Справа № 2а-8026/09/1770
Суддя: Боймиструк С.В.
Дата ухвалення: 2010-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2а-8026/09/1770

09 березня 2010 року 18год. 11хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Боймиструка С.В. за участю секретаря судового засідання Бодряшкіної Ю.К. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі від:

позивача: ОСОБА_1;

відповідача: ОСОБА_2;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
до Державна податкова інспекція у м. Рівне
провизнання та скасування податкових повідомлень-рішень,-ВСТАНОВИВ :

Позивач субєкт підприємницької діяльності фізична особа ОСОБА_1 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у м.Рівне про скасування податкових повідомлень-рішень № /0/ та № /0/ від 09.07.2009 року відповідно про донарахування податку на додану вартість з штрафними санкціями, та податку на доходи фізичних осіб.

В судовому засіданні представник позивача надав пояснення, які повністю співпадають з позицією, викладеною в позовній заяві. Зокрема зазначив, що придбані ним транспортні засоби (три вантажні автомобілі) використовуються в його господарській діяльності, придбання транспортних засобів здійснено ним як субєктом підприємницької діяльності. Реєстрація транспортного засобу проведена на нього, як на фізичну особу, оскільки порядок реєстрації транспортних засобів не передбачає можливості реєстрації на підприємців - фізичних осіб, згідно чинного законодавства на ці автомобілі нараховувався та сплачувався збір за забруднення навколишнього середовища, відповідний розрахунок збору подавався до ДПІ м.Рівне, збір сплачений до бюджету в повному обсязі. Жодних зауважень щодо сплати вказаного збору від податкових органів не було. При цьому такий збір згідно закону повинен сплачуватись юридичними субєктами підприємницької діяльності у власності (користуванні) яких є автомобільний транспорт. Вважає, що ним правомірно віднесено до складу податкового кредиту суму ПДВ сплачену у складі вартості транспортних засобів та до складу валових витрат вартість стартера придбаного для таких автомобілів та вартість пального використаного цими автомобілями в межах його господарської діяльності. Що ж до відсторнування з витрат позивача амортизаційних відрахувань, то зазначає, що таке відсторнування є безпідставним, оскільки позивач веде бухгалтерський облік та має право на віднесення таких відрахувань до складу витрат. Крім того, позивач зазначив що згідно акту перевірки було виключено зі складу витрат вартість товару, який був повернутий покупцями. В 3-4 кварталі 2007 року на 24026,65 грн. та у 1 кварталі 2009 року на 25804,75 грн. Ці витрати понесені підприємцем в звязку з специфікою торгівлі продовольчими товарами що швидко псуються і правомірно віднесені на витрати. В акті та повідомленні рішенні не обґрунтовано, яку саме норму закону порушив СПД ОСОБА_1, при включенні вартості цих товарів до складу витрат. Тому вважає, що йому безпідставно донараховано податок з доходів фізичних осіб за оспорюваним податковим повідомленням рішенням. Також зазначив, що за результатами перевірки встановлено включення до податкового кредиту податкових накладних за послуги мобільного звязку UMC на загальну суму 2551 грн. які не оформлені належним чином, а саме накладні не завірені мокрою печаткою (печатка та підпис роздруковані на принтері). Позивач не погоджується з таким висновком перевірки, оскільки у підприємця є в наявності накладні з оригінальною печаткою та підписом. Інспектор ДПІ помилився при визначенні особливостей оформлення податкових накладних мобільного оператора. Враховуючи, що всі мобільні оператори фактично є монополістами в сфері звязку і здійснюють великий обєм документообігу, дійсно використовують факсимільний підпис та печатку при оформленні та видачі податкових накладних. Однак, в подальшому підприємець звертався до філії UMC за отриманням податкових накладних з оригінальною печаткою та підписом, які йому були надані. Інспектор при перевірці взяв до уваги лише перші (факсимільні) накладні і не зясував питання наявності у підприємця. належних документів (з мокрою печаткою). Аналогічно в акті зроблено невірний висновок про те, що сума 19312 грн. податкового кредиту не підтверджується оригіналами податкових накладних які вказані в реєстрі, а саме від ТОВ ТБ "Тайфун-2000", ТОВ "Ферреро Україна" та ТОВ ТД "Сєвєрний". Однак, податкові накладні від вказаних контрагентів наявні в СПД ОСОБА_1 При перевірці податковий кредит за березень 2009 року зменшено на суму 19312 грн. Водночас, вказані накладні є в реєстрі податкових накладних як вказаних субєктів так і підприємця ОСОБА_1, тобто податок сплачений вказаними субєктами і правомірно віднесений позивачем до складу податкового кредиту. В даному випадку не відбулось заниження обєкта оподаткування. Це підтверджується тим, що при здачі реєстрів податкових накладних до звіту, який подається до ДПІ, відбувається звірка податковими органами таких реєстрів з боку контрагентів. Лише випадку розбіжностей при звірці, податковий кредит виключається. При складанні спірного акту перевірки така звірка не проводилась, зустрічні перевірки проведені не були. За таких обставин донарахування 19312 грн. ПДВ по ТОВ ТБ "Тайфун-2000", ТОВ "Ферреро Україна" та ТОВ ТД "Сєвєрний" та 2551 грн. за послуги мобільного звязку UMC неправомірне.

