видатків 2802030 «Організація і регулювання діяльності установ в системі Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України» на суму 43425,50 грн., у разі недостатності невикористаних бюджетних асигнувань у поточному році за бюджетною програмою у цілому для зменшення бюджетних асигнувань врахувати обсяг бюджетних асигнувань на наступні бюджетні періоди в сторону зменшення планових граничних обсягів видатків на відповідну суму;

- п.3 зробити взаємозвірки та відобразити дебіторську заборгованість за юридичними особами щодо яких здійснено безпідставні витрати. Стягнути з ТОВ «Укрветпромпостач» кошти в сумі 9562,68 грн. та Управління ветеринарної медицини в Білозерському районі в сумі 12503,80 грн. за рахунок лікарні.

Обґрунтовуючи свою правову позицію позивач в адміністративному позові зазначив, що в ході проведеної ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності в Білозерській районній державній лікарні ветеринарної медицини за період з 01.01.2011 року по завершальний місяць 2014 року були зроблені висновки про порушення вимог законодавства, які зафіксовані в акті №42-27/02 від 07.07.2014 р., на підставі якого відповідачу виставлено вимогу від 29.07.2014 р. за №42-13/1008 про усунення фінансових порушень. Порушення викладені в вимозі відповідач добровільно не усунув, зазначене стало підставою для звернення позивача до суду із даним позовом.

Представники позивача 19 травня 2015 року заявив клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідач 19 травня 2015 року надав письмові заперечення в яких вимоги позивача не визнає з таких підстав. Висновки ДФІ про порушення Лікарнею вимог законодавства, зокрема щодо фактів покриття витрат спеціального фонду державного бюджету за рахунок загального фонду, а також покриття витрат орендаря за спожиті ним послуги за рахунок коштів загального фонду є безпідставними, оскільки не ґрунтуються на нормах законодавства, що регулює порядок використання коштів державного бюджету. З посиланням на норми Бюджетного кодексу України, Закону України «Про ветеринарну медицину» обґрунтовує помилковість вимог позивача. Все це на думку відповідача є підставами для залишення позовної вимоги ДФІ без задоволення.

Представник відповідача 19 травня 2015 року заявив клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши надані сторонами документи, зваживши доводи позивача викладені в адміністративному позові та доводи відповідача викладені в запереченні на адміністративний позов, з'ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Судом встановлено, що відповідно до п.1.1.5.2. Плану контрольно-ревізійної роботи ДФІ в Херсонській області на І квартал 2014 року, на підставі направлень на проведення ревізії проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності в Білозерській районній державній лікарні ветеринарної медицини за період з 01.01.2011 року по завершений місяць 2014 року (01.06.2014 року).

За наслідками складено акт №42-27/02 від 07.07.2014 р., в якому зафіксовані порушення ч.4 ст.13, п.7 ст.22, п.7 ст. 23 Бюджетного кодексу України, п.23 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисі бюджетних установ (затвердженого постановою КМ України від 28.02.2002 року №228), пп.1.2, 2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затвердженого наказом Мінфіна України від 24.05.1995 року №88).

ДФІ в Херсонській області 29 липня 2014 року винесено вимогу про усунення виявлених ревізією порушень №40-13/1008.

Заявлені до виконання в даній справі пункти 2, 3 зазначеної вимоги передбачають: п.2. провести зменшення бюджетних асигнувань загального фонду кошторису Лікарні за кодом програмної класифікації видатків 2802030 «Організація і регулювання діяльності установ в системі Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України» на суму 43425,50 грн., у разі недостатності невикористаних бюджетних асигнувань у поточному році за бюджетною програмою у цілому для зменшення бюджетних асигнувань врахувати обсяг бюджетних асигнувань на наступні бюджетні періоди в сторону зменшення планових граничних обсягів видатків на відповідну суму; п.3 зробити взаємозвірки та відобразити дебіторську заборгованість за юридичними особами щодо яких здійснено безпідставні витрати. Стягнути з ТОВ «Укрветпромпостач» кошти в сумі 9562,68 грн. та Управління ветеринарної медицини в Білозерському районі в сумі 12503,80 грн. за рахунок лікарні.

Відповідач скористався правом судового оскарження вимоги про усунення порушень, за результатами судового оскарження постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2015 року в справі №821/3063/14 у задоволенні адміністративного позову Білозерської районної державної лікарні ветеринарної медицини до Державної фінансової інспекції в Херсонській області про визнання протиправними та скасування пунктів 2 та 3 вимоги від 29.07.2014 р. №42-13/1008 про усунення порушень відмовлено.

В даному випадку суд керувався тим, що «в порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача. У справі, яка розглядається, Інспекція пред'явила вимоги про усунення порушень та недоліків, виявлених під час ревізії Лікарні. При цьому оскаржувана вимога Інспекції вказує на виявлені збитки та їхній розмір. Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною».

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні».

Частина 2 статті 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей (ст.68 Конституції).

Відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням законодавства на всіх стадіях бюджетного процесу щодо державного і місцевих бюджетів, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб'єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за рішенням суду, винесеним на підставі подання прокурора або слідчого для забезпечення розслідування кримінальної справи.

