Справа № 534/582/15-а
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2015-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2015 р.Справа № 534/582/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Калиновського В.А.

Суддів: Водолажської Н.С. , Філатова Ю.М.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Медуза-М" на ухвалу Комсомольського міського суду Полтавської області від 27.03.2015р. по справі № 534/582/15-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Медуза-М"

до Комсомольської міської ради Полтавської області

третя особа Виконавчий комітет Комсомольської міської ради Полтавської області

про визнання рішення суб'єкта владних повноважень протиправним, його скасування та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Медуза-М", звернувся до Комсомольського міського суду Полтавської області з позовом до Комсомольської міської ради Полтавської області, третя особа виконавчий комітет Комсомольської міської ради Полтавської області, в якому просив суд: визнати протиправним та скасувати рішення Комсомольської міської ради Полтавської області (п'ятдесят другої сесії шостого скликання) від 16.12.2014 року «Про відмову у поновленні договору оренди землі TOB «Медуза - М» (вул. Леніна, район житлового будинку № 74, площа 0,1320 га); зобов'язати Комсомольську міську раду Полтавської області повторно розглянути на пленарному засіданні (сесії) питання поновлення договору оренди землі за зверненням TOB «Медуза-М» від 16.09.2014 року про поновлення дії договору оренди земельної ділянки на 2 роки у м. Комсомольську по вул. Леніна, район житлового будинку № 74, район ринку площею 0,1320 га, шляхом прийняття відповідного рішення.

Із змісту позовної заяви вбачається, що 07 грудня 2009 року між Комсомольської міською радою Полтавської області в особі першого заступника міського голови Мухи Юрія Миколайовича /як орендодавцем/ та TOB «Медуза - М» в особі керівника Сороки Наталії Володимирівни терміном до 31.12.2010 року був укладений договір оренди землі № 133/09, зареєстрований у Комсомольському міському відділі Полтавської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Державному комітеті України по земельним ресурсам», про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 12.01.2010 року за № 07. Договором оренди орендарю надане переважне право на поновлення строку дії договору на новий строк (п.8 договору).

22 листопада 2010 року між TOB «Медуза - М» та Комсомольської міською радою Полтавської області з метою продовження дії вказаного договору було укладено додаткові угоди № 1/10 від 22.11.2010 р. та № 2/13 від 12.02.2013 р., за якими строк дії договору було продовжено до 01.01.2015 р.

11.11.2014 р. TOB «Медуза - М» звернулось до Комсомольської міської ради Полтавської області з заявою про поновлення договору оренди земельної ділянки за адресою м. Комсомольськ вул. Леніна, район житлового будинку № 74, площа 0,1320 га на 2 роки. Рішенням Комсомольської міської ради Полтавської області від 16.12.2014 р. було прийнято рішення «Про відмову у поновленні договору оренди землі TOB «Медуза - М».

Вважаючи оскаржуване рішення міської ради незаконним, а спір таким, що належить до компетенції адміністративного суду, оскільки предметом оскарження є рішення органу місцевого самоврядування, який при його прийнятті діяв, як суб'єкт владних повноважень, вирішуючи питання розпорядження землями територіальних громад позивач зазначає, що рішення порушує передбачене ч. 1 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» переважне право Орендаря, в даному випадку TOB «Медуза-М» перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк /поновлення договору оренди/.

Ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 27.03.2015 року відмовлено у відкритті провадження у справі за зазначеним адміністративним позовом.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті ухвали, норм матеріального права, а саме: Конституції України, Земельного кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідач подав заперечення на апеляційну скаргу, в яких він, наполягаючи на законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

В судове засідання апеляційної інстанції сторони не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів на підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження, виходив з того, що вказану позовну заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 14 Конституції України встановлено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з частинами першою, другою статті 2 Земельного кодексу України (далі по тексту ЗК) земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Конституції України, носієм суверенітету і єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Згідно ч. 3 ст. 140, ч. 1 ст. 144 Конституції України місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи; органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до ч. 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Згідно ст. 80 ЗК України встановлено, що суб'єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, на землі комунальної власності.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів» крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС до компетенції адміністративних судів віднесено спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 часті першої статті 3 КАС).

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

У пунктах "а", "б", "в", "г" і "к" статті 12 ЗК передбачено, що до повноважень міської рада належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування; вилучення їх із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідної територіальної громади селища; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Земельні відносини поділяються на публічні та приватні. Відповідно і спори в таких відносинах можуть бути як публічно-правовими так і приватноправовими (цивільними, господарськими).

Згідно з частиною другою статті 2 Цивільного кодексу України (далі ЦК) учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономій Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб'єкти публічного права.

Територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов'язки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом: (стаття 172 ЦК).

Тобто відповідач є суб'єктом цивільних правовідносин і має такий самий правовий статус, що й інші учасники цих відносин.

Реалізуючи право розпорядження земельною ділянкою, що перебувала у його власності, відповідач відповідно до статті 5 ЗК України має рівні права з громадянами та юридичними особами, з якими він вступає у відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. При здійсненні повноважень власника землі відповідач є рівноправним суб'єктом земельних відносин, дії якого спрямовані на реалізацію права розпоряджатися землею. У цьому випадку відсутня підпорядкованість одного учасника земельних правовідносин (позивача) іншому (відповідача), яка має місце під час здійснення органом місцевого самоврядування владних управлінських функцій.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що правовідносини, які склалися між сторонами, стосуються права та підстав набуття права користування на спірну земельну ділянку. Відповідач, як власник землі вільний у виборі суб'єкта щодо надання йому цього права в порядку, встановленому законом. Водночас, відповідач владних управлінських функцій не здійснював і суб'єктом владних повноважень у цих відносинах не був.

Враховуючи викладене, позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї із сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав на неї, не може бути розглянутий за правилами, встановленими КАС.

Дана правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 14.02.2012 р. за позовом закритого акціонерного товариства «Корпорація ІгроСервіс» до Алуштинської міської ради Автономної Республіки Крим про визнання протиправним за скасування рішення.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 109 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що наведені в апеляційній скарзі доводи не містять підстав для висновку про неправильне застосування матеріального чи процесуального права судом першої інстанції при розгляді даної справи, яке призвело, або могло призвести до неправильного вирішення справи та про невідповідність рішення суду фактичним обставинам справи.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Комсомольського міського суду Полтавської області від 27.03.2015 року по справі № 534/582/15-а прийнята з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для її скасування не виявлено.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 197, 199, 200, п. 1 ч. 1 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Медуза-М" залишити без задоволення.

Ухвалу Комсомольського міського суду Полтавської області від 27.03.2015р. по справі № 534/582/15-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Калиновський В.А.
Судді(підпис) (підпис) Водолажська Н.С. Філатов Ю.М.