Справа № 816/4/15-а
Суддя: Дюкарєва С.В.
Дата ухвалення: 2015-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2015 р.Справа № 816/4/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Дюкарєвої С.В.

Суддів: Жигилія С.П., Перцової Т.С.

за участю: секретаря судового засідання - Мороз Є.В.

представника позивача - Перекатової Н.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 25.02.2015р. по справі № 816/4/15-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Феррострой"

до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області

про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Феррострой", звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення - рішення.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 25.02.2015 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Феррострой" - задоволено.

Визнано протиправним та скасовно податкове повідомлення-рішення Кременчуцької ОДПІ ГУ МІндоходів від 05.12.2014 року № /2820.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Феррострой" () витрати зі сплати судового збору в розмірі 182,70 грн. (сто вісімдесят дві гривні сімдесят копійок).

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції, при прийнятті оскаржуваної постанови, норм матеріального та процесуального права, відповідач просить постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 25.02.2015 року скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач, зокрема, посилається на порушення судом першої інстанції приписів п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1, п. 201.6, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, Наказу Мінрегіонбуду від 04.12.2009 року № 554, п. 2, Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.12.1995 року № 88, що призвело до неправильного вирішення справи, а також на доводи та обставини викладені в апеляційній скарзі.

У відповідності до ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Феррострой" зареєстроване як юридична 21 серпня 2007 року, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців /том 1 а. с. 30/ та є платником податку на додану вартість з 14 вересня 2007 року, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію платника податку на додану вартість № 100064651, виданим 14 вересня 2007 року /т. 1 а. с. 31/.

На підставі направлення від 11 листопада 2014 року № 3042/16-03-22-03 та згідно наказу Кременчуцької ОДПІ № 3301 від 11 листопада 2014 року посадовими особами податкового органу було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "Феррострой" () з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ "Будкон" () за період серпень, жовтень, листопад 2011 року /т. 1 а. с. 14-23/.

За наслідками перевірки Кременчуцькою ОДПІ складено акт від 19 листопада 2014 року № 2672/16-03-22-03-08/35107305, згідно із висновками якого встановлено порушення вимог пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, пунктів 201.1, 201.6, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено податковий кредит на загальну суму 126 672 грн. ПДВ за період серпень, жовтень, листопад 2011 року.

Не погодившись із висновками акту перевірки, позивач в порядку п. 86.7 ст. 86 Податкового кодексу України подав на нього заперечення /т. 1 а. с. 24-26/, які листом Кременчуцької ОДПІ № 30952/10/16-03-22-03-13 від 05 грудня 2014 року залишені без задоволення /т. 1 а. с. 27-29/.

На підставі висновків акту перевірки від 19 листопада 2014 року № 2672/16-03-22-03-08/35107305, відповідачем 05 грудня 2014 року прийнято податкове повідомлення-рішення № /2820, яким ТОВ "Феррострой" збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість в розмірі 75 149 грн., в тому числі основний платіж - +50 099 грн., штрафні (фінансові) санкції - 25 050 грн. /т. 1 а. с. 11/.

Не погодившись з вказаним податковим повідомленням - рішенням позивач ТОВ "Феррострой" звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з дотримання позивачем передбачених законом умов для формування податкового кредиту.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про прийняття податковим органом спірного податкового повідомлення-рішення з порушенням приписів ч. 2 ст. 19 Конституції України, згідно яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, що стало обґрунтованою підставою для їх скасування.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Завданням адміністративного суду є перевірка правомірності (легальності) даного рішення з огляду на чіткі критерії, які зазначені у частині 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб'єктом владних повноважень в основу спірного рішення, а також відображених суб'єктом владних повноважень в актах перевірки суджень на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит визначено як суму, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Як встановлено пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України ) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 статті 198 вказаного Кодексу визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс) (пункт 201.7 статті 201 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 201.6 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Згідно пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Податкова накладна, відповідно до абзацу першого пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Положеннями п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Із системного аналізу вказаних вище правових норм, можливо дійти до висновку, що для отримання права на формування податкового кредиту із сум ПДВ, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник повинен мати податкові накладні, первинні бухгалтерські документи, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначені для використання у власній господарській діяльності.

