Справа № 815/2327/15
Суддя: Кравченко М.М.
Дата ухвалення: 2015-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2327/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2015 року м. Одеса

14:03

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Кравченка М.М.;

за участі:

секретаря судового засідання - Філімоненка А.О.;

представника позивача - Гураля О.Г. (довіреність від 15.03.2015 року);

представника відповідача - Смірнової А.В. (довіреність від 13.02.2015 року),

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергетичне Об'єднання» «Проект Монтаж Наладка» до Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 21.01.2015 року № та № , -

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області в якому просив суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області від 21.01.2015 року № форми «Р» та від 21.01.2015 року № форми «В4».

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив наступне.

В період з 22.12.2014 року по 26.12.2014 року співробітники Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області провели позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергетичне Об'єднання» «Проект Монтаж Наладка» щодо документального підтвердження господарських відносин з платником податків ТОВ «Енергопостач - 2014» за період з 01.08.2014 року 31.08.2014 року.

За результатами цієї перевірки 06.01.2015 року відповідач склав акт № 1/22-214/36920284, яким встановлені порушення позивачем:

- пп.14.1.185 п.14.1 ст.14, п.44.1, п.44.6 ст.44, п.198.1, п.198.2, п.198.3 п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено від'ємне значення податку на додану вартість на суму 45544,00 грн. та занижено податок на додану вартість на суму 199456,00 грн.

На підставі цього акту перевірки відповідач прийняв податкові повідомлення-рішення:

- від 21.01.2015 року № , яким позивачеві, за порушення пп.14.1.185 п.14.1 ст.14, п.44.1, п.44.6 ст.44, п.198.1, п.198.2, п.198.3 п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 249320,00 грн., у тому числі за основним платежем 199456,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 49864,00 грн.;

- від 21.01.2015 року № , яким позивачеві, за порушення пп.14.1.185 п.14.1 ст.14, п.44.1, п.44.6 ст.44, п.198.1, п.198.2, п.198.3 п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 45544,00 грн.

Позивач не погоджується з податковими повідомленнями-рішеннями Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області та вважає їх протиправними, винесеними з порушенням норм чинного законодавства та такими, що належать до скасування.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити посилаючись на обґрунтування викладені в позовній заяві (а.с.4-7).

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та заперечував проти його задоволення з підстав, викладених у письмових запереченнях проти позову (а.с.106-109).

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить задовольнити. Свій висновок суд вмотивовує наступним чином. Так, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергетичне Об'єднання» «Проект Монтаж Наладка» зареєстроване та перебуває на обліку в Державній податковій інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області як платник податків з 24.02.2010 року за № 15219.

На підставі направлення від 16.12.2014 року № 1889 (а.с.103), наказу від 16.12.2014 року № 1853 (а.с.104) в період з 22.12.2014 року по 26.12.2014 року співробітники Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області провели документальну позапланову виїзну перевірку позивача щодо документального підтвердження господарських відносин з платником податків ТОВ «Енергопостач - 2014» за період з 01.08.2014 року по 31.08.2014 року.

За результатами цієї перевірки 06.01.2015 року відповідач склав акт № 1/22-214/36920284 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Енергетичне Об'єднання» «Проект Монтаж Наладка» (код за ) щодо документального підтвердження господарських відносин з платником податків ТОВ «Енергопостач - 2014» () їх реальності та повноти відображення в обліку за період з 01.08.2014 року по 31.08.2014 року» (а.с.9-16).

В акті перевірки встановлені наступні порушення з боку позивача:

- пп.14.1.185 п.14.1 ст.14, п.44.1, п.44.6 ст.44, п.198.1, п.198.2, п.198.3 п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено завищення від'ємного значення податку на додану вартість на суму 45544,00 грн. та заниження податку на додану вартість на суму 199456,00 грн. за серпень 2014 року.