Згідно п. 7 ст. 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» органу державного фінансового контролю надається право пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Згідно пункту 3 Порядку проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 року № 550, акт ревізії - це документ, який складається особами, що проводили ревізію, фіксує факт її проведення та результати.

Пункт 35 цього Порядку передбачає, що акт ревізії складається зі вступної та констатуючої частин.

У констатуючій частині наводиться інформація про результати ревізії в розрізі кожного питання програми із зазначенням того, за який період, яким способом (вибірковим, суцільним) та за якими документами перевірено ці питання, а також висновок про наявність або відсутність порушень законодавства.

Виявлені допущені об'єктом контролю порушення законодавства, контроль за дотриманням якого віднесено до компетенції контролюючого органу, фіксуються в констатуючій частині акта ревізії з обов'язковим посиланням на норми законів чи інших нормативно-правових актів, які порушено, та зазначенням винних у їх допущенні осіб.

Пункти 45, 46 вказаного Порядку визначають, що у міру виявлення ревізією порушень законодавства посадові особи контролюючого органу, не чекаючи закінчення ревізії, мають право усно рекомендувати керівникам об'єкта контролю невідкладно вжити заходів для їх усунення та запобігання у подальшому. Якщо вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, контролюючим органом у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього - не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об'єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування.

Згідно з Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23 квітня 2011 року № 499/2011 (далі - Положення про Держфінінспекцію, Держфінінспекція відповідно), зазначена інспекція є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших службових осіб підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (підпункт 4 пункту 4 Положення про Держфінінспекцію).

Відповідно до пункту 6 зазначеного Положення Держфінінспекція для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Також, Положенням про Держфінінспекцію установлено, що у разі, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, Держфінінспекція має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями пункту 7 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні».

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

В даному випадку законодавець поділяє повноваження ДФІ здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень та процедуру звернення до суду в інтересах держави при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів

Частиною 2 статті 15 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» встановлено, що законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що контролюються.

Так, в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» (Заява N 30856/03§43) суд наголошує, що «вислів "згідно із законом" не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід мав підставу в національному законодавстві, але також звертається до якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своїх термінах, а також закон має передбачати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування ... Функція роз'яснення та тлумачення положень національного закону належить насамперед національним судам».

З наведеного суд дійшов висновку, що обов'язковими для виконання є не всі без винятку вимоги ДФІ. Для того щоб підпадати під визначення ч.2 ст.15 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» вимога повинна відповідати ознакам законності, тобто ґрунтуватись на нормах законодавства.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Наведені норми закріплюють за ДФІ право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

Суд звертає увагу сторін, що спірні пункти містять інформацію про завдані збитки та містять суму таких збитків 43425,50 грн., 9862,68 грн. та 12503,80 грн. відповідно.

У порядку адміністративного судочинства може розглядатись лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для відповідача.

У справі, яка розглядається, ДФІ пред'явила вимоги, які вказують на виявлені збитки, їхній розмір та їх стягнення.

Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом ДФІ, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, однак в даному випадку адміністративний позов не має вимогою стягнення виявлених збитків.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права вже була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 15 квітня та 13 травня 2014 року (справи №№ 21-40а14, 21-89а14 відповідно) та від 07 жовтня 2014 року (№21-368а14).

Оцінка судом обставин справи базується на наданих доказах, їх належності та переконливості, в поєднанні з принципами КАС України.

Як передбачає ч.2 ст.8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Обов'язковою для застосування в Україні є практика Європейського суду з прав людини, яка статтею 17 Закону «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визнана джерелом права.

Згідно п.1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) "Кожен має право на ... розгляд його справи упродовж розумного строку ... судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру...".

Зокрема в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Бочан проти України (N 2)» (Заява N 22251/08 §42) зазначено, що «…для того, щоб "цивільний" аспект пункту 1 статті 6 Конвенції був застосовним, має існувати спір щодо "права", яке можна небезпідставно назвати таким, що визнане національним законодавством, незалежно від того, чи захищене це право Конвенцією. Спір має бути дійсним та серйозним; він може стосуватися не лише фактичної наявності права, але й меж і способу його здійснення; і, насамкінець, результат провадження має бути безпосередньо вирішальними для зазначеного права, при цьому самих лише опосередкованих зв'язків або непрямих наслідків не достатньо для застосування пункту 1 статті 6 Конвенції».

За змістом частин 4, 5 ст. 11 КАС України суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень, з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів.

Положення ст. 9 КАС України передбачає, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Частиною 2 ст. 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною 1 ст. 71 КАС України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Враховуючи вищевикладене та оцінюючи наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Судові витрати розподілити відповідно до приписів ст.94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 7, 8, 9, 14, 71, 86, 94, 158 - 163 КАС України, суд, -

постановив:

Адміністративний позов Державної фінансової інспекції в Херсонській області Білозерської районної державної лікарні ветеринарної медицини про зобов'язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Одеського апеляційного адміністративного суду через Херсонський окружний адміністративний суд апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги на постанову суду одночасно надсилається особою, яка її подає, до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст. 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя Кузьменко Н.А.

кат. 9.3.