Справа № 2а-9985/12/2670
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2015-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" травня 2015 р. К/800/14414/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Лосєва А.М.,

Бившевої Т.М.,

Шипуліної Т.М.,

за участю секретаря Титенко М.П.

представників сторін:

позивача Шилова М.О.

відповідача Жукова В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві

на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 вересня 2012 року

та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2014 року

у справі №2а-9985/12/2670

за позовомПриватного акціонерного товариства «Енергополь - Україна»
до за участюДержавної податкової інспекції в Оболонському районі міста Києва Державної податкової служби Прокуратури Оболонського району міста Києва
проскасування податкових повідомлень - рішень,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2012 року Приватне акціонерне товариство «Енергополь - Україна» (далі по тексту - позивач, ПрАТ «Енергополь - Україна» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Оболонському районі міста Києва Державної податкової служби, правонаступником якої є Державна податкова інспекція в Оболонському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві (далі по тексту - відповідач, ДПІ в Оболонському районі ГУ Міндоходів у м. Києві), в якому, з урахуванням подальших уточнень та зменшення позовних вимог, просив скасувати податкові повідомлення-рішення ДПІ у Оболонському районі м. Києва від 11 липня 2012 року №, №, № та № та від 11 липня 2012 року № в частині завищення валових витрат на суму відсотків за позикою, частина якої витрачена не за призначенням, та невизнання витрат щодо пайової участі у створенні соціальної та інженерної інфраструктури.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 вересня 2012 року позов було задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 11 липня 2012 року № в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість за штрафними (фінансовими) санкціями на 170,00 грн., а податкове повідомлення-рішення від 11 липня 2012 року № - повністю. В іншій частині адміністративного позову відмовлено.

За результатами розгляду апеляційних скарг позивача та відповідача постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2014 року постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 вересня 2012 року скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції у Оболонському районі міста Києва ДПС від 11 липня 2012 року №, №, № та № в частині зменшення суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток в сумі 270 535, 20 грн.

Ухвалено в цій частині нову постанову, якою визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Оболонському районі міста Києва від 11 липня 2012 року №, №, № повністю, а податкове повідомлення-рішення від 11 липня 2012 року № в частині зменшення суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток в сумі 270 535, 20 грн.

В іншій частині постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 вересня 2012 року залишено без змін.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ДПІ в Оболонському районі ГУ Міндоходів у м. Києві звернулась до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанції, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Позивач надав заперечення проти касаційної скарги, в яких просив у задоволенні касаційної скарги відмовити з огляду на постановлення судами першої та апеляційної інстанції рішень з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судами першої та апеляційної інстанції, у період з 07 травня 2012 року по 04 червня 2012 року ДПІ у Оболонському районі м. Києва ДПС було проведено планову виїзну перевірку ПрАТ «Енергополь - Україна» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 жовтня 2010 року по 31 березня 2012 року, за результатами якої 22 червня 2012 року складено Акт №369/22-2/20022334.

За наслідками проведення контрольного заходу податковим органом встановлено допущення позивачем порушень вимог:

- підпункту 138.10.5 пункту 138.10 статті 138 та підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14, пунктів 138.1, 138.4 статті 138 Податкового кодексу України, в результаті чого підприємством занижено податок на прибуток за IV квартал 2011 року та Ш квартал 2012 року;

- підпункту 49.18.1 пункту 49.18 статті 49, пункту 198.3 статті 198, пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, в результаті чого відмовлено в наданні бюджетного відшкодування за період січень 2011 року - лютий 2012 року, завищено суму від'ємного значення та залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за березень 2012 року;

підпункту 240.1.3 пункту 240.1, статті 240, підпункту 242.1.3 пункту 242.1 статті 242, пункту 243.2 статті 243, пунктів 246.4, 246.5 статті 246, пункту 249.6 статті 249, пунктів 250.1, 250.2 статті 250 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено екологічний податок.

