Справа № 815/7682/13-а
Суддя: Стефанов С. О.
Дата ухвалення: 2015-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/7682/13-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2015 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Стефанова С.О.,

за участю секретаря судового засідання Гунько О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Компанії «МЕДФАРКОМ» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю до державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №, № від 03.07.2013 року,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні суду перебувала адміністративна справа за позовом Компанії «МЕДФАРКОМ» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю (надалі по тексту - позивач або Компанія «МЕДФАРКОМ» у вигляді ТОВ) до державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області (надалі по тексту - відповідач або ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №, № від 03.07.2013 року.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 04.12.2013 року у справі № 815/7682/13-а в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 26.02.2014 року вищезазначену постанову Одеського окружного адміністративного суду від 04.12.2013 року у справі № 815/7682/13-а залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22.09.2014 року касаційну скаргу Компанії «Медфарком» у вигляді ТОВ задоволено частково; постанову Одеського окружного адміністративного суду від 04.12.2013 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 26.02.2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою судді Одеського окружного адміністративного суду Соколенко О.М. від 29.10.2014 року було прийнято до свого провадження адміністративну справу за позовом Компанії «МЕДФАРКОМ» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю до державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №, № від 03.07.2013 року.

За розпорядженням керівника апарату Одеського окружного адміністративного суду здійснено повторний автоматичний розподіл адміністративної справи за № 815/7682/13-а.

За результатами повторного автоматичного перерозподілу визначено у даній справі головуючого суддю Стефанова С.О.

Ухвалою судді Одеського окружного адміністративного суду Стефанова С.О. від 20.04.20154 року було прийнято до свого провадження вищезазначену адміністративну справу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач правомірно не відніс до суми доходу підприємства суму штрафних санкцій за договорами переводу боргу адже згідно умов цих договорів та законодавства іноземних держав строки давності щодо стягнення їх не минули, окрім того, також до валових витрат підприємства законно віднесена комісійна винагорода банку при придбанні валюти для здійснення розрахунків за цими контрактами та законно віднесені до складу податкового кредиту з ПДВ суми сплаченого ПДВ в ціні послуг навантажувально-розвантажувальних робіт від ДП «ІЛС», які підтверджені відповідними доказами. Позивач вважає, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення підлягають скасуванню, як такі, що не відповідають чинному законодавству, оскільки прийняті на підставі хибних висновків, до яких прийшов відповідач в ході проведення перевірки, у зв'язку з відсутністю порушень, що стали підставою для прийняття вказаних податкових повідомлень-рішень.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та додаткових поясненнях.

Представник відповідача у судовому засіданні з адміністративним позовом не погодився, вважає його таким, що не підлягає задоволенню, посилаючись на правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, оскільки в ході перевірки з боку позивача були встановлені порушення, які знайшли відображення в акті перевірки, що підтверджується фактичними обставинами, а тому оскаржувані рішення є законними.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, а також дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, перевіривши їх доказами, судом встановлені наступні факти та обставини.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Судом встановлено, що на підставі направлень, виданих ДПІ у Приморському районі м. Одеси Одеської області ДПС від 19.04.2013 року №№ 001210/1098, 001211/1099, 000497/1103, 0001218/1125, , згідно із п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 77.1, п. 77.4 ст. 77, п. 82.1 ст. 82 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2756-УІ, наказом ДПІ у Приморському районі м. Одеси Одеської області ДПС від 09.04.2013 року № 1008 та відповідно до плану-графіку перевірок суб'єктів господарювання, посадовими особами відповідача проведено планову виїзну перевірку суб'єкта господарювання Компанії «Медфарком» у вигляді ТОВ з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року.

За результатами проведеної перевірки відповідачем був складений акт від 19.06.2013 року № 3524/22-80/19197784 «Про результати планової виїзної перевірки Компанії «Медфарком» у вигляді ТОВ, код за з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року» (а.с. 13-58 том 1), відповідно до висновку якого перевіркою встановлено порушення позивачем:

- п.п. 14.1.27, п.п. 14.1.257 п. 14.1 ст. 14, п.п. 135.5.4, п.п. 135.5.14 п. 135.5 ст. 135, пп. 138.10.2, п.п. 138.10.3 п. 138.10 ст. 138, п.139.1.9 ст. 139 Податкового кодексу України та Порядку складання декларації з податку на прибуток підприємства від 21.12.2011 року № 1684, в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся на загальну суму 1 379 339,00 грн., у тому числі: 1 квартал в сумі 866819 грн., 2 квартал в сумі 435 517 грн., 3 квартал в сумі 42 128 грн., 4 квартал в сумі 34 875 грн.;

- п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість у 2012 році на загальну суму 985 грн., у тому числі: січень 2012 року - 86 грн., лютий 2012 року - 35 грн., березень 2012 року - 69 грн., квітень 2012 року - 48 грн., травень 2012 року - 75 грн., червень 2012 року - 69 грн., липень 2012 року - 76 грн., серпень 2012 року - 101 грн., вересень 2012 року - 133 грн., жовтень 2012 року - 49 грн., листопад 2012 року - 126 грн., грудень 2012 року - 118 грн.

На підставі зазначеного акту перевірки відповідачем були прийняті податкові повідомлення - рішення від 03.07.2013 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 1231,00 грн. (за основним платежем - 985 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 246 грн.) та № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на суму 2 069 009,00 грн. (за основним платежем - 1 379 339 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 689 670 грн.) (а.с. 9-10 том 1).

Не погодившись з висновками акту перевірки та прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, Компанія «Медфарком» у вигляді ТОВ оскаржило їх в судовому порядку, вимагаючи визнання протиправним та скасування.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв'язок у їх сукупності, надаючи правову оцінку оскаржуваним рішенням суб`єкта владних повноважень, суд виходив з приписів ч. 3 ст.2 КАС України та дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог Компанії «Медфарком» у вигляді ТОВ, виходячи з наступного.