Відповідач подав заперечення на позов. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, з підстав викладених у письмових запереченнях, зокрема зазначив, що позивачем безпідставно сформовано податковий кредит та відповідно валові витрати, повязані з придбанням позивачем, як фізичною особою вантажних автомобілів, що зареєстровані на позивача, як на фізичну особу також позивач не вправі відносити до складу валових витрат амортизаційні відрахування, оскільки не зобовязаний вести бухгалтерський облік. Відповідач зазначив що при складанні акту та винесенні податкових повідомлень рішень він діяв відповідно до закону. Просить відмовити в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення позивача, представників сторін, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, з наступних підстав.

Посадовими особами відповідача проведено планову перевірки позивача з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства за період 01.07.2007року по 31.03.2009року, за результатами якої складено акт №17-119/ від 30.06.2009року (а.с. 12-24).

Під час перевірки, особами, що проводили перевірку встановлено порушення:

- п.п.7.2.1 п. 7.2, п.п.7.4.3, 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону "Про податок на додану вартість (надалі по тексту постанови іменовано Закон про ПДВ), внаслідок чого донараховано суму податку на додану вартість за період з 01.04.2007 р. по 31.12.2008 р. на суму 99026 грн.

- ст. 14 пп. б п. 1 ст. 14 Декрету КМ України Про прибутковий податок з громадян, п.п. 9.12.1 п. 9.12 ст. 9, п. 7.1 ст. 7, Закону України Про податок з доходів фізичних осіб, за порушення яких донараховано податок з доходів фізичних осіб за 2007 р. в сумі 4545, 59грн, 2008 р. -7505.22 грн., 1 кв. 2009 р. - 8303, 13 грн.

На підставі висновків, викладених в акті перевірки, відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення від 09.07.2009 р. № /0 (про визначення податкового зобовязання з податку на додану вартість в розмірі 148539 грн. з яких 99026 грн. основний платіж та 49513 грн. штрафна санкція) та № /0 про визначення податкового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 20353,94 грн. а.с. 25-26)

Податок на доходи фізичних осіб визначено спірним податковим повідомленням-рішенням в сумі 20353,94 грн., з них 16483,23 грн. донараховано внаслідок неприйняття відповідачем віднесених до складу валових витрат позивача амортизаційних відрахувань на основні засоби (три вантажні автомобілі) за IІІ-IV квартали 2007 року в розмірі 6277,29 грн., у 2008 році в розмірі 50034,83 грн., та за І квартал 2009 року на 55354,21 грн, оскільки на думку відповідача позивач не є платником податку на прибуток, не зобовязаний вести бухгалтерській облік; крім того, виключено зі складу витрат вартість товару, який був повернутий покупцями в 1 кварталі 2009 року на 25804,75 грн. і донараховано податку на прибуток в розмірі 3870,71 грн.

