Справа № 813/2352/14
Суддя: Каралюс Володимир Маріянович
Дата ухвалення: 2015-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 квітня 2015 року Справа № 876/6329/14
Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :
Головуючого судді Каралюса В.М.,
суддів: Затолочного В.С., Костіва В.М.,
за участі секретаря судового засідання Бєлкіної Н.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 та апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 29 травня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_2 про стягнення компенсацій за неотримане речове майно,-
В березні 2014 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_2 , військової частини НОМЕР_1 в якому просила стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію замість речового майна, яке було належне до видачі згідно з нормами забезпечення на суму 9407,05 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона проходила військову службу у телеграфному відділенні засекреченого зв`язку телеграфного центру 63 інформаційно-телекомунікаційного вузла оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " на посаді старшого телеграфіста. Після звільнення у відставку вона не отримала ні грошової компенсації замість належного їй до видачі речового майна, ні самого речового майна, що є порушенням Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 29 травня 2014 року позов задоволено частково. Постановлено стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно в сумі 1573 грн. 67 коп. В решті позовних вимог відмовлено.
При винесенні такого рішення суд першої інстанції виходив з того, що на момент звільнення позивача були чинні положення п. 2 ст.91 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", відповідно до яких передбачено право військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, на отримання замість належних їм за нормами забезпечення предметів речового майна грошової компенсації в розмірі вартості зазначених предметів. Разом з тим, оскільки позивачка на момент звернення до суду вже не була військовослужбовцем, який проходить військову службу за контрактом або перебуває на кадровій військовій службі, суд не знайшов підстав для задоволення її вимог щодо стягнення грошової компенсації замість неотриманого речового майна за період після 11.03.2000 року.
Не погодившись із таким рішенням суду першої інстанції, його оскаржили сторони у справі позивач ОСОБА_1 та військова частина НОМЕР_1 .
ОСОБА_1 в поданій апеляційній скарзі, покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувану постанову скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Військова частина військової частини НОМЕР_1 в поданій апеляційній скарзі, покликаючись на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.
Встановлено, що згідно з наказом командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " № 8-ПМ від 26.12.2013 року по особовому складу (м. Рівне), позивачку ОСОБА_2 , старшого солдата, старшого телеграфіста телеграфного відділення засекреченого зв`язку телеграфного центру 63 інформаційно-телекомунікаційного вузла "Північ", звільнено у відставку за пунктом "б" ч. 6 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (за станом здоров`я) з правом носіння військової форми, виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, та направлено її на військовий облік до Шевченківсько-Личаківсько-Залізничного РВК м. Львова.
Відповідно до наявних в матеріалах справи довідках № 22 від 27.01.2014 року та № 21 від 27.01.2014 року, у військової частини НОМЕР_2 перед позивачкою існує непогашена заборгованість по речовому майну в сумі 1573,67 грн. та 7833,38 грн. відповідно.
30.01.2014 року ОСОБА_2 звернулася до командира в/ч НОМЕР_2 з заявою про виплату грошової компенсації за не отримане речове майно підчас проходження служби. Однак, 19.02.2014 року позивачці у такій виплаті було відмовлено з тих підстав, що речове майно на складі в/ч А 4514 відсутнє, кошти на виплату грошової компенсації у в/ч НОМЕР_2 відсутні теж.
Частиною 2 статті 9 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»передбачено, що військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них.
Частиною 4 статті 9 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»встановлено, що порядок і розміри грошового та матеріального забезпечення військовослужбовців та компенсації замість речового майна і продовольчих пайків встановлюються Кабінетом Міністрів України з урахуванням коефіцієнта індексації грошових доходів.
На виконання вимог Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» Кабінетом Міністрів України прийнято: - постанову від 12 березня 1996 року № 316 «Про норми забезпечення продовольчими пайками військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства, військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу Міністерства внутрішніх справ»; - постанову від 22 липня 1998 року № 1135 «Про забезпечення військовослужбовців Збройних Сил речовим майном у мирний час»; - постанову № 426 від 29 березня 2002 року «Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації»; - постанову № 1444 від 28 жовтня 2004 року «Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час».
Законом України «Про деякі заходи, щодо економії бюджетних коштів», який набув чинності 11 березня 2000 року, дію частини другої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в частині одержання військовослужбовцями речового майна і продовольчих пайків або за бажанням військовослужбовців грошової компенсації замість них призупинено.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб» від 3 листопада 2006 року (набрав чинності з 1 січня 2007 року) статтю 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» викладено в новій редакції, а також доповнено статтею 9-1 (у редакції, чинній до 1 січня 2008 року), якою було передбачено, зокрема, що продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, мають право на отримання замість належних їм за нормами забезпечення предметів речового майна грошової компенсації в розмірі вартості зазначених предметів.
При цьому положення ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»регулюють порядок виплати компенсації замість речового майна військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, і не поширюються на військовослужбовців, звільнених з військової служби.
Відповідно до ст. 75 Конституції України Верховна Рада України є єдиним органом законодавчої влади в Україні.
Конституція України не встановлює пріоритету застосування того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання. Немає також закону України, який би регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.
Водночас, Конституційним Судом України у пункті 3 мотивувальної частини Рішення від 03 жовтня 1997 року № 4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначено: «Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше».
Відповідно до ч. 3 ст. 150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обов`язковими до виконання на території України.
Таким чином, виходячи з наведених положень Конституції України та Рішення Конституційного Суду України, пріоритетними в даному випадку є положення Закону України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів».
Як наслідок, до спірних правовідносин не може бути застосована норма ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», якою, власне, і передбачено можливість отримання грошової компенсації замість речового майна і продовольчого пайка.
Постанова Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року № 1444, якою затверджено Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, не поновлює право позивача на отримання грошової компенсації замість неодержаного речового майна, призупинене Законом України «Про деякі заходи, щодо економії бюджетних коштів».
Разом з тим, з січня 2001 року набула чинності стаття 16 Закону України «Про Збройні Сили України», якою військовослужбовцям гарантувалося одержання за рахунок держави житла, фінансового, речового, продовольчого, медичного (у тому числі санаторно-курортного) та інших видів забезпечення у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України і враховують характер та умови службової діяльності, стимулюють заінтересованість громадян України у військовій службі, однак суд апеляційної інстанції зазначає, що згаданим Законом не передбачено можливості отримання грошової компенсації за неотримане речове майно чи продовольче забезпечення.
Таким чином, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог не відповідає обставинам справи.
Узагальнюючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на неповно, необ`єктивно і всебічно не з`ясованих обставинах, прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 158-163, 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовільнити частково. Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задовільнити.
Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 29 травня 2014 року у справі № 813/2352/14 скасувати та винести нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя В.М. Каралюс

суддя В.С. Затолочний

суддя М.В. Костів