Виявлення зазначених порушень стало підставою для винесення ДПІ у Оболонському районі м. Києва ДПС 11 липня 2012 року податкових повідомлень - рішень:

№, яким згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України, за порушення підпункту 49.18.1 пункту 49.18 статті 49, пункту 198.3 статті 198, пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, ПрАТ «Енергополь-Україна» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 427645,00 грн., в тому числі за основним платежем - 341980,00грн. та штрафними (фінансовими) санкціями - 85665,00 грн.;

№, яким згідно з пунктом 54.3 статті 54, пунктом 58.1 статті 58 Податкового кодексу України, за порушення пункту 198.3 статті 198, пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, ПрАТ «Енергополь-Україна» зменшено суму бюджетного відшкодування (заявленого в рахунок майбутніх платежів) з податку на додану вартість у розмірі 1939556,00 грн.;

№, яким згідно з пунктом 54.3 статті 54, пунктом 58.1 статті 58 Податкового кодексу України, за порушення пункту 198.3 статті 198, пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, ПрАТ «Енергополь-Україна» зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 807955,00 грн. та застосовано штрафні санкції 201988,75 грн.;

№, яким згідно з пунктом 58.1 статті 58 Податкового кодексу України, за порушення підпункту 12.4.1 пункту 12.4 статті 12 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», підпункту 138.10.5 пункту 138.10 статті 138 та підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14, пунктів 138.1, 138.4 статті 138 Податкового кодексу України, ПрАТ «Енергополь-Україна» зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за І квартал 2012 року на суму 914688,00 грн.;

№ згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України, за порушення підпункту 240.1.3 пункту 240.1, статті 240, підпункту 242.1.3 пункту 242.1 статті 242, пункту 243.2 статті 243, пунктів 246.4, 246.5 статті 246, пункту 249.6 статті 249, пунктів 250.1, 250,2 статті 250 Податкового кодексу України, ПрАТ «Енергополь-Україна» збільшено суму грошового зобов'язання з екологічного податку на 2492,17 грн., в тому числі за основним платежем - 1465,39 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями - 1026,78 грн.

Постановляючи рішення про часткове задоволення позову, Окружний адміністративний суд міста Києва погодився з доводами ПрАТ «Енергополь - Україна» про відсутність підстав для нарахування та сплати ним екологічного податку, оскільки товариство не відповідає ознакам платника такого податку, закріпленим у Податковому кодексі України.

Також суд першої інстанції дійшов висновку про безпідставність нарахування податковим органом штрафних санкцій за несвоєчасне подання ПрАТ «Енергополь - Україна» податкової декларації з податку на додану вартість за березень 2012 року, у зв'язку з наданням платником податків суду доказів на підтвердження подання зазначеної декларації з додатками у строки, визначені підпунктом 49.18.1 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України, що виключає застосування штрафних санкцій.

Переглядаючи постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 вересня 2012 року, колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду також визнала безпідставними висновки податкового органу щодо безпідставного включення до складу податкового кредиту з податку на додану вартість та витрат сум, сплачених за ремонті роботи з улаштування (реконструкцію) водогрійної котельні та дошкільного начального закладу, а також суму пайового внеску, оскільки такі витрати стосуються господарської діяльності позивача та без здійснення таких витрат будівництво житлово-офісного комплексу з об'єктами соціально-побутового, торговельного призначення та підземним паркінгом не можливе.

Також суд апеляційної інстанції визнав правомірним віднесення до складу витрат процентів за користування частиною позички, що була надана як повторна фінансова допомога третім особам, оскільки відповідачем не доведено надання такої допомоги позивачем саме за рахунок запозичених коштів.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до наступного.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства з 01 січня 2011 року є Податковий кодекс України у відповідній редакції (далі по тексту - ПК України).

В розумінні підпункту 14.1.27 пункту 14.1. статті 14 ПК України витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до пункту 138.1. статті 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті:

- інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;

- крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку (підпункт 138.1.1. пункту 138.1. статті 138 ПК України).

