Справа № 815/173/15
Суддя: Кравченко М.М.
Дата ухвалення: 2015-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/173/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2015 року м. Одеса

17:26

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Кравченка М.М.;

за участі:

секретаря судового засідання - Філімоненка А.О.;

представника позивача - Пущенської О.А. (довіреність від 26.12.2014 року);

представника відповідача - Дімова В.О. (довіреність від 11.02.2015 року),

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕТАЛЗЮКРАЙН КОРП ЛТД» до Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області про скасування податкових повідомлень-рішень від 28.11.2014 року № та № , -

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області, в якому просив суд скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області від 28.11.2014 року № та № .

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив наступне.

В період з 21.10.2014 року по 10.11.2014 року співробітники Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області провели позапланову документальну виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕТАЛЗЮКРАЙН КОРП ЛТД» з питань дотримання вимог податкового законодавства та валютного законодавства за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року.

За результатами цієї перевірки 17.11.2014 року відповідач склав акт № 4279/15-54-22-03/19349403, яким встановлені порушення позивачем:

- пп.138.1.1 п.138.1 ст.138, п.138.2 ст.138, п.138.4 ст.138, п.138.8 ст.138 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 8085,00 грн.;

- пп.138.1.1 п.138.1 ст.138, п.138.2 ст.138, п.138.4 ст.138, п.138.8 ст.138 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено суму від'ємного значення об'єкту оподаткування податком на прибуток на загальну суму 38500,00 грн.;

- п.201.1 ст.201, п.201.4 ст.201, п.201.6 ст.201, п. 201.8 ст.201, п.198.1 ст.198, п.198.2 ст.198, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 7185,00 грн.

На підставі цього акту перевірки відповідач прийняв податкові повідомлення-рішення:

- від 28.11.2014 року № , яким позивачеві за порушення пп.138.1.1 п.138.1 ст.138, п.138.2 ст.138, п.138.4 ст.138, п.138.8 ст.138 Податкового кодексу України зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 38500,00 грн.;

- від 28.11.2014 року № , яким позивачеві за порушення пп.138.1.1 п.138.1 ст.138, п.138.2 ст.138, п.138.4 ст.138, п.138.8 ст.138 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 12128,00 грн., у тому числі за основним платежем 8085,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 4043,00 грн.

Позивач не погоджується з податковими повідомленнями-рішеннями Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області та вважає їх протиправними, винесеними з порушенням норм чинного законодавства та такими, що належать до скасування.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити посилаючись на обґрунтування викладені в позовній заяві (а.с.5-9).

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та заперечував проти його задоволення з підстав, викладених у письмових запереченнях проти позову (а.с.106-108).

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить задовольнити. Свій висновок суд вмотивовує наступним чином. Так, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «МЕТАЛЗЮКРАЙН КОРП ЛТД» зареєстроване рішенням виконавчого комітету Жовтневої Ради народних депутатів м. Одеси за № 468 від 25.03.1993 року (а.с.15).

Позивач зареєстрований та перебуває на обліку в Державній податковій інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області як платник податків з 23.01.2013 року за № 9493 згідно повідомлення про взяття на облік платника податків у зв'язку зі зміною місцезнаходження від 03.01.2013 року № 110/7/18-5 (а.с.16).

Товариство з обмеженою відповідальністю «МЕТАЛЗЮКРАЙН КОРП ЛТД» зареєстроване та перебуває на обліку в Державній податковій інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області як платник податку на додану вартість з 07.02.2013 року за № 200107093.

На підставі направлень від 21.10.2014 року № 518/15-54-22-01 (а.с.115), від 21.10.2014 року № 519/15-54-22-01 (а.с.116), Наказу від 21.10.2014 року № 1050 (а.с.114), на виконання постанови слідчого СВ Управління МВС України на Одеській залізниці старшого лейтенанта міліції Григоренка Ю.С. від 15.07.2014 року, в період з 21.10.2014 по 10.11.2014 року співробітники Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області провели позапланову документальну виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕТАЛЗЮКРАЙН КОРП ЛТД» з питань дотримання вимог податкового законодавства та валютного законодавства за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року.

За результатами цієї перевірки 17.11.2014 року відповідач склав акт № 4279/15-54-22-03/19349403 «Про результати позапланової документальної виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕТАЛЗЮКРАЙН КОРП ЛТД» (код за ) з питань дотримання вимог податкового законодавства та валютного законодавства за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року» (а.с.14-71).