Проведення будь-якої господарської операції підприємства фіксується і підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський обліку. У свою чергу, відповідно до ч. 2 ст. 3 Закони України "Про бухгалтерський обліку і фінансову звітність в Україні" на даних бухгалтерського обліку ґрунтується фінансова, податкова, статистична і інші види звітності.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно п.п.1.2.п.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за №168/704), записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів.

Підпунктом 2.1 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції.

Згідно з п.п.2.4 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, первинні документи для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Відповідно до п.п. 2.16 п. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Колегія суддів зауважує, що первинні документи, які складені суб'єктами господарської діяльності на операції, що суперечать законодавчим і нормативним актам, та такі що не відповідають сутності і не несуть доказовості відносно змісту здійсненної операції не є документами, які можуть бути підставою для відображення в облікових регістрах бухгалтерського та податкового обліку.

Отже, для підтвердження даних податкового обліку можуть братись до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Тобто, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції. Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються, тощо.

Під час судового розгляду справи встановлено, що у перевіряємий період позивач мав взаємовідносини з ТОВ "Будкон".

Так, між позивачем (генпідрядник) та ТОВ "Будкон" (субпідрядник) 16 червня 2011 року було укладено договір генпідряду № 313, відповідно до якого генпідрядник доручає, а субпідрядник зобов'язується виконати у відповідності з умовами договору об'єми робіт по об'єкту: ВАТ "Полтавський ГЗК". "Виконання ремонтних робіт планово-попереджувальних робіт конвеєрів, обладнання, поточний ремонт технологічних трубопроводів різних діаметрів, ремонт сантехнічних трубопроводів ділянки ТВ та ПВ, планово-попереджувальні роботи технологічних ліній (мокра газоочистка)" (пункт 1.1 Договору) /т. 1 а. с. 32-35/. Здавання - передача виконаних робіт здійснюється сторонами згідно актів приймання - передачі за формою КБ-2В та КБ-3 в письмовому та електронному вигляді в програмному комплексі АВК-3 або "Будівельні технології "Кошторис" з додаванням до них комплекту документації, в тому числі акту робочої комісії.

На виконання умов договору, ТОВ ВТБП "Будкон" була виписана податкова накладна від 30 листопада 2011 року № 17 на суму 396 000 грн., сума ПДВ 66 000 грн. /том 1 а. с. 55/.

Посилання податкового органу на ту обставину, що отримана від ТОВ ВТБП "Будкон" податкова накладна не зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних, чим, на думку відповідача, порушені вимоги пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, судом першої інстанції обґрунтовано не прийнято до уваги, оскільки отримана позивачем від ТОВ "Будкон" податкова накладна від 30 листопада 2011 року № 17 на суму ПДВ 66 000 грн. (сума податку на додану вартість становить менше 100 000 грн.), в силу приписів п. 11 підрозділу 2 Перехідних положень Податкового кодексу України, не підлягала реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Крім того, на підтвердження виконання вищевказаного договору з ТОВ ВТБП "Будкон", позивачем надані довідка форми КБ-3 від 30 листопада 2011 року /т. 3 а. с. 14, 178-182/ та акти приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в /т. 1 а. с. 68-135/ складені за примірною формою, встановленою Наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України № 554 від 04.12.2009 року, акт приймання виконаних робіт по заміні змінного обладнання /т. 1 а. с. 63-67/, списки проходження працівниками ввідного інструктажу на ВАТ "Полтавський ГЗК" згідно договору № 2042/4618 від 25 вересня 2007 року перед початком виконання робіт /т. 1. а. с. 49-50, т. 2 а. с. 75-76/.

Тобто, для визначення обсягу робіт складалась кошторисна документація, дефектні акти, копії яких містяться в матеріалах справи.

Факт оплати робіт за вищевказаним договором підтверджується платіжними дорученнями /т. 1 а. с. 51-54/.