Такі висновки відповідача обґрунтовані тим, що у позивача відсутні належним чином складені та оформлені первинні документи, а також довідки Вишгородської ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області від 26.09.2014 року № 152/22-00/39174836 «Про результати зустрічної звірки ТОВ «Енергопостач - 2014» (код за ) щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за серпень 2014 року» (а.с.70-83), що свідчать про наявність ознак фіктивності та відсутності фактів реального здійснення господарських операцій.

15.01.2015 року позивач подав заперечення на акт перевірки від 06.01.2015 року № 1/22-214/36920284 (а.с.87-89).

Відповідач листом від 20.01.2015 року надав відповідь № 456/10/15-52-22-02, в якому зазначив, що висновки акту перевірки від 06.01.2015 року № 1/22-214/36920284 відповідають вимогам чинного законодавства (а.с.90-93).

За наслідками перевірки позивача податковий орган прийняв податкові повідомлення-рішення:

- від 21.01.2015 року № , яким позивачеві, за порушення пп.14.1.185 п.14.1 ст.14, п.44.1, п.44.6 ст.44, п.198.1, п.198.2, п.198.3 п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 249320,00 грн., у тому числі за основним платежем 199456,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 49864,00 грн. (а.с.17);

- від 21.01.2015 року № , яким позивачеві, за порушення пп.14.1.185 п.14.1 ст.14, п.44.1, п.44.6 ст.44, п.198.1, п.198.2, п.198.3 п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 45544,00 грн. (а.с.18).

30.01.2015 року позивач звернувся зі скаргою до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області на податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області від 21.01.2015 року № та № .

12.02.2015 року Державна податкова інспекція у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області на виконання завдання № 1318/7/15-32-10-02-12 від 10.02.2015 року надала висновок № 965/8/15-52-22-02 з детальним описом порушень при проведенні документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергетичне Об'єднання» «Проект Монтаж Наладка» (код за ) щодо документального підтвердження господарських відносин з платником податків ТОВ «Енергопостач - 2014» () за період з 01.08.2014 року по 31.08.2014 року (а.с.58-61).

19.02.2015 року Головне управління Державної фіскальної служби в Одеській області прийняло рішення про результати розгляду первинної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергетичне Об'єднання» «Проект Монтаж Наладка», яким залишило без змін податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області від 21.01.2015 року № та № (а.с.84-86).

Суд вважає, що вказані висновки про наявність зазначених порушень податкового законодавства позивачем є необґрунтованими.

Так, впродовж судового розгляду справи суд встановив, що в періоді, який перевірявся, одним із контрагентів Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергетичне Об'єднання» «Проект Монтаж Наладка» було Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергопостач - 2014».

Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергетичне Об'єднання» «Проект Монтаж Наладка» (замовник) та Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергопостач - 2014» (виконавець) уклали договір про виконання робіт № 15/08/14-ПМН від 08.08.2014 року за яким виконавець за завдання замовника зобов'язується виконати роботи: «Розробка проектно-кошторисної документації по реконструкції теплопостачання м. Одеси», а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконані роботи.(а.с.31-33).

Згідно з п.2.2 розділу 2 зазначеного договору оплата товару здійснюється шляхом перерахування замовником виконавцю відповідних грошових коштів у наступному порядку: аванс у розмірі 100 % повної вартості даного договору протягом 5 днів з моменту вступу в дію договору.

Відповідно до п.3.1 розділу 3 даного договору результати виконаних робіт, які відповідають завданню виконавець зобов'язується передати замовнику у п'яти примірниках та на електронних носіях.

На виконання умов зазначеного договору позивач здійснив оплату за виконані роботи (надані послуги), що підтверджується наявними в матеріалах справи протоколом погодження договірної ціни, зведеним кошторисом на проектування та вишукувальні роботи, рахунком на оплату, податковою накладною, актом надання послуг, що свідчить про реальність здійснення господарської операції (а.с.34-39).