Перевіркою відображених у рядку 03.28 додатку ІД Декларацій «Інші доходи» показників за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року на підставі даних бухгалтерського обліку по рахункам №31 «Рахунки у банках», №36 «Розрахунки з покупцями та замовниками», №63 «Розрахунки з постачальниками та підрядниками», №74 «Інші доходи», №791 «Фінансовий результат», а також, первинних документів (договорів, виписок банку, накладних, актів виконаних робіт тощо) встановлено заниження задекларованих Компанією «Медфарком» ТОВ показників у рядку 03.28 додатку ІД Декларацій «Інші доходи» у 2012 року на загальну суму 6 141 495,92 грн., у т.ч.: за 1 квартал 2012р. на суму 4049536,86 грн., а за 2 квартал 2012р. на суму 2 018 541,28 грн., за 3 квартал 2012р. на суму 73 417,78 грн., внаслідок:

1) не віднесення до складу інших доходів грошової компенсації сплаченого боргу у сумі 976000,26 грн. за послуги по переводу боргу відповідно укладених угод про переведення боргу, укладених між Компанією «Медфарком» ТОВ та ДП «Торговий дім «Пальміра» , чим порушено п.п. 135.5.14 п. 135.5 ст.135 Податкового кодексу.

Перевіркою встановлено укладання угод про переведення боргу між Компанією «Медфарком» ТОВ, ДП «Торговий дім «Пальміра» та компанією-нерезидентом «АСТЕР ТРЕЙДИНГ Ко».

Також зафіксовано отримання грошової компенсації сплаченого боргу у 1 кварталі 2012р., яка надійшла на розрахунковий рахунок Компанії «Медфарком» ТОВ 30.03.2012 року у сумі 976 000,26 грн. «за послуги по переводу боргу».

2) нарахування перевіркою пені за контрактами від 04.01.2010 року № 448/10U від 03.01.2011 року № 456/11-U складеними з Компанією «Novo Nordisk HEALTH Care A/G» та від 04.01.2010 року № 447/10U, від 03.01.2011 року № 455/11, складеними з Компанією - «Novo Nordisk A/S» за несвоєчасну оплату фармацевтичної продукції. Детальний опис контрактів наведено на стор.11-14 акту перевірки та розрахунок нарахування пені за несвоєчасну оплату фармацевтичної продукції за вищевказаними угодами наведено в Додатку № 4 до акту перевірки.

Термін дії контрактів, укладених з Компанією «Novo Nordisk HEALTH Care A/G» та Компанією - «Novo Nordisk A/S» згідно п.14.8 параграфу 14 визначено наступний:

Контракт від 04.01.2010 року № 447/10U - до 31.12.2010 року або до повного виконання зобов'язань сторонами; Контракт від 04.01.2010 року № 448/10U - до 31.12.2010 року або до повного виконання зобов'язань сторонами; Контракт від 03.01.2011 року №455/11-U - до 31.12.2011 року або до повного виконання зобов'язань сторонами; Контракт від 03.01.2011 року № 456/11 - U - до 31.12.2011 року або до повного виконання зобов'язань сторонами.

Перевіркою даних бухгалтерського обліку за господарськими операціями за вищевказаними контрактами встановлено, що Компанією «Novo Nordisk HEALTH Care A/G» здійснено поставку фармацевтичної продукції за контрактами в повному обсязі, але:

- за контрактом від 04.01.2010 року №448/10 U, станом на 01.01.2012 року рахується кредиторська заборгованість за бухгалтерським рахунком 632 «Розрахунки з іноземними постачальниками» та склала 24221,77 $ США, що еквівалентно 193527,09 грн.; протягом перевіреного періоду Компанія «Медфарком» у вигляді ТОВ погашення заборгованості за вказаним контрактом не здійснювало і станом на 31.12.2012 року кредиторська заборгованість залишилась без змін у розмірі 24221,77$ США (у гривневому еквіваленті 193604,61грн.);

- за контрактом від 03.01.2011 року № 456/11-U, станом на 01.01.2012 року рахується кредиторська заборгованість за бухгалтерським рахунком 632 «Розрахунки з іноземними постачальниками» та склала 49426,26 $ США, що еквівалентно 394905,93 грн.; протягом перевіреного періоду Компанія «Медфарком» у вигляді ТОВ здійснило оплату фармацевтичної продукції за вказаним контрактом і станом на 31.12.2012 року кредиторська заборгованість склала 22151,76$ США (у гривневому еквіваленті 177059,02грн.);

- за контрактом від 04.01.2010 року №447/10 U, станом на 01.01.2012 року рахується кредиторська заборгованість за бухгалтерським рахунком 632 «Розрахунки з іноземними постачальниками» та склала 322578,94 $ США, що еквівалентно 2577341,22 грн.; протягом перевіреного періоду Компанія «Медфарком» у вигляді ТОВ погашення заборгованості за вказаним контрактом не здійснювало і станом на 31.12.2012 року кредиторська заборгованість залишилась без змін у розмірі 322578,94$ США (у гривневому еквіваленті 2578373,46 грн.);

- за контрактом від 03.01.2011 року № 455/11- U, станом на 01.01.2012 року рахується кредиторська заборгованість за бухгалтерським рахунком 632 «Розрахунки з іноземними постачальниками» та склала 9594082,09$ США, що еквівалентно 76654797,08 грн.; протягом перевіреного періоду Компанія «Медфарком» у вигляді ТОВ здійснило плату фармацевтичної продукції за вказаним контрактом і станом на 31.12.2012 року кредиторська заборгованість склала 6 941,82 $ США (у гривневому еквіваленті 48748841,97 грн.).

