Справа № 808/2354/13-а
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2015-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

12 травня 2015 рокусправа № 808/2354/13-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дурасової Ю.В.

суддів: Туркіної Л.П. Проценко О.А.

за участю секретаря судового засідання: Комар Н.В.

представників позивача: Левченка Віталія Васильовича, Близнюка Андрія Віталійовича

представника відповідача: Крошки Володимира Вікторовича

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 20 лютого 2014 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Запоріжкокс" до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 24.10.2012 №, №,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 20 лютого 2014 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Запоріжжі Державної податкової служби від 24.10.2012 №, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за квітень 2012 року на суму 2 408 087 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 1 204 043 грн. 50 коп. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м.Запоріжжі Державної податкової служби від 24.10.2012 №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 1071499 грн 50коп., у тому числі: за основним платежем в розмірі 714 333 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в розмірі 357 166 грн. 50 коп.

Постанова суду першої інстанції обґрунтована тим, що здійснення продажу коксохімічної продукції позивачем за ціною, нижчою її собівартості обумовлено економічними чинниками, що склалися на ринку України. Крім того, відповідно до ч.1 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З огляду на це та приймаючи до уваги той факт, що матеріалами справи №0870/10933/12 було встановлено, що всі господарські операції, які були перевірені під час перевірки, оформленої актом №227/26-2/00191224 від 13.07.2012 (на який посилається відповідач в акті перевірки від 05.10.2012 №405/26-2/00191224) були відображені позивачем в бухгалтерському обліку на підставі належним чином оформлених первинних документів, в тому числі і податкових накладних, отриманих від постачальників.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, податковим органом подано апеляційну скаргу, згідно якої відповідач просить скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. Наполягає на тому, що перевіркою товариства встановлено, що обсяг продажу однієї тони продукції є меншим ніж обсяги придбаних товарів, послуг, з яких складається собівартість однієї тони реалізованої продукції. Підприємство здійснює декларування податкового кредиту по всіх операціях придбаних товарів, послуг, які відносяться до собівартості виготовленої продукції, у тому числі по операціях придбання товарів, послуг, які не включаються до обсягів продажу готової продукції. Таким чином встановлено, що ПАТ «Запоріжкокс» здійснює декларування податкового кредиту по операціям придбання товарів, послуг, які не включаються до оподаткованих операцій.

Представником позивача надав до апеляційного суду заперечення, згідно яких просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін. Зазначає, що продаж позивачем продукції за ціною, нижчою собівартості продукції, не можна розглядати операцією поза межами господарською діяльності товариства. Крім того, товариством в цілях отримання права на податковий кредит з податку на додану вартість було виконано всі умови для його відображення, а зокрема придбання або виготовлення товарів та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та в задоволенні позову відмовити. Надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі (викладено вище).

Представники позивача у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечили, просили вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін. Надали пояснення аналогічні, викладеним в запереченнях проти апеляційної скарги (викладено вище).

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що податковим органом була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ПАТ "Запоріжкокс" з питання правомірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за квітень 2012 року. За результатами перевірки складено акт від 05.10.2012 №405/26-2/00191224. Згідно з висновками акту перевірки встановлені порушення п.198.3 ст.198, п.200.1, п.200.2, п.200.4а ст.200 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем завищено податок па додану вартість, що підлягає бюджетному відшкодуванню за квітень 2012 року на загальну суму 2 408 087 грн., п.198.3 ст.198, п.200.1, п.200.2 ст.200 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем занижено податок на додану вартість за квітень 2012 року на загальну суму 714 333 грн. На підставі матеріалів перевірки відповідачем винесені податкові повідомлення - рішення від 24.10.2012 №, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за квітень 2012 року на суму 2 408 087 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 1 204 043 грн. 50 коп. та податкове повідомлення-рішення від 24.10.2012 №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 1 1071499 грн. 50коп., у тому числі: за основним платежем в розмірі 714 333 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в розмірі 357 166 грн. 50 коп.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 15.01.2014 по справі №0870/10933/12 задоволено позов Публічного акціонерного товариства "Запоріжкокс" до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Запоріжжя Державної податкової служби та скасовано податкове повідомлення - рішення від 26.07.2012 №. Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.12.2014 апеляційну скаргу відповідача залишено без задоволення, а постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 15.01.2014 по справі №0870/10933/12 - без змін.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції до даних правовідносин правильно застосував норми Податкового кодексу України, Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно матеріалів справи, в акті перевірки зазначено, що позивачем у квітні 2012 року реалізовано продукцію за ціною нижче її собівартості. На думку податкового органу, підприємство таким чином за рахунок бюджетного відшкодування намагається покрити свої збитки від продажу продукції за ціною нижче ціни її собівартості, що в свою чергу свідчить про зловживання правом на відшкодування цього податку з бюджету, наданим Податковим кодексом України. Намір одержати доход лише в зазначений спосіб, без здійснення реальної господарської діяльності, не можна розглядати як самостійну ділову мету, а тому в цьому випадку дохідність є умовною, оскільки може бути досягнута за рахунок бюджетного відшкодування ПДВ.