На підтвердження реальності господарських операції позивач також надав до суду договори, які розкривають мету вступу Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергетичне Об'єднання» «Проект Монтаж Наладка» у господарські правовідносини з Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергопостач - 2014», а саме договори на виконання робіт з розробки проектно-кошторисної документації № ТГО-343/14 (а.с.40-41), № ТГО-336/14 (а.с.44-45), № ТГО-342/14 (а.с.50-51), № ТГО-341-14 (а.с.54-55) від 08.08.2014 року, укладені з Комунальним підприємством «Теплопостачання міста Одеси». Відповідно до вказаних договорів Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергетичне Об'єднання» «Проект Монтаж Наладка» (виконавець) зобов'язується виконати роботи по проектуванню відповідно вимог ДСТУ БД.1.1.-7:2013 «Правила визначення вартості проектно-вишукувальних робіт та експертизи проектної документації на будівництво» та згідно завдання наданого Комунальним підприємством «Теплопостачання міста Одеси» (замовником), а замовник оплатити роботи, відповідно до умов договорів.

Суд критично ставиться до доводів відповідача, щодо відсутності у позивача належним чином оформлених первинних документів, в зв'язку з чим неможливо встановити право позивача на віднесення до складу валових витрат вартість придбаних та реалізованих товарів та послуг у зазначеного вище контрагента.

З огляду на те, що за договором, укладеним позивачем з контрагентом, позивач придбав роботи, суд робить висновок, що вказані господарські операції реально пов'язані з його господарською діяльністю.

Іншими словами, на думку суду, придбання робіт позивачем та надання послуг за вищезазначеним договором, повністю узгоджується, є логічним та відповідає тому виду діяльності, яким займається підприємство позивача.

Також, суд встановив, що за отримання зазначених вище робіт позивач з своїм контрагентом розрахувався, тобто сторони договору зазнали змін майнового стану. Дані факти підтверджується податковою накладною, яка була включена позивачем у податкову звітність з ПДВ у періоді, що перевірявся, а також копіями відповідних документів про оплату вартості робіт, які є в матеріалах справи.

На підставі викладених обставин, суд вважає, що витрати за договором укладеним з зазначеним вище контрагентом позивач правомірно включив до складу витрат.

Відповідно до пп.14.1.27 п.14.1 ст.14 ПК України: «Витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником)».

Відповідно до п.138.1 ст.138 ПК витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із:

витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті;

інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;

крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з п.138.2. ст.138 ПК витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п.138.4 цієї статті витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

З сукупного аналізу вказаних норм суд робить висновок, що до складу валових можуть бути віднесені будь-які витрати, здійснені (нараховані) як компенсація за отримані платником товари (послуги), пов'язані з його господарською діяльністю.

З наданих позивачем первинних документів вбачається, що вказаним контрагентом надавалися позивачеві послуги з виконання робіт, а позивач в свою чергу здійснював оплату за ці послуги, що підтверджується матеріалами справи.

Крім того, з огляду на матеріали справи суд встановив, за наслідками цих господарських операцій вказаний контрагент видав податкову накладну, яка була включена ним у податкову звітність з ПДВ у періоді, що перевірявся.

Також суд звертає увагу, що згідно з пп.180.1.1 п.180.1 ст.180 Податкового кодексу України платником податку є будь-яка особа, що провадить або планує провадити господарську діяльність і реєструється за своїм добровільним рішенням як платник податку у порядку, визначеному статтею 183 цього розділу.

Крім того, суд встановив, що позивач та його контрагент Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергопостач - 2014» на момент здійснення вказаних господарських операцій були платниками ПДВ.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з п.200.1. Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Також, відповідно до п.200.4. Податкового кодексу України при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до Податкового кодексу України) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 Податкового кодексу України на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 Податкового кодексу України на момент отримання контролюючим органом податкової декларації,в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Таким чином, відповідно до зазначених правових норм, з моменту отримання позивачем зазначеної податкової накладної від контрагента у позивача виникло право на віднесення ПДВ по операціях з цим контрагентом до складу свого податкового кредиту з ПДВ.

При цьому факт виконання вказаним контрагентом позивача передбачених укладеним договором послуг підтверджується наданими до суду первинними документами, що знаходяться в матеріалах справи.