Пунктом 11.1 параграфу 11 контрактів: від 04.01.2010 року № 448/10U, від 03.01.2011 року № 456/11- U, від 04.01.2010 року №447/10U, від 03.01.2011 року №455/11-U визначено санкції та викладено у наступному вигляді: у разі несвоєчасного платежу, проте встановлених у контракті термінів (п.4.4), Покупець сплачує Продавцю пеню, що розраховується виходячи з суми простроченого платежу в наступних розмірах: протягом перших 60 днів - 0,05% за кожний день; протягом наступних 30 днів - 0,08% за кожний день; у подальшому 0,1 за кожний день. Однак, загальна сума пені не може перевищувати 10% від суми простроченого платежу.

Актом зафіксовано, що строк дії вказаних контрактів закінчився, актів звірок до перевірки не надано, у перевіряємому періоді, за даними бухгалтерського обліку Компанії «Медфарком» ТОВ відсутнє нарахування пені за несвоєчасну оплату фармацевтичної продукції, яка передбачена пунктом 11.1 параграфу 11 контрактів, відповідної компенсації такої пені не встановлено.

Таким чином, нарахування пені за несвоєчасну оплату фармацевтичної продукції Компаніями «Novo Nordisk HEALTH Care A/G» та «Novo Nordisk A/S» у встановлені терміни, визначені договірними умовами для Компанії «Медфарком» у вигляді ТОВ визначено перевіркою як безповоротна фінансова допомога та у відповідності до п.п.135.5.4 п.135.5 ст.135 з урахуванням п.п.14.1.257 Податкового кодексу України підлягає включенню до складу інших доходів, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування у розмірі 5165495,92 грн., в т.ч. у 1 кварталі 2012р. в сумі 3073536,86 грн., у 2 кварталі 2012р. в сумі 2018541,28 грн., у 3 кварталі 2012р. в сумі 73417,78 грн.

Пунктом 3.1.2 акту перевірки зафіксовано, що перевіркою повноти визначення витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року встановлено їх завищення у 2012 році всього у сумі 426785,00 грн., у т.ч.: за 1 квартал 2012р. на суму 78 172,00 грн., за півріччя 2012р. на суму 133 519,00 грн., за 3 квартали 2012р. на суму 260 711,00 грн., за рік 2012р. на суму 426 785,00 гривень.

1) Перевіркою відображених у рядку 06.1 Декларацій «Адміністративні витрати» показників за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року на підставі оборотних відомостей по рахункам №30 «Каса», № 31 «Рахунки в банках», № 651 «За пенсійним забезпеченням», відомостей нарахування заробітної плати, №37 «Розрахунки з іншими дебіторами», №68 «Розрахунки по іншим операціям», №791 «Фінансовий результат», а також, первинних документів (виписок банку, накладних, актів виконаних робіт, рахунків тощо та субрахункам до них), встановлено завищення задекларованих суб'єктом господарювання показників рядку 06.1 Декларацій «Адміністративні витрати» у 4 кварталі 2012 року на суму 45578,00 грн.

Так, перевіркою встановлено, що у перевіряємому періоді Компанією «Медфарком» ТОВ укладено з компанією-нерезидентом «Раlma Group S.A.» контракт від 22.10.2012 року №РМS -08-2012 на предмет придбання лікарських засобів, найменування та кількість якої наведена у генеральній специфікації до контракту. Загальну суму контракту визначено у розмірі 7757760,00 дол. США.

Пунктом 3 контракту передбачено, що оплата здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок продавця у відповідності з умовами, вказаними в інвойсах або Специфікації на кожну партію товару.

Актом перевірки зафіксовано, що згідно наданих до перевірки документів, оплату по контракту було здійснено у відповідних датах 4 кварталу 2012 року на загальну суму 3 198 109,11 грн., але перевіркою встановлено, що у перевіреному періоді Контракт не працював, товару за його умовами отримано не було, у зв'язку з чим компанією «Раlma Group S.A.» було здійснено повернення грошових коштів на розрахунковий рахунок Компанії «Медфарком» ТОВ у листопаді-грудні 2012 року на загальну суму 3 198 109,11 гривень.

Також актом перевірки зафіксовано, що умови контракту у перевіряємому періоді не виконано, товар не отримано, крім того, авансові платежі за даним контрактом не знайшли свого відображення у складі витрат, що враховуються при обчисленні об'єкту оподаткування, тобто, загальні послуги, пов'язані з фінансовою операцією, по переведенню валюти, не є витратами, що включаються до складу податкового обліку, та враховуються при обчисленні об'єкту оподаткування, зокрема, комісія за купівлю валюти, що включена підприємством до рядку 06.1 Декларації «Адміністративні витрати» у загальній сумі 45 577,58 грн., внаслідок чого перевіркою встановлено завищення витрат, що враховуються при обчисленні об'єкту оподаткування у 4 кварталі 2012 року на суму 45 578 грн., чим порушено п.п.14.1.27 п. 14.1 ст.14, п.п.138.10.2 п.138.10 ст.138 Податкового кодексу України.

2) Перевіркою відображених у рядку 06.2 Декларацій «Витрати на збут» показників за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року на підставі оборотних відомостей по рахункам №10 «Основні засоби», № 11 «Нематеріальні активи», № 13 «знос (амортизація) необоротних активів», №15 «капітальні інвестиції», рахунку № 37 «Розрахунки з іншими дебіторами», №68 «Розрахунки по іншим операціям», №791 «Фінансовий результат», відомості нарахування амортизації, накладних, актів виконаних робіт, рахунків, виписок банку, тощо, встановлено завищення задекларованих суб'єктом господарювання показників у рядку 06.2 Декларацій «Витрати на збут» 2012 році на суму, у тому числі 381 207,61 грн., в т.ч.: 1 квартал 2012р. на суму 78171,67 грн., 2 квартал 2012р. на суму 55347,5 грн., 3 квартал 2012р. на суму 127191,75 грн., 4 квартал 2012р. на суму 120496,69 грн., внаслідок віднесення до складу витрат, що враховуються при визначенні об'єкту оподаткування витрат, по яким перевіркою не з'ясовано зв'язок із господарською діяльністю.