Відповідно до п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на податковий кредит відповідно до п. 198.2 ст.198 Податкового кодексу України вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пп.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу).

Отже, Податковим кодексом України встановлено вичерпний перелік документів на підставі яких у платника податків виникає право на включення відповідних сум до податкового кредиту і встановлений вичерпний перелік обставин, за якими суми податку, сплачені платником податку, не можуть бути віднесені до податкового кредиту.

Згідно ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. У ч.2 ст.3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" зазначено, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку. Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

В той же час, всі господарські операції, які були піддані перевірені під час податкової перевірки, оформленої актом перевірки № 227/26-2/00191224 від 13.07.2012, були відображені позивачем у бухгалтерському та податковому обліку на підставі належним чином оформлених документів, в тому числі і податкових накладних, отриманих від постачальників товарів (послуг).

Таким чином, враховуючи наявність у позивача податкових накладних, на підставі яких відповідні суми ПДВ у складі вартості придбаних товарів (послуг) були включені до податкового кредиту, приймаючи до уваги, що зазначені податкові накладні не визнані недійсними, будь-яких посилань щодо невідповідності порядку оформлення цих податкових накладних вимогам Податкового кодексу України акт перевірки не містить. Отже, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позивач цілком правомірно включив суми податку на додану вартість по отриманим товарам (послугам) до складу податкового кредиту у квітні 2012.

Підпунктом 198.3 ст.198 Податкового кодексу України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 даного кодексу, та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п.200.1-200.4 ст.200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті і перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом, а при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем товарів/послуг, а залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Таким чином, право платника ПДВ на бюджетне відшкодування залежить лише від оплати останнім сум такого податку контрагентам у попередніх податкових періодах, що позивачем було здійснено і даний факт не заперечується відповідачем у акті перевірки.

Відповідно до пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Підпункт 14.1.56 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначає, що доходи - це загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Відповідно до ст.185, ст.188-189, ст.198, 201 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з поставки товарів, місце надання яких знаходиться на митній території України; поставка товарів (робіт, послуг) здійснюється за договірними (контрактними) цінами з додатковим нарахуванням податку на додану вартість; платник податків зобов'язаний надати покупцю податкову накладну, яка є підставою для віднесення вказаної в ній суми податку на додану вартість до податкового кредиту Покупця.

При цьому, право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Таким чином, наявність доходу, у вигляді прибутку, не є абсолютним показником, а залежить від багатьох чинників, серед яких, зокрема, і об'єктивні фактори формування ринкових цін на певний вид продукції. Здійснення продажу коксохімічної продукції позивачем за ціною, нижчою її собівартості обумовлено економічними чинниками, що склалися на ринку України.

Крім цього, слід зазначити, що висновки акту перевірки від 05.10.2012 №405/26-2/00191224 ґрунтуються на висновках іншої перевірки, які викладені в акті №227/26-2/00191224 від 13.07.2012 (з питань правомірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за квітень 2012), якою було встановлено завищення суми бюджетного відшкодування за квітень на загальну суму ПДВ 4921665грн., у зв'язку з чим, первинні документи податковим органом в цьому випадку не досліджувалися.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Керуючись ст. п.1 ч.1 ст.198, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 20 лютого 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Запоріжкокс" до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 24.10.2012 №, № - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: Ю.В. Дурасова

Суддя: Л.П. Туркіна

Суддя: О.А. Проценко