Справа № 525/94/15-а
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2015-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2015 р.Справа № 525/94/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Калиновського В.А.

Суддів: Водолажської Н.С. , Бенедик А.П.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України у Великобагачанському районі Полтавської області на постанову Великобагачанського районного суду Полтавської області від 08.04.2015р. по справі № 525/94/15-а

за позовом ОСОБА_1

до Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області

третя особа Управління Пенсійного фонду України у Великобагачанському районі Полтавської області

про на дії державного виконавця державної виконавчої служби,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Великобагачанського районного суду Полтавської області з позовом до Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області, 3-тя особа: Управління Пенсійного фонду України у Великобагачанському районі Полтавської області, в якому просив суд: визнати незаконною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ в Полтавській області про закінчення виконавчого провадження № 45455238 від 26 грудня 2014 року.

Постановою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 08.04.2015 року зазначений адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті постанови, норм матеріального та процесуального права, а саме: Закону України "Про виконавче провадження" та ст. 159 КАС України, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

В судове засідання апеляційної інстанції сторони не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів на підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії, що підтверджується посвідченням Серії НОМЕР_1, виданим 29 травня 2009 року (а.с а.с. 4, 27).

13 листопада 2014 року постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області Дрібною Ю.А. було відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого листа № 525/503/14-а, виданого 12 вересня 2014 року Великобагачанським районним судом Полтавської області щодо зобов'язання УПФУ у Великобагачанському районі Полтавської області здійснити ОСОБА_1 перерахунок державної пенсії відповідно до ч.4 ст. 54 Закону України "Про соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі 8 мінімальних пенсій, виходячи з розміру встановленого ч.1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та провести відповідні виплати за період з 1 січня 2014 року з урахуванням раніше проведених виплат, та перерахунок додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю відповідно до ч.1 ст. 50 Закону України "Про соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру встановленого ч.1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та провести відповідні виплати за період з 1 січня 2014 року по 31 липня 2014 року з урахуванням раніше проведених виплат (а.с.36).

Розпорядженням 129971 від 19 серпня 2014 року Управління Пенсійного фонду України у Великобагачанському районі було перераховано пенсію ОСОБА_1 в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком із розміру, встановленого ч.1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" за період з 1 січня 2014 року по 31 липня 2014 року (а.с.25).

З листа № 3869/04 від 19 листопада 2014 року УПФУ у Великобагачанському районі Полтавської області, адресованого підрозділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Полтавській області щодо виконання постанови про відкриття вищевказаного виконавчого провадження від 13 листопада 2014 року вбачається, що виплата донарахованих сум стягувачу ОСОБА_1 не проведена, у зв'язку з відсутністю відповідного фінансування з Державного бюджету на проведення виплат за рішенням судів (а.с.а.с.23-24).

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що відповідачем не надано суду достатніх та належних доказів на підтвердження факту виконання боржником рішення суду та правомірності винесення оскаржуваної постанови без вчинення необхідних виконавчих дій державним виконавцем, що свідчить про необґрунтованість закінчення виконавчого провадження з підстав п.11 ч.1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження".

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України та нормами Закону України «Про виконавче провадження».

Так, відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено, що державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення суду, зазначеного в документі на примусове виконання, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно з п. 8, 11 ч. 1, ч. 3 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону.

Колегією суддів встановлено, що відповідачем не надано суду достатніх та належних доказів на підтвердження правомірності винесення оскаржуваної постанови та вчинення необхідних виконавчих дій державним виконавцем, які передбачені ч. 3 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження», що свідчить про необґрунтованість закінчення виконавчого провадження з підстав п. 11. ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження». Зокрема, ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачена можливість закінчення виконавчого провадження, внаслідок відсутності бюджетних асигнувань.

Крім того, згідно зі ст. 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом від 17 липня 1997 року, держави, які ратифікували Конвенцію, взяли на себе зобов'язання виконувати остаточні рішення Європейського суду з прав людини в будь-яких справах, у яких вони є сторонами.

Рішення Європейського суду з прав людини є обов'язковими для виконання на території України. Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. ст. 2, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

У справах «Жовнер проти України», «Кечко проти України», «Васильев проти України», «Войтенко проти України», Європейський суд з прав людини наголошував, що державний орган влади не має права посилатися на відсутність бюджетних асигнувань на виправдання неспроможності виконати судове рішення про повернення боргу.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів зазначає, що посилання апелянта на відсутність бюджетних коштів не може бути підставою для невиконання судового рішення, яке набрало законної сили, і повернення виконавчого листа стягувачеві.

Згідно ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження.

Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом, і тому позивач позбавлений права повторно пред'явити виконавчий лист до виконання, а отже закінчення виконавчого провадження є фактично відмовою у виконанні судового рішення.

Відповідно до ст. 75 Закону України "Про виконавче провадження", після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до ст. 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення. Якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до ст. 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Таким чином, якщо державний виконавець вважав, що виконавче провадження може бути закінчено з підстав передбачених ч.3 ст.75 Закону України «Про виконавче провадження», то він був зобов'язаний виконати дії, які передбачені цією нормою права, а саме: винести постанову про накладення штрафу на боржника та внести подання правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом.

З огляду на те, що відповідачем не надано доказів виконання вимог ч.3 ст.75 Закону України «Про виконавче провадження», суд першої інстанції обґрунтовано вказав на протиправність оскарженої постанови про закінчення виконавчого провадження.

Доводи заявника апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не вірно застосовано положення ст.75 Закону, якою передбачено можливість застосування санкцій до боржника лише у випадку не виконання судового рішення без поважних причин, колегія суддів вважає необґрунтованим з наступних підстав.

Так, в якості правових підстав для прийняття рішення про закінчення виконавчого провадження державним виконавцем зазначено п.11 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», яким визначено підстави для закінчення виконавчого провадження, а саме, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону. У свою чергу, ч.3 ст.75 Закону визначено порядок дій державного виконавця у разі неможливості виконання рішення без участі боржника. При цьому, ч.3 ст.75 Закону не містить таких застережень, на які посилається заявник апеляційної скарги.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх та необхідних правових підстав для скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 26.12.2014 р.,

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що постанова Великобагачанського районного суду Полтавської області від 08.04.2015 року по справі №525/94/15-а прийнята з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для її скасування не виявлено.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 197, 198, 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Великобагачанському районі Полтавської області залишити без задоволення.

Постанову Великобагачанського районного суду Полтавської області від 08.04.2015р. по справі № 525/94/15-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Калиновський В.А.
Судді(підпис) (підпис) Водолажська Н.С. Бенедик А.П.