Перевіркою також встановлено, що протягом перевіреного періоду, на підставі договору № 7 від 12.08.2004 року, укладеному Компанією «Медфарком» ТОВ (Замовник) з ДП «Інтегровані Логістичні системи», - Виконувач на надання навантажувально-розвантажувальних робіт, а саме згідно пункту 1.1 договору, Виконувач зобов'язаний надавати навантажувально-розвантажувальні роботи у обсягах та у терміни у відповідності із замовленнями Замовника. Пунктом 3.1 визначено вартість робіт, яка складається з 60 грн. чол./годину, загальна вартість договору становить 314573,63 грн.

Отримані послуги зараховувались на баланс підприємства за кредитом рахунку №685-30-1 «Розрахунки за іншими операціями», на підставі актів виконаних робіт.

При проведенні перевірки посадовими особами позивача не було надано: замовлення на розвантажувальні роботи за кількістю та видами товарів, які повинні бути розвантажені або завантажені, об'єкт завантаження (вид транспорту або інш. засобу тощо); будь-яких документів, обґрунтовано підтверджуючих використані чол./години (хронометраж, кількість осіб тощо). Крім того, актом зафіксовано, що у червні та липні 2012 року було сплачено за послуги без деталізації її складових та послуги навантажування та розвантажування здійснювались у тих періодах, коли отримання або реалізації товару не відбувалось, а саме у січні та вересні 2012 року.

Також, актом перевірки встановлено, що у відповідності із вимогами п.п. 139.1.6 п.139.1 ст.139, п. 199.1 ст.199 Податкового кодексу України Компанією «Медфарком» ТОВ суми сплаченого ПДВ у частині їх участі у податковому кредиті в співвідношенні використання у пільгових операціях збільшували вартість наданих ДП «ІЛС» послуг внаслідок чого загальна сума ПДВ, що віднесена на витрати підприємства складає 66 633,98 грн., у тому числі по періодах: 1 квартал 2012р. в сумі 12869,71 грн., 2 квартал 2012р. в сумі 12 986,33 грн., 3 квартал 2012р. в сумі 20 940,09 грн., 4 квартал 2012р. в сумі 19837,85 грн.

Таким чином, внаслідок вищезазначеного порушення до складу витрат, що враховуються при визначенні об'єкту оподаткування віднесено послуг навантажувально-розвантажувальних робіт з урахуванням ПДВ на загальну суму 381 207,61 грн., в т.ч.: 1 квартал 2012р. суму 78171,67 грн.; 2 квартал 2012р. суму 55347,5 грн., 3 квартал 2012р. на суму 127191,75 грн., 4 квартал 2012р. на суму 120496,69 грн.

Враховуючи вищенаведені порушення порядку визначення витрат, що враховуються при визначенні об'єкту оподаткування у перевіреному періоді, за результатами перевірки Компанією «Медфарком» ТОВ встановлено заниження податку на прибуток на загальну суму 1 379 339,00 грн., у т.ч. по періодам: 1 квартал 2012р. в сумі 866819,00 грн., півріччя 2012р. в сумі 1 302 336,00 грн., 3 квартали 2012р. в сумі 1 344 464,00 грн., 2012 рік в сумі 1 379 339,00 гривень.

Перевіркою (п.п.3.2.2 акту перевірки від 19.06.2013 року) встановлено завищення показників податкового кредиту з ПДВ у перевіреному періоді на 985,00 грн., у тому числі по періодах: січень 2012 року на 86 грн.; лютий 2012 на 35 грн.; березень 2012 на 69 грн., квітень 2012р. на 48 грн., травень 2012 на 75 грн., червень 2012 на 69 грн., липень 2012 на 76 грн., серпень 2012 на 101 грн., вересень 2012 на 133 грн., жовтень на 49 грн., листопад 2012 на 126 грн., грудень 2012 на 118 гривень.

Перевіркою показників, відображених у рядку 10.1 (колонці Б) Декларацій «Придбання (виготовлення, будівництво, спорудження, створення) з податком на додану вартість на митній території України товарів (послуг) та необоротних активів з метою їх використання виключно у межах господарської діяльності платника податку для здійснення операцій, які підлягають оподаткуванню за основною ставкою та нульовою ставкою» показників за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року на підставі даних бухгалтерського обліку по рахункам № 20 «Виробничі запаси», №28 «Товари», №631 «Розрахунки з постачальниками та підрядниками», №37 «Розрахунки з іншими дебіторами», та первинних документів (виписок банку, реєстрів отриманих податкових накладних, податкових накладних тощо) встановлено завищення задекларованих Компанією «Медфарком» ТОВ показників у рядку 10.1 Декларацій «Придбання (виготовлення, будівництво, спорудження) з податком на додану вартість на митній території України товарів (послуг) та основних фондів з метою їх використання у межах господарської діяльності платника податку для здійснення операцій, які: підлягають оподаткуванню за ставкою 20 відсотків та нульовою ставкою» у 2012 році на суму ПДВ 985 грн., у тому числі по періодах: січень 2012 на 86 грн., лютий 2012 на 35 грн.; березень 2012 на 69 грн., квітень 2012р. на 48 грн., травень 2012 на 75 грн., червень 2012 на 69 грн., липень 2012 на 76 грн., серпень 2012 на 101 грн., вересень 2012 на 133 грн., жовтень 2012 на 49 грн., листопад 2012 на 126 грн., грудень 2012 на 118 грн. внаслідок віднесення до складу податкового кредиту суми ПДВ від вартості послуг, по яким не доведено зв'язок з фінансово - господарською діяльністю, чим порушено п.198.3 ст. 198 ПКУ.