Згідно п.22.10 ст.22 Закону України Про податок з доходів фізичних осіб до набрання чинності спеціальним законом з питань оподаткування фізичних осіб-суб'єктів підприємницької діяльності, стосовно оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю діють положення розділу IV Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.92 N 13-92 "Про прибутковий податок з громадян".

Відповідно до ст.13 р. ІV Декрету оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) і документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу.

До складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать документально підтверджені витрати, як включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації.

Згідно додатка № 7 "Про склад валових витрат виробництва (обігу), що виключаються з валового доходу платників податку - фізичних осіб" до Інструкції про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю, затвердженої наказом ГДПІ України від 21.04.93 № 12, фізична особа - платник податку не є юридичною особою і платником податку на прибуток, не має обов'язку вести бухгалтерській облік, тому формує витрати за переліком статті 5 "Валові витрати" і відповідно до статті 8 "Амортизація" вказаного Закону з деякими особливостями.

Положення статті 5 ("Валові витрати") застосовуються в частині підтвердження первинними документами витрачених сум згідно із операціями (які відповідають переліку статті 5), за результатами або за участю яких у податковому періоді (у звітному кварталі) безпосередньо отриманий дохід.

Відповідно до статті 8 ("Амортизація") можливо додатково зменшити валовий дохід виключно на суми витрат, які підлягають амортизації і не перевищують розмір амортизаційних відрахувань, нарахованих шляхом застосування норм амортизації до балансової вартості груп основних фондів, лише у випадку ведення бухгалтерського обліку балансової вартості груп основних фондів відповідно з Порядком, який встановлюється Міністерством фінансів України.

До декларації про доходи, одержані за звітний період, включаються тільки прямі валові витрати і суми амортизаційних відрахувань, що відповідають фактичній сумі отриманого в цьому періоді валового доходу в будь-якій формі від визначеного виду діяльності та підтверджені документально. Виключно факт одержання доходу може бути підставою для включення до валових витрат звітного періоду не всіх підряд видатків, а тільки тієї їх частини, яка прямо цьому доходу відповідає.

Системний аналіз наведених правових норм свідчить про те, що при визначенні сукупного чистого доходу, як об'єкту оподаткування, до розрахунку приймаються фактично отримана у звітному періоді фізичною особою-суб'єктом підприємницької діяльності сума валового доходу та фактично витрачена у зв'язку з отриманням цього доходу сума витрат. До складу витрат можливим є включення амортизаційних відрахувань, нарахованих шляхом застосування норм амортизації до балансової вартості груп основних фондів у випадку ведення бухгалтерського обліку балансової вартості груп основних фондів.

Як свідчать матеріали справи, позивачем нараховувалась у IІІ-IV квартали 2007 року у 2008 році та за І квартал 2009 року амортизація по 2 групі основних фондів, а зокрема по вантажних автомобілях придбаних у власність та зареєстрованих у встановленому порядку (а.с.52-60, 76-104 ) на загальну суму 111 666,33 грн.

Відповідно до видаткової накладної №6946 від 25.08.2008 року та податкової накладної №6065/14 від 22.08.2008 року позивачем, як субєктом підприємницької діяльності придбано автомобіль ТАТА" вартістю 135500 грн. Автомобіль ГАЗ 3302-414И (кузов 0523666) вартістю 81870 грн. придбаний позивачем, як субєктом підприємницької діяльності відповідно до податкових накладних №1797 від 11.07.2008року, № 386 від 14.07.2008 р. № 1516 від 17.06.2008, та видатковї накладної №Рн-0427 від 15.07.2008року та на підставі наряда заказу від 15.07.2008 р. на встановлення ГБО. Ще один автомобіль ГАЗ 3302-414И (кузов 0522957) придбаний відповідно до видаткової накладної Рн 0426 від 15.07.2008 р., наряду заказу на встановлення ГБО від 15.07.2008 р. податкових накладних № 1798 від 11.07.2008 р., 387 від14.07.2008 р., 1515 від 17.06.2008 року. Зазначені автомобілі придбані на підставі рахунків виписаних продавцем, та передані позивачеві за актами прийому передачі (а.с. 76-92). Оплата за автомобілі здійснена позивачем в повному обсязі на рахунки продавців що підтверджується виписками з банківських рахунків та платіжними дорученнями (а.с. 93-95).

Відповідачем та його представниками в судовому засіданні не заперечувались обставини, щодо використання названих основних фондів (вантажних автомобілів) в господарській діяльності позивача. Крім того в ході судового розгляду справи позивач підтвердив обставини, щодо його використання в господарській діяльності цих автомобілів подорожніми листами та відповідними договорами поставки згідно яких позивач зобовязується поставити товарів своїм транспортом (позивач займається оптовою торгівлею продуктів харчування),(а.с. 105-185, 61-71, 203-280), з яких вбачається, що таке використання транспортного засобу та відповідно пального, а зокрема у вересні 2007року відбувалося з метою реалізації позивачем товарів в межах його господарської діяльності.

Таким чином, враховуючи, що валові витрати мають характер реальних витрат платника податку та повинні враховуватися в тому ж податковому звітному періоді, що і доходи, з отриманням яких ці витрати безпосередньо пов'язані, позивачем були правомірно включені до валових витрат нараховані амортизаційні відрахування що також відповідає приписам додатку № 7 до Інструкції про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю, затвердженої наказом ГДПІ України від 21.04.93 № 12.

За таких обставин, висновки відповідача, викладені у вищеназваному акті перевірки щодо неправомірного віднесення підприємцем до складу валових витрат суми амортизаційних відрахувань не відповідають чинному законодавству.

Стосовно ж порушення позивачем п.п.7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону про ПДВ, яке полягає у віднесенні до складу податкового кредиту сплачений при придбанні автомобілів ПДВ на суму 77163 грн., що зареєстровані на позивача, як на фізичну особу, а не як на підприємця, то з матеріалів справи вбачається наступне.

Відповідно до видаткової накладної №6946 від 25.08.2008 року та податкової накладної №6065/14 від 22.08.2008 р. позивачем, як субєктом підприємницької діяльності придбано автомобіль "ТАТА" вартістю 135500 грн. Автомобіль ГАЗ 3302-414И (кузов 0523666) вартістю 81870 грн. придбаний позивачем, як субєктом підприємницької діяльності відповідно до податкових накладних №1797 від 11.07.2008року, № 386 від 14.07.2008 р. № 1516 від 17.06.2008, та видаткової накладної №Рн-0427 від 15.07.2008року та на підставі наряду заказу від 15.07.2008 р. на встановлення ГБО. Ще один автомобіль ГАЗ 3302 -414И (кузов 0522957) придбаний відповідно до видаткової накладної Рн 0426 від 15.07.2008 р., наряду заказу на встановлення ГБО від 15.07.2008 р. податкових накладних № 1798 від 11.07.2008 р., 387 від14.07.2008 р., 1515 від 17.06.2008 р ( а.с. 76-92).

ВРЕР ДАІ м. Рівне УДАІ УМВС України в Рівненській області зареєстровано за позивачем, як за фізичною особою транспортні засоби вантажний фургон ізотермічний "ТАТА" та два фургони малотоннажні ГАЗ 3302, про що видані свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 96-98).

Відповідно до п. 6 "Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок" (затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року N 1388 (далі - Правила)), встановлено, що ці Правила є обов'язковими для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Реєстрація транспортних засобів здійснюється за юридичними та фізичними особами.

На сьогодні відносини власності та порядок реалізації права власності визначають Конституція України та Цивільний кодекс України.

Суб'єктами права власності за ЦК України є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 цього Кодексу, тобто, фізичні та юридичні особи, держава Україна, ОСОБА_3 Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб'єкти публічного права (статті 2 та 318).

Водночас серед цього переліку відсутній такий суб'єкт права власності, як фізична особа - підприємець.

Крім того, Конституція України та ЦК України закріпили право приватної власності (статті 41та 325). Суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати.

