Справа № 464/2254/15-а
Суддя: Бойко О. М.
Дата ухвалення: 2015-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 464/2254/15-а
пр.№ 2-а/464/78/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2015 року

Сихівський районний суд м. Львова

в складі: головуючої-судді Бойко О.М.

при секретарі Качарабі П.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області про визнання дій протиправними та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження,-

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати дії відповідача, що стосуються винесення постанови від 27.02.2015 р. про закінчення виконавчого провадження ВП № 45704972 з примусового виконання виконавчого листа № 2а-24/10 - протиправними; скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 27.02.2015 року з примусового виконання виконавчого листа №2а-24/10, виданого 24.11.2014 року Сихівським районним судом м. Львова про зобов'язання Сихівського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради провести йому нарахування та виплату недоплаченої суми на компенсацію 50% вартості продуктів харчування за нормами, встановленими Міністерством охорони здоров'я України згідно п.14 ст.20 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 28 жовтня 2008р. по вересень 2009 р., з врахуванням виплачених сум; зобов'язати відповідача відновити вказане виконавче провадження.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 27 лютого 2015 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області Павлишин Т.І. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №45704972 з виконання виконавчого листа №2а-24/10 (№2а/464/72/14), виданого 24 листопада 2014 року Сихівським районним судом м. Львова про про зобов'язання Сихівського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради провести йому нарахування та виплату недоплаченої суми на компенсацію 50% вартості продуктів харчування за нормами, встановленими Міністерством охорони здоров'я України згідно п.14 ст.20 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 28 жовтня 2008р. по вересень 2009 р., з врахуванням виплачених сум. Вказану постанову вважає незаконною, оскільки рішення суду не виконане, а державним виконавцем не проведено в повному обсязі необхідних виконавчих дій з його виконання, а тому постанова про закінчення виконавчого провадження підлягає скасуванню.

Позивач в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, не повідомивши про причини своєї неявки, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності на підставі наявних доказів.

З'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27 лютого 2015 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області Павлишин Т.І. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №45704972 з виконання виконавчого листа №2а-24/10 (№2а/464/72/14), виданого 24 листопада 2014 року Сихівським районним судом м. Львова про зобов'язання Сихівського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради провести йому нарахування та виплату недоплаченої суми на компенсацію 50% вартості продуктів харчування за нормами, встановленими Міністерством охорони здоров'я України згідно п.14 ст.20 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 28 жовтня 2008р. по вересень 2009 р., з врахуванням виплачених сум.

Згідно ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

У відповідності до ч. 2 ст.21 Закону України «Про виконавче провадження» на відділ примусового виконання рішень відділів державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, обласних, Київського та Севастопольського міських управлінь юстиції покладається виконання рішень за якими боржниками є територіальні підрозділи центральних органів державної влади.

Відповідно до частини 1 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

В мотивувальній частині оскаржуваної постанови старший державний виконавець Павлишин Т.І. покликається на те, що боржником здійснено нарахування відповідно до розпорядження Сихівського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, однак посилаючись на відсутність фінансування кошти, згідно судового рішення, на рахунок стягувача не зараховано, а тому виконавчий лист підлягає поверненню до органу який його видав.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку.

Статтею 49 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено вичерпний перелік підстав закінчення виконавчого провадження.

Так, як вбачається з оскаржуваної постанови, виконавче провадження закінчено на підставі п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», яка передбачає закінчення виконавчого провадження, у випадку повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу посадової особи, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону.

Згідно з ч. 3 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до ст. 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Однак, вказана стаття Закону України «Про виконавче провадження» передбачена Главою 7 вказаного Закону та застосовується в порядку виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, а відтак не може бути застосована до спірних правовідносин про стягнення грошових сум.

У відповідності до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами.

Відповідно до ст. 89 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Таким чином, державний виконавець наділений повноваженнями накладати штрафи на посадових осіб юридичних осіб - боржників та здійснювати інші повноваження, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» за умови невиконання рішення без поважних причин. Однак, відповідачем не надано, а судом не здобуто жодних даних про інші вжиті державним виконавцем заходи спрямовані на виконання рішення, а в матеріалах справи наявна лише постанова про відкриття виконавчого провадження.

Крім того, суд не приймає до уваги покликання відповідача в постанові про закінчення виконавчого провадження на те, що боржником - Сихівським відділом соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради рішення суду не виконано в частині виплати допомоги у зв'язку відсутністю бюджетного фінансування, виходячи з наступного.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіттям з незалежних від них обставин, а також у старості та в, інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно ст.124 Конституції України, судові рішення ухвалюються іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Умови відсутності у державному бюджеті коштів на виплату позивачу недоплаченої суми державної та додаткової пенсії у відповідності до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», створює ситуацію правової невизначеності стосовно джерела коштів, з яких має виплачуватися зазначена допомога, однак, це не може бути підставою для порушення прав громадян на соціальний захист, в тому числі й на отримання разової щорічної допомоги на оздоровлення у відповідності до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка прямо передбачена законом та постановлена до стягнення судовим рішенням.

Реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена в залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органів державної влади на відсутність коштів як на причину неможливості виплатити кошти за рішенням суду, судом не може бути прийнято до уваги.

Частиною 2 статті 8 КАС України встановлено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Згідно частини 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» практика Європейського Суду з прав людини є джерелом права в Україні.

Відповідно до правової позиції Європейського суду по справі Кечко проти України, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними. Органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, невиконання рішення суду Сихівським відділом соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради стосовно здійснення виплати на користь ОСОБА_2 у відповідності до виконавчого листа №2а-24/10, виданого 24.11.2014 року Сихівським районним судом м. Львова Сихівським районним судом м. Львова, у зв'язку з відсутністю коштів, є порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року, та яка є частиною національного законодавства, а також статті 1 Протоколу №1 до Конвенції.

А відтак, боржником без поважних причин, всупереч п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституції України, не було виконано постанову суду, дії відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області щодо винесення постанови від 27 лютого 2015 року про закінчення виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №2а-24/10, виданого 24.11.2014 року Сихівським районним судом м. Львова Сихівським районним судом м. Львова є протиправними, постанова про закінчення виконавчого провадження винесена без дотримання вимог Закону України «Про виконавче провадження», а тому підлягає скасуванню.

Згідно ч.2 ст.162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень.

В задоволенні позовної вимоги щодо зобов'язання відповідача відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області відновити вказане виконавче провадження слід відмовити, так як правовим наслідком скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, є відновлення виконавчого провадження.

На підставі ст.ст. 30, 49, 75, 89 Закону України «Про виконавче провадження», та керуючись ст.ст.6, 8, 9, 11, 69, 71, 86, 158-163, 167 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

позов задоволити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 45704972 від 27 лютого 2015 року з примусового виконання виконавчого листа №2а-24/10, виданого 24.11.2014 року Сихівським районним судом м. Львова про зобов'язання Сихівського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради провести нарахування та виплату ОСОБА_2 недоплаченої суми на компенсацію 50% вартості продуктів харчування за нормами, встановленими Міністерством охорони здоров'я України згідно п.14 ст.20 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 28 жовтня 2008р. по вересень 2009 р., з врахуванням виплачених сум.

В решті позову - відмовити.

Апеляційна скарга на постанову може бути подана протягом 10 днів з дня отримання її копії до Львівського апеляційного адміністративного суду через Сихівський районний суд м.Львова.

Головуюча: