Справа № 807/3038/14
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2015-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2015 р. Справа № 876/1600/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шинкар Т.І.,

суддів Ільчишин Н.В., Пліша М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2014 року у справі №807/3038/14 за позовом Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області до Державного підприємства Міністерства оборони України «Мукачівська госпрозрахункова дільниця», за участю третіх осіб - Міністерства оборони України та Фонду державного майна України, за участі Військової прокуратури Ужгородського гарнізону про стягнення податкового боргу за рахунок майна, що перебуває у податковій заставі, -

В С Т А Н О В И В:

29.09.2014р. Мукачівська об'єднана державна податкова інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області (далі-ОДПІ) звернулась в суд з позовом до Державного підприємства Міністерства оборони України «Мукачівська госпрозрахункова дільниця» (далі-Підприємство), просила надати дозвіл ОДПІ на погашення усієї суми податкового боргу у розмірі 352 260,90 грн. (в тому числі 7 221,44 грн. пені) за рахунок майна Підприємства, вказаного в Акті опису майна №14 від 17.09.2014р., що перебуває у податковій заставі.

В судовому засіданні 24.10.2014р. та 11.11.2014р. протокольними ухвалами, із занесенням в журнали судових засідань, в якості третіх осіб залучено Міністерство оборони України та Фонд державного майна України, 20.11.2014р. протокольною ухвалою допущено до участі у справі в якості представника відповідача Військову прокуратуру Ужгородського гарнізону.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 26.12.2014р. у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОДПІ подала апеляційну скаргу, просить скасувати постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 26.12.2014р. та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що станом на 11.09.2014р. Підприємство не сплатило суму податкового боргу в розмірі 352 260,90грн. Позивачем вживались всі заходи для погашення боргу, як за рахунок активів платника, так і за рахунок коштів, що належать йому на праві власності, в тому числі тим, які знаходяться на рахунках платника та було виявлено неможливість стягнення податкового боргу у зв'язку з відсутністю коштів на рахунках платника. Таким чином, заявлений борг можна стягнути тільки за рахунок майна, що перебуває у податковій заставі. Податковим кодексом України врегульовано механізм стягнення податкового боргу за рахунок майна платника податків, а тому заперечення відповідача та залучених третіх осіб є безпідставними. При цьому, погодження з Фондоим державного майна України на продаж майна боржника можливе тільки після судового рішення, яке набрало законної сили, яким контролюючому органу надано дозвіл на реалізацію майна боржника. Окрім того, не було надано доказів, що будівля готелю «Карпати» є цілісним майновим комплексом. Судом не взято до уваги, що на день подачі адміністративного позову та на момент винесення постанови 26.12.2014р. майно відповідача перебувало у податковій заставі, що і є підставою для надання дозволу на погашення суми податкового боргу за рахунок майна боржника.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, хоча належним чином повідомленні про місце та час розгляду справи, а тому на підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, на основі наявних у справі доказів, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, державне підприємство Міністерства оборони України «Мукачівська госпрозрахункова дільниця» є юридичною особою, що підтверджується копією свідоцтва серії А00 №611078, та згідно довідки про взяття на облік платника податків від 20.09.2010 №7818 перебуває на обліку в ОДПІ як платник податків.

Мукачівською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Закарпатській області станом на 11.09.2014р. встановлено не сплату суми податкового боргу в розмірі 352 260,90 грн., яка виникла за період з 09.02.2010р. по 30.07.2013р. на підставі декларацій та податкових повідомлень-рішень та перебувала на стягненні в органах виконавчої служби на підставі рішень Закарпатського окружного адміністративного суду.

Статтею 95 розділу II Кодексу визначено порядок продажу майна, що перебуває у податковій заставі.

Контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Пунктом 95.3 статті 95 Кодексу визначено, що контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.

Як зазначає ОДПІ, у процесі вжиття заходів для погашення податкового боргу, окрім звернення про надання згоди на реалізацію майна боржника, виявлено неможливість стягнення податкового боргу у зв'язку з відсутністю коштів на рахунках платника, що стало підставою звернення з позовом до суду на виконання наданих законом повноважень згідно складеного ОДПІ акта опису майна у податкову заставу №14 від 17.09.2014р. та зареєстрації у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна податкової застави від 17.09.2009р. та податкової застави в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження від 17.09.2014р.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до п.п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового Кодексу України від 02.12.2010р. (далі-ПК України), платники податків зобов'язані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 36 ПК України податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом. Податковий обов'язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов'язків платника податків, крім випадків, передбачених законом.

Згідно п. 57.1 ст. 57 ПК України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОДПІ прийнято першу податкову вимогу №1/148 форми «Ю» від 05.02.2009р. та другу податкову вимогу №2/278 форми «Ю» від 12.03.2009р., які вручено головному бухгалтеру під розписку(а.с.20).

Станом на 11.09.2014р. за Підприємством рахується сума податкового боргу в розмірі 352 260,90 грн., яка виникла за період з 09.02.2010р. по 30.07.2013р. на підставі декларацій та податкових повідомлень-рішень та перебувала на стягненні в органах виконавчої служби на підставі рішень Закарпатського окружного адміністративного суду.