Таким чином, суб'єктом права власності законодавством визнається фізична особа, яка може бути власником будь-якого майна, крім майна, яке не може знаходитися взагалі у власності фізичної особи, і, водночас, не виокремлюється такий суб'єкт права власності як фізична особа - підприємець.

Що стосується поняття "фізична особа то вказане поняття є значно ширшим ніж поняття фізична особа- підприємець", оскільки фізична особа має усі особисті немайнові права та здатна мати усі майнові права, передбачені Конституцією України, Цивільним кодексом України та іншими законами (стаття 26 ЦК), в тому числі й щодо зайняття підприємницькою діяльністю.

Отже, чинним законодавством України не передбачено реєстрація права власності за Фізичною особоюпідприємцем, така реєстрація проводиться за фізичною особою, яка наділена правом щодо зайняття підприємницькою діяльністю.

Матеріалами справи, а зокрема видатковими, товаро транспортними, податковими накладними, рахунками та договорами поставки товару (а.с. 105-185, 61-71, 203-280) підтверджуються обставини щодо використання позивачем вищеназваного транспортного засобу в своїй підприємницькій діяльності для доставки товарів ( продуктів харчування) в торгівельну мережу.

Відповідно до п.п. 7.4.1. п. 7.4 ст. 7 Закону України Про податок на додану вартість податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

При цьому, датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг) (підпункт 7.5.1. п. 7.5 статті 7 Закону Про ПДВ.

Таким чином, документом, що посвідчує право позивача на формуванням податкового кредиту, для даної операції з придбання транспортного засобу є податкові накладні №6065/14 від 22.08.2008 р., №1797 від 11.07.2008року, № 386 від 14.07.2008 р. № 1516 від 17.06.2008, № 1798 від 11.07.2008 р., №387 від 14.07.2008 р., №1515 від 17.06.2008 р ( а.с. 76-92).

Враховуючи вищевикладені обставини, щодо придбання зазначених трьох вантажних автомобілів та обставини використання названого транспорту в господарській діяльності позивача, останній правомірно відніс до складу податкового кредиту суму податку на додану вартість в розмірі 99026 грн. та відніс на витрати суми амортизаційних відрахувань на основні засоби (вантажні автомобілі) за IІІ-IV квартали 2007 року в розмірі 6277.29 грн., у 2008 році в розмірі 50034,83 грн., та за І квартал 2009 року на 55354,21 грн.

Крім того, згідно акту перевірки відповідачем встановлено включення до податкового кредиту податкових накладних за послуги мобільного звязку UMC на загальну суму 2551 грн. Як вказано в акті ці накладні не оформлені належним чином, а саме не завірені мокрою печаткою.

З таким висновком перевірки суд погодитись не може, виходячи із наступного.

Відповідачем в судовому засіданні не спростував твердження позивача про те що у позивача в наявності були належним чином оформлені накладні, однак на час перевірки інспектор не зясовувуючи наявність у позивача накладних з "мокрою" печаткою, лише вказав що є накладні факсимільним підписом та печаткою. Як вбачається з акту перевірки ( а.с.19) інспектор лише зазначає про виявлення накладних у яких печатка та підпис оператора звязку UMC роздруковані на принтері, проте не вказує про відсутність накладних з оригінальними печатками станом на день перевіроки.

Також відповідачем в акті перевірки зроблено невірний висновок про те, що сума 19312 грн. податкового кредиту не підтверджується оригіналами податкових накладних які вказані в реєстрі, а саме від ТОВ ТБ "Тайфун-2000", ТОВ "Ферреро Україна" та ТОВ ТД "Сєвєрний". Однак, податкові накладні від вказаних контрагентів наявні в СПД ОСОБА_1 При перевірці податковий кредит за березень 2009 року зменшено на суму 19312 грн. Водночас, вказані накладні є в реєстрі податкових накладних як вказаних субєктів так і підприємця ОСОБА_1, тобто податок сплачений вказаними субєктами і правомірно віднесений позивачем до складу податкового кредиту. В даному випадку не відбулось заниження обєкта оподаткування. Це підтверджується тим, що при здачі реєстрів податкових накладних до звіту, який подається до ДПІ (а.с.202-208) відбувається звірка податковими органами таких реєстрів з боку контрагентів. Лише випадку розбіжностей при звірці, податковий кредит виключається. При складанні спірного акту перевірки така звірка не проводилась, зустрічні перевірки проведені не були.