Так, актом перевірки відповідне порушення детально висвітлено у розділу 3.1.2 акту перевірки та у п.1 цього рішення встановлено, що суми податку на додану вартість, від вартості навантажувально-розвантажувальні отриманих від ДП «ІЛС», включались до складу податкового кредиту у розмірах, що відповідають частині використання даних послуг в оподатковуваних операціях, як то передбачено п.199.1 ст.199 Податкового кодексу.

Таким чином, враховуючи встановлені порушення порядку формування податкового кредиту у перевіреному періоді перевіркою встановлено завищення Компанією «Медфарком» ТОВ податкового кредиту по ПДВ на загальну суму 985 грн., у тому числі по періодах: січень 2012 на 86 грн., лютий 2012 на 35 грн.; березень 2012 на 69 грн., квітень 2012р. на 48 грн., травень 2012 на 75 грн., червень 2012 на 69 грн., липень 2012 на 76 грн., серпень 2012 на 101 грн., вересень 2012 на 133 грн., жовтень 2012 на 49 грн., листопад 2012 на 126 грн., грудень 2012 на 118 гривень.

Суд частково погоджується з вищевикладеними висновками відповідача, з огляду на наступне.

Відносно доводів відповідача щодо заниження доходів, що відображаються за рядком 03.28 додатку ІД Декларацій «Інші доходи» у 1 кварталі 2012 року на загальну суму 976000,26 грн. за послуги по переводу боргу, суд дійшов до наступних висновків.

Статтями 520-524 Цивільного кодексу України регулюється поняття переведення боргу, зокрема: боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, наслідками переведення боргу є вибуття первинного боржника із зобов'язання, вступ до зобов'язання нового боржника та збереження у повному обсязі змісту зобов'язання при зміні суб'єктного його складу. Зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, або грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» від 16.04.1991 року № 959-XII, зовнішньоекономічна діяльність - діяльність суб'єктів господарської діяльності України та іноземних суб'єктів господарської діяльності, побудована на взаємовідносинах між ними, що має місце як на території України, так і за її межами.

Статтею 377 Господарського кодексу України поняття зовнішньоекономічної діяльності визначено як господарська діяльність, яка в процесі її здійснення потребує перетинання митного кордону України майном, та/або робочою силою.

Статтею 4 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», закріплено перелік видів зовнішньоекономічної діяльності, зокрема: експорт та імпорт товарів, капіталів та робочої сили; надання суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності України послуг іноземним суб'єктам господарської діяльності, (виробничих, транспортно-експедиційних, страхових, консультаційних, маркетингових, експортних, посередницьких, брокерських, агентських, консигнаційних, управлінських, облікових, аудиторських та інших), юридичних, туристських та інших, що прямо і виключно не заборонені законами України; надання вищезазначених послуг іноземними суб'єктами господарської діяльності суб'єктам зовнішньоекономічної діяльності України; наукова, науково-технічна, науково-виробнича, виробнича, навчальна та інша кооперація та інше.

Отже, зовнішньоекономічна діяльність визначається як врегульовані правом економічні відносини між вітчизняними та іноземними суб'єктами господарської діяльності по виробництву продукції, виконанню робіт, наданню послуг і торгівля ними, а також пов'язані із зовнішньоекономічними зв'язками їхні відносини з державними органами управління та контролю за здійсненням зовнішньоекономічної діяльності.

Експортно-імпортні операції, регулює Закон України від 23.09.1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», зокрема, експорт на умовах відстрочки платежу і імпорт на умовах відстрочки постачання.

Так, відповідно до ст. 2 зазначеного Закону, імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі, коли таке відстрочення перевищує 180 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставлення векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується, потребують висновку центрального органу виконавчої влади з питань економічної політики.

Відповідно до п.п.3.3 п.3 Інструкції про порядок здійснення контролю за експортними, імпортними операціями, затвердженою постановою Правління НБУ від 24.03.1999 року N 136 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 28.05.1999 року за N 338/3631, імпортна операція знімається з валютного контролю на підставі ВМД (типу ІМ-40, ІМ-41, ІМ-72, ІМ-75, ІМ-76) та за наявності інформації про цю операцію в реєстрі ВМД, а в інших випадках - після пред'явлення резидентом документа, який згідно з умовами договору засвідчує здійснення нерезидентом поставки продукції, виконання робіт, надання послуг.

Тобто, укладення між Компанією «Медфарком» у вигляді ТОВ (Новий боржник) та ДП «Торговий дім «Пальміра» код за ЄДРПОУ - 25422297 (Боржник) договору про переведення боргу, у Нового боржника передбачено зобов'язання по оплаті раніше імпортованого товару, а саме, харчові добавки, проте після проведення розрахунків з нерезидентами, вказаними вище, у Компанії «Медфарком» у вигляді ТОВ відсутні підстави для завершення імпортної операції.

Таким чином, укладення між Компанією «Медфарком» у вигляді ТОВ та ДП «Торговий дім «Пальміра» договору про переведення боргу за зовнішньоекономічним контрактом протирічить вимогам валютного законодавства.

Згідно п.п.135.5.15 п. 135.5 ст.135 Податкового кодексу України - інші доходи включають: інші доходи платника податку за звітний податковий період.

З огляду на викладене, суд вважає, що у відповідності з п.п.135.5.14 п.135.5 статті 135 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, грошова компенсація сплаченого боргу у сумі 976000,26 грн. за послуги по переводу боргу, відноситься до доходів, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування 1 кварталу 2012 року.

Щодо доводів відповідача відносно заниження доходів, що відображаються за рядком 03.28 додатку ІД Декларацій «Інші доходи» у 1 кварталі 2012 року на суму пені за несвоєчасну оплату фармацевтичної продукції, яка передбачена контрактами, на загальну суму 5165495, 92 грн., судом встановлено наступне.

Згідно п.п.14.1.257 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України - безповоротна фінансова допомога - це: сума коштів, передана платнику податку згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами, або без укладення таких договорів.

Згідно п.п.135.5.4 п.135.4 ст.135 Податкового кодексу України - інші доходи включають: вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.