Необхідність укладання вказаного договору позивач обґрунтовував тим, що між ТОВ "Феррострой" (підрядник) та ВАТ "Полтавський ГЗК" (замовник) був укладений договір підряду № 2737/33 від 14 грудня 2010 року /т. 1 а. с. 142-168/, № 310 від 16 червня 2011 року /т. 2 а. с. 62-66/ та зв'язку з неможливістю виконати весь обсяг робіт під час зупинки обладнання в цехах ВАТ "Полтавський ГЗК" та можливого застосування штрафних санкцій до ТОВ "Феррострой" за збільшення строків виконання робіт для виконання частини робіт згідно умов договору підряду №2737/33 від 14.12.2010 р., позивачем було залучено в якості Субпідрядника ТОВ "ВТПБ Будкон".

Згідно п. 9.13 вказаного договору, підрядник має право залучати для виконання спеціальних робіт субпідрядної організації за наявності у них ліцензій на виробництво і координувати їх дії на місці проведення робіт.

Під час розгляду справи позивач наполягав на тому, що для укладання вищевказаного договору ТОВ "ВТПБ Будкон" надало всі необхідні документи, а саме: свідоцтво про реєстрацію підприємства, свідоцтво про реєстрацію платника податку, довідка ЄДРПОУ, ліцензія, дозвіл на початок виконання робіт підвищеної небезпеки, на підтвердження чого надав до суду копії вказаних документів /т. 1 а. с. 39-48/.

Також позивач зазначив, що весь обсяг робіт по ППР (планово-попереджувальний ремонт) було здійснено силами структурних підрозділів ТОВ "Феррострой" та ТОВ "ВТПБ Будкон", здані замовнику підписані акти виконаних робіт форми КБ-2В в строк передбачений умовами Договору генпідряду № 313 від 16.06.2011р. і переліком об'ємів ремонтних робіт на визначеному обладнанні. Вищезазначений обсяг робіт виконаний робітниками ТОВ "ВТПБ Будкон", які були допущені до виконання робіт структурними підрозділами ЦВО, ДЗФ Замовника підставі пройденого вступного інструктажу.

На підтвердження вказаних обставин позивачем надано до матеріалів справи підписані між ТОВ "Феррострой" та ВАТ "Полтавський ГЗК" довідку форми КБ-3 /т. 2 а. с. 20/ та акт приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в /т. 1 а. с. 170-209, т. 2 а. с. 21-23, 25-31/ складені за примірною формою, встановленою Наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України № 554 від 04.12.2009 року, акти прийняття - здавання на передання основних та додаткових матеріалів, конструкцій, запасних частин та деталей підрядній організації /т. 1. а. с. 210-250, т. 2. а. с. 1-9, 16-17, 32-37, 51-60/, акт прийняття виконаних робіт /т. 2 а. с. 12, 14-15, 40-50/.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем правомірно сформовано податковий кредит у листопаді 2011 року на загальну суму 50 099 грн. за господарськими операціями з контрагентом ТОВ "ВТПБ Будкон".

Порушень в діях позивача при формуванні податкового кредиту за листопад 2011 року по взаємовідносинам з контрагентом - ТОВ "ВТПБ Будкон" під час судового розгляду не встановлено.

Доказів фактичного нездійснення господарських операцій, суми по яких позивачем включено до складу податкового кредиту при обчисленні податку на додану вартість за спірний період, відповідачем по справі не надано. Наявні в матеріалах судової справи та досліджені в ході судового розгляду первинні документи за змістом відповідають вимогам законодавства, що пред'являються до первинних документів, доказів недостовірності даних в цих документах відповідачем не надано.

При цьому посилання податкового органу на ненадання до перевірки довідок про вартість виконаних робіт, як на підставу для донарахування позивачеві податкового зобов'язання з податку на додану вартість, колегія суддів не приймає, оскільки сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

З приводу доводів податкового органу щодо встановлених розбіжностей між податковим кредитом ТОВ "Феррострой" та податковим зобов'язанням ТОВ "ВТПБ Будкон" за листопад 2011 року на суму 50 099 грн. ПДВ, колегія суддів зазначає наступне.