Позивач надав в судове засідання для огляду оригінали податкових накладних з вказаними контрагентами, підтверджуючі правомірність віднесення ним до податкового кредиту зазначеної суми, копії накладних долучені до матеріалів справи (а.с. 211, 214, 217, 219, 221, 225, 228, 230, 233, 235, 239, 242, 244, 247, 250, 251, 253-254, 256-257, 260, 263, 266, 269, 272,275,277).

За таких обставин суд вважає, що донарахування 19312 грн. ПДВ по ТОВ ТБ "Тайфун-2000", ТОВ "Ферреро Україна" та ТОВ ТД "Сєвєрний та 2551 грн. та за послуги мобільного звязку UMC,здійснено відповідачем неправомірно.

Виходячи із вищенаведених обставин, суд приходить до висновку, що відповідачем безпідставно винесено податкові повідомлення-рішення № /0/ та № /0/ від 09.07.2009 року в частині донарахування ПДВ в розмірі 99026 грн та відповідно штрафних санкцій на суму 49513 грн. а також податку на доходи фізичних осіб в розмірі 16483,23 грн.

За таких обставин, адміністративний позов в цій частині слід задовольнити.

В частині позовних вимог щодо скасування податкового повідомлення-рішення № /0/ від 09.07.2009 року про донарахування податку на доходи фізичних осіб на суму 3870,71 грн. судом встановлено наступне.

Зазначена сума визначена оскаржуваним рішенням відповідача в звязку з неприйняттям до складу витрат позивача вартості повернутого покупцями товару порушенням терміну його придатності і який зберігався на складі позивача.

Суд вважає, що відповідачем обґрунтовано зменшено валові витрати позивача (вартість реалізованого товару на суму 24026,65 грн. Даний товар був повернутий покупцями в звязку із закінченням терміну придатності. Суму такого товару визначено на підставі довідок коригування податкового кредиту по ПДВ за 2 півріччя 2007 року. При цьому списання такого товару не проводилось.

Відповідно до вимог п.5.1 ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Виходячи із наведеного вартість такого товару в сумі 24026,65 грн. не повязана з отриманням доходу від підприємницької діяльності, а отже не може бути віднесена до складу валових витрат.

За таких обставин в частині позовних вимог щодо скасування податкового повідомлення-рішення № /0/ від 09.07.2009 року про донарахування податку на доходи фізичних осіб на суму 3870,71 грн. слід відмовити.

Судовий збір, сплачений позивачем при поданні позову, присуджується йому з державного бюджету згідно частини 3 статті 94 КАС України, відповідно до задоволених вимог в сумі 1,70 грн.

Керуючись ст.ст. 160163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкові податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Рівне № /0/ від 09.07.2009 року про визначення суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 148 539 грн. з яких 99026 грн. -основний платіж, 49 513,00 грн. -штрафна санкція.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Рівне № /0/ від 09.07.2009 року про збільшення суми податкового зобов'язання за платежем податок з доходів фізичних осіб на суму 16483 грн. 23 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Присудити на користь позивача - Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (адреса: вул. Д. Галицького,1/9, Рівне,33027, код НОМЕР_1) із Державного бюджету судовий збір у розмірі 01,70 грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо заяву про апеляційне оскарження було подано, але апеляційна скарга не була подана у встановлений строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції, який ухвалив постанову. Заява про апеляційне оскарження подається протягом 10-ти днів з дня складання постанови в повному обсязі. Якщо постанову було проголошено у відсутності особи, яка бере участь у справі, то строк подання заяви про апеляційне оскарження обчислюється з дня отримання нею копії постанови.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом 20-ти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя Боймиструк С.В.

Постанова складена в повному обсязі "15" березня 2010 р.