Згідно п.1 ст. 67 Господарського кодексу України встановлено, що відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

Згідно п.1 ст. 175 Господарського кодексу України визначено, що майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно п. 3 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що застосування господарських санкцій до об'єкта, який порушив зобов'язання, не звільняє цього суб'єкта від обов'язку виконати зобов'язання в натурі, крім випадків, коли інше передбачено законом або договором, або управнена сторона відмовилася від прийняття виконання зобов'язання.

Згідно п.4 ст.231 Господарського кодексу України визначено порядок визначення штрафних санкцій за виконання умов договору: у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Статтею 693 Цивільного Кодексу України визначено умови попередньої оплати товару, а саме: п.1 визначено, що якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 Цього Кодексу.

Частиною 2 статті 693 Цивільного кодексу України визначено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Частиною 3 статті 693 Цивільного кодексу України визначено, що на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов'язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Частиною 2 статті 536 Цивільного Кодексу України визначено, що розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Статтею 1 Закону України від 22.11.1996 року №543/96-ВР «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» (із змінами та доповненнями) встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 вказаного Закону №543/96-ВР визначено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 1 Постанови правління Національного банку України від 09.08.2010 року № 377 «Про регулювання грошово-кредитного ринку» встановлено з 10.08.2010 року облікову ставку в розмірі 7,75% річних.

Пунктом 1 Постанови правління Національного банку України від 21.03.2012 року № 102 «Про регулювання грошово-кредитного ринку» встановлено з 23.03.2012 року облікову ставку в розмірі 7,50% річних.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що нарахування пені за контрактами від 04.01.2010 року № 448/10U, від 03.01.2011 року № 456/11-U, складеними з Компанією «Novo Nordisk HEALTH Care A/G» та від 04.01.2010 року № 447/10U, від 03.01.2011 року № 455/11, складеними з Компанією - «Novo Nordisk A/S» за несвоєчасну оплату фармацевтичної продукції у встановлені терміни, передбачене договірними умовами та відповідає вимогам чинного законодавства України.

Суд також погоджується з доводами відповідача відносно завищення задекларованих позивачем показників рядку 06.1 Декларацій «Адміністративні витрати» у 4 кварталі 2012 року на суму послуг у розмірі 45 578 грн., пов'язаних з фінансовими операціями по переведенню валюти, за контрактами, зв'язок з фінансово-господарською діяльністю яких не підтверджено, з огляду на наступне.

Згідно пп.14.1.27 п.14.1 ст.4 Податкового кодексу України - витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Абзацом ж) п.п.138.10.2 п.138.10 ст.138 Податкового кодексу України визначено, що до складу інших витрат включаються адміністративні витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством та включають до себе інші іти загальногосподарського призначення.

Згідно п.п.138.10.3 п.138.10 ст.138 Податкового кодексу України визначено, що до складу інших витрат включаються витрати на збут, які включають витрати, пов'язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг та інші витрати, пов'язані зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Згідно п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Так, в ході проведення перевірки та під час судового розгляду справи встановлено, що у перевіряємому періоді Компанією «Медфарком» у вигляді ТОВ було укладено з компанією-нерезидентом «Раlma Group S.A.» контракт від 22.10.2012 року №РМS -08-2012 на предмет придбання лікарських засобів, найменування та кількість якої наведена у генеральній специфікації до контракту. Загальну суму контракту визначено у розмірі 7 757 760,00 дол. США.

Пунктом 3 контракту передбачено, що оплата здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок продавця у відповідності з умовами, вказаними в інвойсах або Специфікації на кожну партію товару.

Актом перевірки зафіксовано, що не спростовано під час судового розгляду справи, що згідно наданих до перевірки документів, оплату по контракту було здійснено у відповідних датах 4 кварталу 2012 року на загальну суму 3 198 109,11 грн., але перевіркою встановлено, що у перевіреному періоді Контракт не працював, товару за його умовами отримано не було, у зв'язку з чим компанією «Раlma Group S.A.» було здійснено повернення грошових коштів на розрахунковий рахунок Компанії «Медфарком» ТОВ у листопаді-грудні 2012 року на загальну суму 3 198 109,11 гривень, що не спростовувалось представником позивача.

Таким чином, умови контракту у перевіряємому періоді не виконано, товар не отримано, крім того, авансові платежі за даним контрактом не знайшли свого відображення у складі витрат, що враховуються при обчисленні об'єкту оподаткування, тобто, загальні послуги, пов'язані з фінансовою операцією, по переведенню валюти, не є витратами, що включаються до складу податкового обліку, та враховуються при обчисленні об'єкту оподаткування, зокрема, комісія за купівлю валюти, що включена підприємством до рядку 06.1 Декларації «Адміністративні витрати» у загальній сумі 45 577,58 грн., внаслідок чого, суд доходить аналогічного висновку, що й відповідач, щодо завищення позивачем витрат, що враховуються при обчисленні об'єкту оподаткування у 4 кварталі 2012 року на суму 45 578 грн., чим порушено п.п.14.1.27 п. 14.1 ст.14, п.п.138.10.2 п.138.10 ст.138 Податкового кодексу України.

Разом з тим, суд не погоджується з доводами відповідача щодо неправомірного віднесення позивачем до складу витрат, що враховуються при визначенні об'єкту оподаткування вартості послуг навантажувально-розвантажувальних робіт, отриманих від ДП «Інтегровані Логістичні системи», не пов'язаних з фінансово-господарською діяльністю з урахуванням ПДВ на загальну суму 381 207,61 грн. та відповідно неправомірного віднесення до складу податкового кредиту суми ПДВ у розмірі 985,00 грн. по зазначеним операціям, виходячи з наступного.

Для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, на підставі даних, не підтверджених документами.