Отже, податковий борг у розмірі 352 260,90 грн.(в тому числі 7 221,44 грн.), є узгодженим та визнається сторонами.

Згідно листа Управління ДВС Відділу примусового виконання рішень від 28.07.2014р. №1867/4/1114, станом на 07.07.2014р., кошти на арештованих рахунках боржника відсутні(а.с.21).

Відповідно п.87.2 ст. 87 ПК України джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом (п. 87.3 ст. 87 ПК України), а також іншими законодавчими актами.

Згідно з пунктом 89.2 статті 89 розділу II ПК України право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває у його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків.

Пунктом 89.2 статті 89 розділу II ПК України передбачено, що право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває у його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків.

Так, згідно п.89.3 ст.89 ПК України майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису.

До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу.

Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника контролюючого органу, яке пред'являється платнику податків, що має податковий борг.

Акт опису майна, на яке поширюється право податкової застави, складається податковим керуючим у порядку та за формою, що затверджені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відмова платника податків від підписання акта опису майна, на яке поширюється право податкової застави, не звільняє такого платника податків від поширення права податкової застави на описане майно. У такому випадку опис здійснюється у присутності не менш як двох понятих.

Так, ОДПІ здійснено опис майна, про що складено акт опису майна №14 від 17.09.2014р., згідно якого вартість майна, яке внесено у податкову заставу буде визначатись експертною оцінкою та на підставі якого ОДПІ просить надати дозвіл на реалізацію майна (а.с.12).

У Державному реєстрі обтяжень рухомого майна ОДПІ зареєстровано податкову заставу від 17.09.2009р. та податкову заставу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження від 17.09.2014р.

Як вбачається з акта опису №14 від 17.09.2014 року (а.с.12), такий керівником підприємства Прокофєв Ігорем Івановичем не підписано, оскільки останній від його підписання відмовився. Доказів того, що опис майна здійснювався у присутності не менше двох понятих, ОДПІ суду не надала.

Як це зазначено в п.2.3.Наказу Міністерства Доходів і зборів України №572 від 10.10.2013р., яким затверджено Порядок застосування податкової застави органами доходів і зборів та який зареєстрований у Мінюсті, у разі відмови платника податків від підписання акта опису майна такий опис здійснюється у присутності не менш як двох понятих. Понятими не можуть бути працівники органів доходів і зборів або правоохоронних органів, а також інші особи, участь яких як понятих обмежується Законом України «Про виконавче провадження».

Аналіз норм чинного законодавства та встановлених обставин у справі дає можливість колегії суддів погодитись з висновками суду першої інстанції, що оскільки акт опису майна №14 від 17.09.2014р., складений в порушення п.89.3 ст.89 ПК України та вищезгаданого Порядку, а тому такий не може бути підставою обґрунтованості позову про надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна Підприємства в порядку п.95.3 ст.95 ПК України.

Окрім того слід зауважити, що статтею 1 Закону України від 29.11.2001р. № 2864 «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» встановлено мораторій на застосування примусової реалізації майна державних підприємств та господарських товариств, у статутних фондах яких частка держави становить не менше 25 відсотків (далі - підприємства), до вдосконалення визначеного законами України механізму примусової реалізації майна.

Згідно ст.2 цього Закону, для цілей цього Закону під примусовою реалізацією майна підприємств розуміється відчуження об'єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності цими підприємствами, а також акцій (часток, паїв), що належать державі в майні інших господарських товариств і передані до статутних фондів цих підприємств, якщо таке відчуження здійснюється шляхом звернення стягнення на майно боржника за рішеннями, що підлягають виконанню Державною виконавчою службою, крім рішень щодо виплати заробітної плати та інших виплат, що належать працівнику у зв'язку із трудовими відносинами, та рішень щодо зобов'язань боржника з перерахування фондам загальнообов'язкового державного соціального страхування заборгованості із сплати внесків до цих фондів, яка виникла до 1 січня 2011 року, та з перерахування органам Пенсійного фонду України заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Згідно п.1.1. Статуту Підприємства, таке є державним підприємством, що засноване на державній власності, створене Міноборони України і підпорядковане йому.

Майно Підприємства є державною власністю і закріплюється за ним на праві повного господарського відання (п.5.2 Статуту Підприємства).

Згідно п.5.4. Статуту Підприємства, відчуження засобів виробництва, що є державною власністю і закріплені за Підприємством, здійснюється за погодженням з Міноборони України у порядку, що встановлений чинним законодавством.

Аналіз зазначених законодавчих норм дає підстави колегії суддів вважати, що примусова реалізація майна державних підприємств та господарських товариств, у статутних фондах яких частка держави становить не менше 25 відсотків має певну специфіку. В матеріалах справи відсутні докази в підтвердження надання згоди Міноборони України на відчуження описаного згідно акта опису №14 майна (майнового комплексу), яке згідно п.5.2.Статуту Підприємства є державною власністю.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Мукачівської об'єднаної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2014 року у справі №807/3038/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.І. Шинкар

Судді Н.В. Ільчишин

М.А.Пліш