Більше того, позивач не повинен нести відповідальність за дії чи бездіяльність своїх контрагентів. Порушення податкової дисципліни, вчинені контрагентом платника податку тягнуть відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначені обставини не можуть бути підставою для позбавлення платника податку права на віднесення вартості отриманих послуг до складу валових витрат у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого права та має необхідні документальні підтвердження їх розміру.

Таким чином, суд вважає, що позивач не порушував податкове законодавство.

Такої ж позиції дотримується Верховний Суд України в постанові від 31.01.2011 року в адміністративній справі за позовом закритого акціонерного товариства «Мукачівський лісокомбінат» до Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції в Закарпатській області про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення.

Крім того, така позиція узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява №3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22.01.2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Також, суд звертає увагу на рішення Європейського Суду з прав людини від 9 січня 2007 року про порушення Україною статті 1 Першого протоколу у справі «Інтерсплав проти України».

Так, у п.37 рішення вказується: «Заявник стверджував, що він сплачував податки відповідно до Закону і ці платежі перевірялись декілька разів державними органами. Він зазначив, що він не несе відповідальності за діяльність інших компаній, у яких він купував металевий брухт, ціна на який включала ПДВ. Обов'язок сплачувати це ПДВ покладався на ці компанії, а не на заявника. Заявник підкреслив, що він не мав ні компетенції, ні можливості контролювати господарську діяльність інших підприємств і ситуація, на яку посилається Уряд, вказує на незадовільну діяльність податкових органів, за які заявник не повинен нести відповідальність. Він далі підкреслював, що численні перевірки його діяльності які здійснювалися податковими органами, не виявили порушень, на підставі яких останні могли б ґрунтувати свої відмови».

Відповідно до п.38 рішення зазначено: «На думку Суду, коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання в системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів для запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б указували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань».

Під час судового розгляду представник відповідача не надав доказів, які б вказували про безпосереднє відношення позивача до зловживань у системі відшкодування ПДВ.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч.2 ст.72 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, враховуючи викладене вище, суд встановив, що відповідач всупереч нормам Податкового кодексу України безпідставно прийняв спірні податкові повідомлення-рішення.

Згідно з ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України: «Якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідно місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його службова або посадова особа».

Відповідно до пп.3 п.9 розділу VI Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України у разі безспірного списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) Державна казначейська служба України відображає в обліку відповідні бюджетні зобов'язання розпорядника бюджетних коштів, з вини якого виникли такі зобов'язання. Погашення таких бюджетних зобов'язань здійснюється виключно за рахунок бюджетних асигнувань цього розпорядника бюджетних коштів. Одночасно розпорядник бюджетних коштів зобов'язаний привести у відповідність з бюджетними асигнуваннями інші взяті бюджетні зобов'язання.

Водночас п.19 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845 встановлено, що безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів і їх перерахування на рахунок, зазначений у виконавчому документі про стягнення надходжень бюджету та/або заяві про виконання рішення про стягнення надходжень бюджету, здійснюються органами Казначейства з відповідного рахунка, на який такі кошти зараховані, шляхом оформлення розрахункових документів.

З огляду на викладене та з урахуванням принципу пріоритетності законів над підзаконними актами, орган Державної казначейської служби України зобов'язаний стягнути судові витрати із Державного бюджету України шляхом їх безспірного списання із рахунка суб'єкта владних повноважень - відповідача.

В даному випадку стягнення судових витрат необхідно провести шляхом їх безспірного списання із рахунка Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Податковим кодексом України, ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 27, 69-71, 86, 94, 159-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області від 21.01.2015 року № форми «Р» та від 21.01.2015 року № форми «В4».

3. Стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергетичне Об'єднання» «Проект Монтаж Наладка» () суму сплаченого судового збору в розмірі 4872 (чотири тисячі вісімсот сімдесят два),00 грн.

Порядок і строки оскарження постанови визначаються ст.ст.185, 186 КАС України.

Постанова набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.254 КАС України.

Повний текст постанови складений 25 травня 2015 року.

Суддя М.М. Кравченко