Так, за твердженнями відповідача, вказані розбіжності виникли у зв'язку з тим, що Кременчуцькою ОДПІ Міндоходів у Полтавські області в ході проведення документальної перевірки ТОВ "ВТПБ Будкон" було встановлено нереальність здійснення господарських відносин з ТОВ "Феррострой" у період серпень, жовтень, листопад 2011 року, про що складено Акт від 06.03.2013 року № 1968/22.4-09/37528591. Також перевіркою встановлено, що ТОВ "ВТПБ Будкон" використовується як "транзитне" підприємство для штучного нарощування валових витрат та іконного формування податкового кредиту з ПДВ.

Колегія суддів з цього приводу вважає за необхідне зазначити, що чинним законодавством України платник податків не обтяжений обов'язком здійснювати перевірку своїх контрагентів на предмет дотримання ними вимог податкового законодавства. Навіть якщо контрагент не виконав свого обов'язку зі сплати податку, або не знаходиться за місцем державної реєстрації, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме відносно цієї особи. Чинне податкове законодавство не ставить право на формування податкового кредиту в залежність від правильності податкового обліку інших осіб. Питання формування податкового зобов'язання з податку на додану вартість поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не залежить від стану розрахунків з бюджетом третіх осіб. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов'язань, оскільки, поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його контрагентами правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов'язань.

Лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними постачальниками з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товару від виконання податкових зобов'язань може слугувати підставою для відмови у праві на податковий кредит та праві на отримання бюджетного відшкодування. А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його контрагентів для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу. При цьому такі висновки не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а можуть ґрунтуватися лише на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Згідно ч. 4 ст. 70 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Предметом доказування у відповідній категорії спорів є реальність господарських операцій, що є підставою для виникнення права на формування податкового кредиту; добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій, а також реальність усіх даних, наведених у документах, що надають право на формування показників податкової звітності.

За змістом ст. 198 Податкового кодексу України, для декларування податкового кредиту з ПДВ платник податків має підтвердити нарахований постачальниками товарів (робіт, послуг) ПДВ належним чином складеними податковими накладними, платіжними документами та іншими первинними документами, а також довести зв'язок такого придбання з власною оподатковуваною господарською діяльністю.

Отже, в силу закону отримання податковим органом акту перевірки, довідки зустрічної звірки або акту про неможливість проведення зустрічної звірки, в котрих викладені висновки про наявність ознак фіктивної господарської діяльності, відсутність факту реального вчинення господарських операцій, вчинення контрагентом платника податків нікчемного правочину або відображення в звітності показників господарських операцій, які фактично не відбулись, не звільняє такий податковий орган від виконання обов'язку по самостійному встановленню та доведенню факту вчинення платником податків порушення закону, акт перевірки контрагента або акт про неможливість проведення зустрічної звірки тощо, не має преюдиціального значення при розгляді справи судом та не є документом, що достовірно та безсумнівно підтверджують обставини фактичної дійсності.

Колегія суддів також звертає увагу на приписи ч. 2 ст. 8 КАС України, яка зобов'язує суд застосовувати принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У відповідності до ст. 1 Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року Україна визнає джерелом права рішення Європейського суду з прав людини, а також юрисдикцію цього суду в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. Рішення Європейського суду є частиною національного законодавства і є обов'язковими для правозастосування органами правосуддя.

Так, Європейський Суд з прав людини (далі по тексту - Суд) у своєму рішенні у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03) від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Також колегія суддів звертає увагу на тому, що відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та "Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.".

В той же час, відповідачем під час розгляду адміністративної справи не наведено об'єктивних доводів щодо наявності в діях позивача ознак неправомірності, не надано доказів узгодженості дій позивача з недобросовісними платниками податків (постачальником) з метою незаконного отримання податкової вигоди, як і не доведено правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог і наявності підстав для визнання його протиправним та скасування, з урахуванням приписів ч. 2 ст. 11 КАС України.

У відповідності до ст. 159 КАС України судове рішення повинне бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову чи ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області - залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 25.02.2015р. по справі № 816/4/15-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Дюкарєва С.В.
Судді(підпис) (підпис) Жигилій С.П. Перцова Т.С.
Повний текст ухвали виготовлений 25.05.2015 р.