Наведені правові норми дають підстави для висновку, що визначальною умовою правомірності формування витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, є їх здійснення для провадження господарської діяльності платника податку.

Одночасно, згідно підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до визначення, наведеного в частині 1 статті 3 Господарськьго кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Як вбачається із матеріалів справи ПрАТ «Енергополь-Україна» здійснювало будівництво об'єкта - житлово-офісного комплексу з об'єктами соціально-побутового, торговельного призначення та підземним паркінгом за адресою: м. Київ, вул. Юрія Кондратюка, 1.

23 грудня 2009 року між позивачем та Головним управлінням економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) укладено договір пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва №278, за яким ПрАТ «Енергополь-Україна», як забудовник, зобов'язане перерахувати пайовий внесок у сумі 14 451,28 тис. грн.

На вказану суму складено розрахунки обсягу пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста №№1.1-7.

Відповідно до платіжного доручення від 14 листопада 2011 року №1300 позивач сплатив пайовий внесок у розмірі 2728650,00 грн., з яких 183434,00 грн. віднесено до складу валових витрат за IV квартал 2011 року та І квартал 2012 року.

Також між позивачем та ТОВ «Еколог-Інженерія» і ТОВ «БК «Будремсервіс» було укладено договори по улаштуванню (реконструкції) водогрійної котельні та проведенню ремонту дошкільного закладу №135.

Тим часом, розглядаючи питання правомірності включення до складу витрат сум, сплачених за вказаними договорами, а податку на додану вартість до складу податкового кредиту, судами першої та апеляційної інстанції не досліджено первинних документів, які б підтверджували здійснення зазначених витрат позивачем саме в рамках діяльності по будівництву житлово-офісного комплексу з об'єктами соціально-побутового, торговельного призначення та підземним паркінгом за адресою: м. Київ, вул. Юрія Кондратюка, 1.

При розв'язанні даного спору судам варто було враховувати принцип офіційного з'ясування обставин справи, передбачений частинами 4 та 5 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідно до вказаної норми суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Крім того, судами не надано оцінки доводам позивача щодо здійснення ним витрат по зазначеним договорам в рамках виконання договору пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва, враховуючи що положеннями такого договору прямо закріплено його виконання ПрАТ «Енергополь - Україна» шляхом сплати пайового внеску у відповідному розмірі на бюджетний рахунок цільового фонду спеціального фонду місцевого бюджету.

Розглядаючи правомірність віднесення до складу витрат сум відсотків за позикою, частина якої була витрачена не за призначенням, судам необхідно було дослідити бухгалтерську документацію, а також первинні документи щодо наявності у позивача власних грошових коштів на момент укладення договорів про надання зворотної фінансової допомоги, оскільки тільки встановлення надання такої фінансової допомоги за рахунок коштів, отаманих позивачем у цільову позику від ТОВ «КУА Діалог Плюс» позбавляє платника податків - позивача права на віднесення сплачених за користування зазначеною позикою процентів до складу валових витрат.

Також колегія суддів вважає передчасним висновок судів попередніх інстанції про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 11 липня 2012 року № в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 170,00 грн. у зв'язку з несвоєчасним поданням позивачем податкової декларації з податку на додану вартість.

Як вбачається зі змісту акту перевірки від 22 червня 2012 року №369/22-2/20022334 ПрАТ «Енергополь - Україна» в порушення вимог підпункту 49.18.1 пункту 49.18 статті 49 ПК України несвоєчасно подало до ДПІ у Оболонському районі м. Києва ДПС податкову декларацію з податку на додану вартість за березень 2012 року (№ від 18 травня 2011 року).

На спростування зазначеного порушення позивачем надано квитанцію №2 про направлення податковому органу податкової декларації з податку на додану вартість за березень 2012 року, яка прийнята судами як доказ дотримання платником податків строків подання податкової звітності.

Однак, зазначена квитанція містить реєстраційний номер документа .