Статтею 1 Закону Про бухгалтерський облік визначено загальне поняття та характеристика документу на підставі якого виникає право та обов'язок в платника податків на формування показників податкової, бухгалтерської та фінансової звітності. Таким документом є первинний документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Вимоги до первинного документу встановлені ст.9 цього Закону та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, проведення будь-якої господарської операції підприємства фіксується та підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону Про бухгалтерський облік, на даних бухгалтерського обліку базуються фінансова, податкова, статистична та інші види звітності. Отже, первинні документи по відображенню господарської операції є підставою й для податкового обліку.

Як вже судом зазначалось, згідно п.п. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України визначено, що оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Так п. 138.1 ст. 138 ПК України визначено, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до п.п.138.1.1. п.138.1 ст.138 ПК України, витрати операційної діяльності включають, зокрема собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Відповідно до вимог п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду, включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.

Платник податку для визначення об'єкта оподаткування має право на врахування витрат, підтверджених документами, що складені нерезидентами відповідно до правил інших країн.

Підпунктом 138.8.1. п.138.8. ст.138 ПК України визначено, що до складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу виготовленого товару, виконаної роботи, наданої послуги, придбаних напівфабрикатів та комплектувальних виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат. Прямі матеріальні витрати зменшуються на вартість зворотних відходів, отриманих у процесі виробництва, які оцінюються у порядку, визначеному в положеннях (стандартах) бухгалтерського обліку.

Згідно з п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат, витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Зі змісту наведених норм права випливає, що витрати підприємства можна враховувати при обчисленні об'єкта оподаткування лише у разі фактичності відповідних витрат, оскільки сам факт їх здійснення є визначальною ознакою формування витрат. В свою чергу, фактичність здійснення витрат повинна підтверджуватись розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, однак, самі по собі документи без реального здійснення операції, за наслідком якої сформовані витрати підприємства, не мають юридичної сили та не можуть бути підставою для формування валових витрат підприємства.

Однією з обов'язкових умов для віднесення витрат підприємства на оплату послуг до складу валових витрат є зв'язок цих витрат з господарською діяльністю платника.

Відповідно до частини першої статті 3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2 ст.198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно п. 198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.4 ст. 201 ПК України податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Пункт 201.6 статті 201 ПК України зазначає, що податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Відповідно до п. 201.10 ст.201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Представник відповідача ДПІ заперечив проти задоволення позовних вимог, пославшись на законність прийнятого ДПІ податкового повідомлення-рішення в цій частині, оскільки позивачем порушені норми Податкового кодексу України стосовно формування валових доходів та витрат підприємства та при перевірці позивача виявлені сумнівні операції з контрагентом ДП «ІЛС», фактичне виконання яких не підтверджено відповідними доказами.

Як встановлено перевіркою та підтверджено в ході судового розгляду справи, Компанією «Медфарком» у вигляді ТОВ та ДП «Інтегровані логістичні системи» був укладений договір № 7 від 12.08.2004 року, наявний в матеріалах справи, відповідно до якого ДП «ІЛС» виконує для позивача навантажувально-розвантажувальні роботи за його замовленнями.

Пунктом 3.1 вказаного договору визначено вартість робіт, яка складається з 60 грн. чол./годину, загальна вартість договору становить 314 573,63 грн. Отримані послуги зараховувались на баланс підприємства за кредитом рахунку №685-30-1 «Розрахунки за іншими операціями», на підставі актів виконаних робіт.

На підтвердження необхідності замовлення в ДП «ІЛС» спірних робіт, позивач надав суду копії укладених договорів з третіми особами, які передбачають обов'язки позивача здійснювати роботи з розміщення, зберігання, митного оформлення та інше, виконання яких є неможливим без здійснення навантаження/розвантаження/переміщення товару під час виконання митних формальностей з використанням ліцензійного складу.

Так, судом встановлено, що задля забезпечення виконання необхідних навантажувально-розвантажувальних робіт, пов'язаних з поміщенням товарів на митний склад, позивач в рамках договору №7 від 12.08.2004 року, замовляв у ДП «Інтегровані логістичні системи» відповідні послуги на підставі замовлень, копії яких були надані суду та наявні в матеріалах справи.

На підтвердження оплати вказаних робіт позивачем було надано суду копії платіжних доручень та копії виписок по рахункам, разом з бухгалтерськими довідками від 18.02.2015 року, від 26.03.2015 року, від 08.04.2015 року.

Окрім того на підтвердження фактичності здійснення вказаних операцій, позивач надав суду копії ліцензій на провадження посередницької діяльності митного брокера і право відкриття і експлуатації митного ліцензійного складу на території України.

Ці документи підтверджують право позивача займатися посередницькою діяльністю митного брокера і використовувати у своїй діяльності митні ліцензійні склади.

Надані докази підтверджують відображення зв'язку і співставлення інформації, зазначеної в них та митних деклараціях, що були надані до суду на підтвердження реальності із в'язку з господарською діяльністю позивача навантажувально-розвантажувальних послуг, замовлених в ДП «Інтегровані логічні системи».

Окрім того позивачем надано суду докази наявності в ДП «Інтегровані логічні системи» необхідних засобів і персоналу для виконання навантажувально-розвантажувальних послуг, такі як штатні розписи, відомості про сплату податків і зборів по його найманим працівникам, а саме копії звітності з ПДФО і з ЄСВ ДП «ІЛС» як агента за 2012 рік - на підтвердження достовірності даних, зазначених в штатних розписах і на підтвердження наявності у останнього необхідних трудових ресурсів для виконання відповідних робіт. Також суд звертає увагу, що звітність містить відомості про нарахування податків не тільки по найманим працівникам, але і по фізичним особам, що були залучені ДП «ІЛС» до виконання робіт на підставі цивільно-правових договорів.