В акті перевірки встановлені наступні порушення з боку позивача:

- пп.138.1.1 п.138.1 ст.138, п.138.2 ст.138, п.138.4 ст.138, п.138.8 ст.138 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 8085,00 грн.;

- пп.138.1.1 п.138.1 ст.138, п.138.2 ст.138, п.138.4 ст.138, п.138.8 ст.138 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено завищення суми від'ємного значення об'єкту оподаткування податком на прибуток на загальну суму 38500,00 грн.;

- п.201.1 ст.201, п.201.4 ст.201, п.201.6 ст.201, п.201.8 ст.201, п.198.1 ст.198, п.198.2 ст.198, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 7185,00 грн.

Такі висновки відповідача обґрунтовані тим, що при проведенні перевірки позивачем не було надано додаткові первинні бухгалтерські та інші документи, що підтверджують реальність укладеної з постачальником ТОВ «МЕРФІС» угоди оренди промислового обладнання, а також згідно акту ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області від 29.08.2014 року № 4761/15-53-22-3/37060615 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «МЕРФІС» код за , щодо документального підтвердження господарських відносин із контрагентами за період січень 2010 року по квітень 2013 року» (а.с.117-152), що свідчить про наявність ознак фіктивності та відсутності фактів реального здійснення господарських операцій.

За наслідками перевірки позивача, податковий орган прийняв податкові повідомлення-рішення:

- від 28.11.2014 року № , яким позивачеві за порушення пп.138.1.1 п.138.1 ст.138, п.138.2 ст.138, п.138.4 ст.138, п.138.8 ст.138 Податкового кодексу України зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 38500,00 грн. (а.с.12).

- від 28.11.2014 року № , яким позивачеві за порушення пп.138.1.1 п.138.1 ст.138, п.138.2 ст.138, п.138.4 ст.138, п.138.8 ст.138 Податкового кодексу України

збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 12128,00 грн., у тому числі за основним платежем 8085,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 4043,00 грн. (а.с.13).

Суд вважає, що вказані висновки про наявність зазначених порушень податкового законодавства позивачем є необґрунтованими.

Так, впродовж судового розгляду справи суд встановив, що в періоді, який перевірявся, одним із контрагентів Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕТАЛЗЮКРАЙН КОРП ЛТД» було ТОВ «МЕРФІС».

ТОВ «МЕТАЛЗЮКРАЙН КОРП ЛТД» (орендар) та ТОВ «МЕРФІС» (орендодавець) уклали договір оренди обладнання від 01.02.2012 року № 010212/3, за яким протягом 10 днів з моменту підписання договору орендодавець передає, а орендар бере в тимчасове платне володіння та користування обладнання - екскаватор JCB-220 (а.с.97-100).

Згідно з розділом 5 зазначеного договору розмір орендного платежу складає 46200,00 грн., в т.ч. ПДВ та сплачується одноразово в безготівковому порядку на розрахунковий рахунок орендодавця не пізніше 7 банківських днів з дня виставлення рахунку.

На виконання умов зазначеного договору позивач здійснив оплату за оренду обладнання, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами прийому-передачі обладнання (а.с.101-103), рахунком фактурою (а.с.104), платіжним дорученням (а.с.105), що свідчить про реальність здійснення господарської операції.

Суд критично ставиться до доводів відповідача, що позивач не має належним чином оформлених первинних документів, в зв'язку з чим неможливо встановити право позивача на включення до складу витрат, що враховуються при визначенні об'єкту оподаткування, витрат на придбання послуг з оренди промислового обладнання у зазначеного вище контрагента.

Іншими словами, на думку суду, придбання послуг позивачем з оренди обладнання за вищезазначеним договором, повністю узгоджується, є логічною та відповідає тому виду діяльності, яким займається підприємство позивача.

Суд не погоджується з доводами відповідача, що відсутність графіку використання екскаватора, розрахунку заробітної плати відповідного працівника (працівників) підприємства, зайнятих на екскаваторних роботах, облікові та бухгалтерські документи на списання використаного палива при проведенні екскаваторних робіт, тимчасових перепусток на територію Одеського морського порту, де розташовані виробничі потужності ТОВ «МЕТАЛЗЮКРАЙН КОРП ЛТД», документального підтвердження виду та обсягів виконаних робіт з використанням екскаватора, дає підстави робити висновок про наявність ознак фіктивності та відсутності фактів реального здійснення господарських операцій.

З огляду на Податковий кодекс України суд встановив, що вище перелічені документи не передбачені в якості документів, за наявності яких підприємство має право на включення відповідних сум до складу валових витрат та податкового кредиту.

Також, суд встановив, що за отримання в тимчасове володіння та користування зазначеного обладнання позивач зі своїм контрагентом розрахувався, тобто сторони договору зазнали змін майнового стану.

Дані факти підтверджується податковою накладною, яка була включена позивачем у податкову звітність у періоді, що перевірявся, а також копіями відповідних документів про оплату орендодавцю вартості оренди обладнання, які є в матеріалах справи.

На підставі викладених обставин, суд вважає, що витрати за договором укладеним з ТОВ «МЕРФІС» позивач правомірно включив до складу витрат.

Відповідно до пп.14.1.27 п.14.1 ст.14 ПК України: «Витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником)».

Відповідно до п.138.1 ст.138 ПК витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із:

витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті;

інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;

крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з п.138.2. ст.138 ПК витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п.138.4 цієї статті витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

З сукупного аналізу вказаних норм законів суд робить висновок, що до складу валових можуть бути віднесені будь-які витрати, здійснені (нараховані) як компенсація за отримані платником товари (послуги), пов'язані з його господарською діяльністю.

З наданих позивачем первинних документів вбачається, що ТОВ «МЕРФІС» надавалися позивачеві послуги з оренди обладнання, а позивач в свою чергу здійснював оплату за ці послуги, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з п.200.3 ст.200 Податкового кодексу України при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Таким чином, відповідно до зазначених правових норм, з моменту отримання позивачем зазначеної податкової накладної від контрагента у позивача виникло право на віднесення податку по операціях з цими контрагентами до складу свого податкового кредиту.

При цьому факт виконання вказаним контрагентом позивача передбачених укладеним договором послуг підтверджується наданими до суду первинними документами, що знаходяться в матеріалах справи.

Більше того, позивач не повинен нести відповідальність за дії чи бездіяльність своїх контрагентів. Відсутність контрагента позивача за податковою адресою згідно висновку, зробленому в акті ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області від 29.08.2014 року № 4761/15-53-22-3/37060615, не може бути підставою для позбавлення платника податку права на віднесення вартості отриманих послуг до складу валових витрат у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого права та має необхідні документальні підтвердження їх розміру.

Таким чином, суд вважає, що позивач не порушував податкове законодавство.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч.2 ст.72 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, враховуючи викладене вище, суд встановив, що відповідач всупереч нормам Податкового кодексу України безпідставно прийняв спірні податкові повідомлення-рішення.

Згідно з ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України: «Якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідно місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його службова або посадова особа».

Відповідно до пп.3 п.9 розділу VI Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України у разі безспірного списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) Державна казначейська служба України відображає в обліку відповідні бюджетні зобов'язання розпорядника бюджетних коштів, з вини якого виникли такі зобов'язання. Погашення таких бюджетних зобов'язань здійснюється виключно за рахунок бюджетних асигнувань цього розпорядника бюджетних коштів. Одночасно розпорядник бюджетних коштів зобов'язаний привести у відповідність з бюджетними асигнуваннями інші взяті бюджетні зобов'язання.

Водночас п.19 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845 встановлено, що безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів і їх перерахування на рахунок, зазначений у виконавчому документі про стягнення надходжень бюджету та/або заяві про виконання рішення про стягнення надходжень бюджету, здійснюються органами Казначейства з відповідного рахунка, на який такі кошти зараховані, шляхом оформлення розрахункових документів.

З огляду на викладене та з урахуванням принципу пріоритетності законів над підзаконними актами, орган Державної казначейської служби України зобов'язаний стягнути судові витрати із Державного бюджету України шляхом їх безспірного списання із рахунка суб'єкта владних повноважень - відповідача.

В даному випадку стягнення судових витрат необхідно провести шляхом їх безспірного списання із рахунка Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Податковим кодексом України, ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 27, 69-71, 86, 94, 159-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області від 28.11.2014 року № та № .

3. Стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕТАЛЗЮКРАЙН КОРП ЛТД» () суму сплаченого судового збору в розмірі 123 (сто двадцять три),00 грн.

Порядок і строки оскарження постанови визначаються ст.ст.185, 186 КАС України.

Постанова набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.254 КАС України.

Повний текст постанови складений 26 травня 2015 року.

Суддя М.М. Кравченко