Справа № 809/1642/15
Суддя: Лучко О.О.
Дата ухвалення: 2015-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2015 р. Справа № 809/1642/15

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Лучко О.О.

за участю секретаря Жовнірович О.С.

за участю сторін:

представника позивача: Борсука Д.Я.

представника відповідача: не з'явилася

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: Івано-Франківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,-

ВСТАНОВИВ:

22.04.2015 року Івано-Франківське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося до суду з адміністративним позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені в розмірі 7 155,28 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем не сплачені адміністративно-господарські санкції та пеня у розмірі та порядку, передбаченому Законом України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", за невиконання у 2014р. нормативу створення робочих місць для працевлаштування інвалідів. Згідно з даними звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2014 рік, поданого відповідачем, та відповідно до розрахунку Фонду середньооблікова чисельність його штатних працівників складає 8 осіб, з цього розрахунку установлений норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів становить 1 робоче місце, яке не зайняте інвалідом. А тому, відповідач до 16.04.2015 року повинен був самостійно сплатити позивачу адміністративно-господарські санкції у розмірі 7148,13 грн. Пеня за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій становить 7,15 грн. Заборгованість зі сплати адміністративно-господарських санкцій та пені на загальну суму 7155,28 грн. відповідачем не сплачена, а тому підлягає стягненню в судовому порядку.

Відповідач подала через канцелярію суду заперечення проти позову та клопотання про розгляд справи без її участі. В запереченні зазначила, що обов'язок підприємця щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком підбирати інвалідів на створені робочі місця, такий обов'язок покладається на органи працевлаштування, зокрема, на державну службу зайнятості. На виконання приписів Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" відповідач протягом 2014 року виділила та створила робоче місце для інвалідів, інформувавши про це службу зайнятості шляхом подання відповідної звітності. Вважає, що нею вжито всіх належних заходів щодо виконання нормативу працевлаштування інвалідів, а тому правових підстав для сплати нею адміністративно-господарських санкцій та пені немає. У задоволенні позову просила відмовити.

Розглянувши позовну заяву, заперечення проти позову, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши подані докази, суд дійшов висновку, що позов Івано-Франківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач 06.02.2014 року подавала до Івано-Франківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів Звіт форми №10-ПІ про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2014 рік, зазначивши в ньому середньооблікову чисельність штатних працівників - 8 осіб. (а.с. 31) Виходячи з даного розрахунку, установлений норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у ФОП ОСОБА_2 становить 1 місце. За даними звіту середньооблікова кількість незайнятих робочих місць для штатних працівників підприємства, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність складає 1 робоче місце. У зв'язку з невиконанням нормативу працевлаштування інвалідів відповідачеві нараховано адміністративно-господарські санкції у розмірі 7148,13грн. За порушення терміну сплати адміністративно-господарських санкцій ФОП ОСОБА_2 нарахована пеня на суму 7,15 грн.

Судом встановлено, що відповідач щомісячно протягом 2014 року зверталася до Івано-Франківського міського центру зайнятості шляхом подання звітності форми №3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" щодо створення робочого місця для працевлаштування інваліда на посаду швачки, що підтверджується звітами №3-ПН від 08.01.2014 року, 07.02.2014 року, 03.03.2014 року, 07.04.2014 року, 06.05.2014 року 05.06.2014 року, 07.07.2014 року, 05.08.2014 року, 05.09.2014 року, 07.10.2014 року, 06.11.2014 року та 05.12.2014 року та листом від Івано-Франківського міського центру зайнятості від 04.02.2015 року №379-05/10-15 (а.с. 16, 17-28)

Частиною третьою статті 18 України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21 березня 1991 року № 875 (далі - Закон № 875-ХІІ) передбачено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З положення ч.1 ст.19 Закону № 875-ХІІ слідує, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.3 ст.18 Закону №875-ХІІ).

Пунктом 2.1. Порядку подання форми звітності №3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)", затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України 31 травня 2013 року №316, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 червня 2013 року за №988/23520, визначено, що форма подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії(й). Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст.20 Закону №875-ХІІ встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, які використовують найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. У частині 2 наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито всіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Викладене вище дає підстави зробити висновок про те, що у діях відповідача відсутній склад правопорушення, оскільки ним виділено та створено робоче місце для працевлаштування інваліда на посаду швачки та повідомлено службу зайнятості у встановленому законом порядку про наявність такої вакансії.

Отже, на ФОП ОСОБА_2 не може бути покладена відповідальність за непрацевлаштування інваліда.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону №875-ХІІ забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

За приписами ст.18-1 Закону №875-ХІІ інвалід, який не досяг пенсійного віку, не працює, але бажає працювати, має право бути зареєстрованим у державній службі зайнятості як безробітний. Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Наказом Міністерства соціальної політики України від 31 травня 2013 року № 316 "Про затвердження форми звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії) та Порядку її подання" (чинний) формою звітності роботодавців про наявність вакантних місць, в тому числі призначених для працевлаштування інвалідів, є форма № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)".

У пункті 3 розділу II цього звіту вказується кількість вакансій, на які можуть бути працевлаштовані громадяни, що мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню (відповідно до статті 14 Закону України "Про зайнятість населення"), і за необхідності в пункті 4 зазначаються категорії таких громадян, зокрема "інваліди".

При вирішенні питання про правомірність стягнення адміністративно-господарських санкцій, суд виходить із загальних норм права відносно відповідальності за порушення зобов'язань та встановлення в діях або бездіяльності роботодавця складу правопорушення з метою застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій, при цьому враховує, що елементами правопорушення є вина та наявність причинного зв'язку між самим порушенням та його наслідками.

Позивач, посилаючись на порушення з боку відповідача норм законодавства про працевлаштування інвалідів, не надав суду доказів того, що останнім не створено робочі місця для працевлаштування інвалідів або ним безпідставно відмовлено у працевлаштуванні інваліда.

Доказів того, що інваліди самостійно зверталися до відповідача з метою працевлаштування, і що відповідач безпідставно відмовив у прийнятті інвалідів на роботу, суду не надано.

Враховуючи, що відповідач вживав необхідних заходів для працевлаштування інвалідів, а саме: створив робоче місце для працевлаштування інвалідів, надавав державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, вини в діях відповідача судом не встановлено, а отже, застосування до нього адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць є необґрунтованим.

При цьому, обов'язок відповідача зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем виконано обов'язок щодо створення робочого місця для інвалідів та вжито всіх залежних від нього заходів щодо забезпечення працевлаштування інвалідів.

Не направлення центром зайнятості інваліда для працевлаштування у відповідача не може слугувати підставою для застосування до ФОП ОСОБА_2 адміністративно-господарських санкцій за незайняте інвалідом робоче місце. Аналогічна позиція викладена у постановах ВСУ від 22.12.2009 року (справа №21-21151 во 09) та від 09.07.2013 року (справа №21-196а-13)

За таких обставин суд дійшов висновку, що у задоволенні позову Івано-Франківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів щодо стягнення з ФОП ОСОБА_2 адміністративно-господарських санкцій та пені на загальну суму 7155,28 грн. слід відмовити.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 2, 8-14, 86, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 КАС України, апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст.254 КАС України постанова набирає законної сили після закінчення встановлених строків подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя: Лучко О.О.

Постанова складена в повному обсязі 25.05.2015 року.