На підтвердження опису товару, навантаження і розвантаження якого на митному ліцензійному складі позивача здійснювалося із залученням робіт ДП «ІЛС», позивач надав копії актів здачі-прийому виконаної роботи до договорам зберігання разом зі звітами про рух товарів на митному складі. Вказані документи, які були досліджені судом та наявні в матеріалах справи, дозволяють встановити які саме товари третіх осіб і в якій кількості зберігалися на митному складі позивача.

Крім того, суд приймає до уваги, що до 2012 року діяло Положення про відкриття та експлуатацію митних ліцензійних складів, затверджене наказом Державної митної служби України від 31 грудня 1996 року N 592, яке регулювало питання експлуатації митних ліцензійних складів (надалі - Положення).

Пунктом 1.4 Положення встановлено, що територія складів, визначених у пункті 1.1, є зоною митного контролю. Робота митного ліцензійного складу має бути організована таким чином, щоб ввезення та вивезення зі складу товарів здійснювалось відповідно до вимог митного законодавства, а порядок зберігання товарів гарантував їх постійне перебування під митним контролем в режимі - "митний склад" та виключав можливість надходження (вилучення) товарів поза митним контролем, (п. 2.1). Власник складу забезпечує матеріально-технічне обладнання складу, що є достатнім для його функціонування, у тому числі: - навантажувально-розвантажувальні і транспортні засоби (п. 2.4). Охорона митного ліцензійного складу і забезпечення пропускного режиму проводиться власником складу за його рахунок, (п. 2.6). В разі прийняття начальником митниці рішення про можливість відкриття митного ліцензійного складу митниця встановлює "Процедуру організації митного режиму - митний склад". У Процедурі згідно з вимогами цього Положення визначаються перелік працівників, що будуть мати право доступу на митний ліцензійний склад (п.3.3).

Це свідчить про те, що необхідність використання навантажувально-розвантажувальних засобів на митному ліцензійному складі імперативно встановлена нормативно-правовим актом, а обмеження доступу на територію складу свідчить про те, що виконувати навантажувально-розвантажувальні роботи на території митного складу можуть лише допущені митницею працівники. Тобто, ні «Палма Груп С. А.», ні ДП Торговий дім «Пальміра», ні інші клієнти не можуть залучати до виконання таких робіт будь-яких інших або «своїх» працівників, якщо такі не допущені до перебування на митному ліцензійному складі.

Суд вважає, що вищезазначене обставини додатково свідчать про те, що використання послуг ДП ««Інтегровані логістичні системи» за договором № 7 від 12.08.2004 року було необхідним позивачу з метою забезпечення якісного надання послуг клієнтам позивача.

Таким чином з вищевикладеного та з досліджених судом доказів, вбачається, що відомості, зазначені у наданих позивачем документах, і співставлення зазначеної в них інформації дозволяють зробити висновок про те, що насправді через ліцензійний склад позивача у перевіряємий період проходила велика кількість товару, у тому числі і товару, що не належав позивачу, але зберігався ним для цілей виконання митних формальностей при наданні послуг іншим особам, а тому посилання відповідача на те, що в період отримання від ДП «ІЛС» послуг з розвантаження-навантаження, позивач не отримував і не реалізовував товар, ще не свідчить про відсутність реального здійснення господарських операцій (розвантажувально-навантажувальних послуг) і відсутності їх зв'язку з господарською діяльністю позивача.

Натомість, надані позивачем документи дозволяють встановити не тільки необхідність замовлення позивачем таких послуг, але і вид, обсяг товару, що проходив через ліцензійний склад позивача, його кількість, періоди часу.

Крім того, суд вважає необхідним зазначити, що в акті перевірки податковий орган не заперечує проти факту надання та отримання вищезазначених послуг.

При цьому, відповідачем не надано доказів фактичного нездійснення господарських операцій, суми які позивач відніс на валові витрати. Наявні в матеріалах справи та досліджені в ході судового розгляду первинні документи, бухгалтерські та інші супутні документи, надані позивачем, за змістом відповідають вимогам законодавства, що пред'являються до первинних документів, доказів недостовірності даних в цих документах відповідачем не надані та під час розгляду справи, судом не встановлено.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що надані позивачем докази у повному обсязі спростовують висновки відповідача про завищення валових витрат на суму 381207,61 грн. та податкового кредиту на суму 985 грн. по взаємовідносинам з ДП «ІЛС» за договором № 7 від 12.08.2004 року, що в свою чергу призвело до завищення по вказаним операціям податку на прибуток на суму 80 053,60 грн. та податку на додану вартість на суму 985 грн., а тому нарахування позивачу податковим органом грошового зобов'язання з податку на прибуток у сумі 80 053,60 грн. та штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 40 026,80 грн., згідно податкового повідомлення - рішення № від 03.07.2013 року та податку на додану вартість у сумі 985 грн. та штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 246 грн. згідно податкового повідомлення - рішення № від 03.07.2013 року є у зазначених частинах неправомірними, а отже в цих частинах підлягають скасуванню.

Відповідно до ст.86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. Частиною 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінка поданих особами, які беруть участь в адміністративній справі та самостійно зібраних судом в порядку ст.11 КАС України доказів в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, здійснюється судом за правилами ч.2 ст.71 КАС України в порядку, що встановлений ст.86 цього Кодексу.

Таким чином, на підставі ст.10 КАС України, згідно якої, усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст.11 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними доказів, з'ясувавши обставини у справі; перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.158-163 КАС України суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Компанії «МЕДФАРКОМ» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю до державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №, № від 03.07.2013 року - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області № від 03.07.2013 року.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області № від 03.07.2013 року в частині збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 120 080,40 грн. (за основним платежем - 80 053,60 грн., за штрафними (фінансовими санкціями - 40 026,80 грн.).

В задоволенні решти позовних - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги. Якщо апеляційну скаргу не буде подано в строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського окружного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Вступна та резолютивна частина постанови складена у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 21 травня 2015 року.

Постанова у повному обсязі виготовлена 26 травня 2015 року.

Суддя С.О. Cтефанов