З огляду на викладене судами не встановлено, про яку саме декларацію з податку на додану вартість іде мова в акті перевірки, а в судових рішеннях не зазначено підстави прийняття як доказу на спростування висновку податкового органу щодо допущення позивачем порушення вимог податкового законодавства, квитанції №2 про прийняття податкової звітності - декларації з податку на додану вартість за березень 2012 року за №.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої та апеляційної інстанції щодо протиправності податкового повідомлення - рішення від 11 липня 2012 року №, яким ПрАТ «Енергополь-Україна» збільшено суму грошового зобов'язання з екологічного податку на 2492,17 грн.

Відповідно до підпункту 240.1.3 пункту 240.1 статті 240 ПК України платниками екологічного податку є суб'єкти господарювання, юридичні особи, що не провадять господарську (підприємницьку) діяльність, бюджетні установи, громадські та інші підприємства, установи та організації, постійні представництва нерезидентів, включаючи тих, які виконують агентські (представницькі) функції стосовно таких нерезидентів або їх засновників, під час провадження діяльності яких на території України і в межах її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони здійснюються розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об'єктах, крім розміщення окремих видів відходів як вторинної сировини.

Поняття розміщення відходів наведене у підпункті 14.1.223 пункту 14.1 статті 14 ПК України та визначається як зберігання (тимчасове розміщення до утилізації чи видалення) та захоронення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи об'єктах (місцях розміщення відходів, сховищах, полігонах, комплексах, спорудах, ділянках надр тощо), на використання яких отримано дозволи уповноважених органів.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про відходи» спеціально відведені місця чи об'єкти - місця чи об'єкти (місця розміщення відходів, сховища, полігони, комплекси, споруди, ділянки надр тощо), на використання яких отримано дозвіл спеціально уповноважених органів на видалення відходів чи здійснення інших операцій з відходами.

Видача дозволів на зберігання та видалення відходів у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку належить до компетенції спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та його органів на місцях у сфері поводження з відходами, про що зазначено в частині 1 статті 23 названого Закону.

Відповідачем не надано суду доказів на підтвердження того, що позивач здійснює розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи об'єктах з отриманням відповідного дозволу.

Натомість позивачем надано копії договорів, укладених з ПАТ «Київспецтранс» та Києво-Святошинської філії «Рекультивація», згідно з якими останні надавали позивачу послуги зі збирання, вивезення та захоронення твердих побутових відходів та будівельних відходів.

Враховуючи наведене, суди дійшли правильного висновку, що платниками екологічного податку за розміщення побутових відходів є лише ті суб'єкти господарювання, що розміщують їх у спеціально відведених для цього місцях чи об'єктах, на використання яких отримано відповідний дозвіл спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища або його органів на місцях, а тому позивач не відповідає ознакам платника екологічного податку, що звільняє його від обов'язку подавати звітність з такого податку.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку про необхідність часткового задоволення касаційної скарги ДПІ в Оболонському районі ГУ Міндоходів у м. Києва, скасування постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 вересня 2012 року та постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2014 року в частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 11 липня 2012 року № , №, № та № та направлення справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України, підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 11 липня 2012 року № судові рішення першої та апеляційної інстанції підлягають залишенню без змін як такі, що винесені з дотриманням принципів законності та обґрунтованості у відповідності до приписів статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись частиною 3 статті 160, статтями 210, 214, 215, 220, 223, 224, 227, 230, 231, 236, частиною 6 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві задовольнити частково.

2. Постанову Окружного адміністративного суду від 27 вересня 2012 року та постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2014 року у справі №2а-9985/12/2670 в частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 11 липня 2012 року № , №, № та № скасувати. Справу в цій частині направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

3. В частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 11 липня 2012 року № постанову Окружного адміністративного суду від 27 вересня 2012 року та постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2014 року у справі №2а-9985/12/2670 залишити без змін.

Ухвала в частині скасування рішень суду першої та апеляційної інстанції з направленням справи на новий розгляд набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню не підлягає. В іншій частині ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 - 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: А.М. Лосєв

Судді: Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна