Справа № 810/7156/14
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2015-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2015 року м. Київ 810/7156/14

Київський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Панової Г.В., суддів Брагіної О.Є., Панченко Н.Д., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-кондитерський комбінат «Нивки»

до Реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції

Чернігівської області

Державної реєстраційної служби України

третя особа: ОСОБА_1

про визнання неправомірними дії, скасування рішення та зобов'язання вчинити

дії

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробничо-кондитерський комбінат "Нивки" (далі - позивач, ТОВ «ВКК» Нивки») з позовом до Державної реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції Чернігівської області (далі - відповідач-1), третя особа: ОСОБА_1 (далі - третя особа), в якому просило:

- визнати неправомірними дії державного реєстратора Реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції Корнієнко С.Г., що мали місце 20 серпня 2014 року при здійсненні реєстрації права власності за ОСОБА_1 на об'єкти нерухомості, розташовані за адресою: АДРЕСА_1;

- скасувати рішення Державного реєстратора Реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції Корнієнко С.Г. (індексний номер: 15275297) від 20 серпня 2014 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким проведено державну реєстрацію права власності на об'єкти нерухомості за адресою: АДРЕСА_1, які складаються з: будівлі літери А-3, загальною площею 5303,1 кв. м.; будівлі літери Б-1, загальною площею 66,0 кв. м.; будівлі літери В-1, загальною площею 226,8 кв. м.; загальна площа складає 5595,9 кв. м. за ОСОБА_1;

- зобов'язати Реєстраційну службу Чернігівського міського управління юстиції скасувати запис про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на об'єкти нерухомості за адресою: АДРЕСА_1, які складаються з: будівлі літери А - 3, загальною площею 5303,1 кв. м.; будівлі літери Б-1, загальною площею 66,0 кв. м.; будівлі літери В-1, загальною площею 226,8 кв. м.; загальна площа об'єкту нерухомості - 5595,9 кв. м.;

- визнати право власності на вказані об'єкти нерухомості за Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробничо-кондитерський комбінат "Нивки".

В обгрунтування доводів позовної заяви позивач зазначив, що до спірних правовідносин між Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробничо-кондитерський комбінат "Нивки", третьою особою та відповідачем повинно застосовуватись положення частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» в редакції, що була чинною станом на час укладання іпотечного договору від 28.07.2008, зареєстрованого в реєстрі за № 690, якою передбачено єдину правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, - договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

На думку позивача, на момент укладання договору іпотеки 28.07.2008 застереження в іпотечному договорі не вважалося договором про задоволення вимог іпотекодержателя та не вказувалося як окрема правова підстава для реєстрації права власності іпотекодержателя, тому державний реєстратор мав відмовити у проведенні реєстраційної дії.

Крім того, як зазначає позивач у позові, договір від 28.01.2014 про відступлення права за іпотечним договором, укладений між ВАТ Банк «БІГ Енергія» та ТОВ «ФК Довіра та гарантія» та договір від 24.04.2014 про відступлення права за іпотечним договором, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» і гр. ОСОБА_1 жодним чином не передбачають виникнення, перехід, передачу, набуття права власності на нерухоме майно позивача, а лише передбачають право стягнення коштів. Таким чином, приймаючи документи до реєстрації відповідач порушив вимоги статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», так як зазначені договори про відступлення прав за іпотечним договором не відповідають вимогам, встановленим цим законом, та не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 23.01.2015 провадження в адміністративній справі № 810/7156/14 закрито.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 31.03.2015 ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 23.01.2015 року про закриття провадження в частині вимог про визнання неправомірними дії державного реєстратора Реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції Корнієнко С.Г., що мали місце 20 серпня 2014 року при здійсненні реєстрації права власності за ОСОБА_1 на об'єкти нерухомості, розташовані за адресою: АДРЕСА_1; скасування рішення Державного реєстратора Реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції Корнієнко С.Г. (індексний номер: 15275297) від 20 серпня 2014 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким проведено державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на об'єкти нерухомості за адресою: АДРЕСА_1, які складаються: з будівлі літери А-3, загальною площею 5303,1 кв. м.; будівлі літери Б-1, загальною площею 66,0 кв. м.; будівлі літери В-1, загальною площею 226,8 кв. м.; загальна площа об'єкту складає 5595,9 кв. м.; зобов'язання Реєстраційну службу Чернігівського міського управління юстиції скасувати запис про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на об'єкти нерухомості за адресою: АДРЕСА_1, які складаються: з будівлі літери А - 3, загальною площею 5303,1 кв. м.; будівлі літери Б-1, загальною площею 66,0 кв. м.; будівлі літери В-1, загальною площею 226,8 кв. м.; загальна площа об'єкту нерухомості - 5595,9 кв. м. скасовано. Справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду в цій частині. В решті ухвалу залишено без змін.

Ухвалою від 22.04.2015 Київський окружний адміністративний суд прийняв справу до провадження та з урахуванням тієї обставини, що спірне рішення від 20.08.2014 № 15275297 прийнято державним реєстратором Державної реєстраційної служби України - Молдовановою Г.М., залучив в якості другого відповідача - Державну реєстраційну службу України (далі - відповідач-2) і призначив справу до судового розгляду колегією у складі трьох суддів.

В ході судового розгляду справи представник позивача підтримав доводи позовної заяви в частині позовних вимог по яким суд апеляційної інстанції повернув справу для продовження розгляду та просив суд позов задовольнити. Крім того, представник позивача зазначив, що рішення від 20.08.2014 № 15275297 було прийнято під час дії обтяження на нерухоме майно ТОВ «ВКК «Нивки», що є предметом іпотеки, а саме, заборони відчуження нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 7639207, тип обтяження - іпотечний договір, що є порушенням вимог підпункту 5 пункту 1 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

У додаткових письмових поясненнях від 12.05.2015 до адміністративного позову позивач також зазначив, що державний реєстратор приймаючи оскаржуване рішення порушив вимоги статті 37 Закону України «Про іпотеку» та зареєстрував право власності за ОСОБА_1 без оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності на дату такої реєстрації та без визначення фактичної заборгованості ТОВ «ВКК «Нивки» за основним зобов'язанням - кредитним договором від 18.07.2008 № 70708К98.

Відповідач-1 у судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений судом про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується даними наявної у матеріалах справи телеграми і повідомлення про вручення вказаної телеграми, а також телефонограми від 14.05.2015. Від Реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції до суду надійшло клопотання від 18.05.2015, в якому відповідач-1 просив суд відмовити у задоволенні позову та провести розгляд справи № 810/7156/14 без участі Реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції.

В матеріалах справи наявне заперечення на адміністративний позов відповідача-1 (а.с. 58-59), в якому зазначено, що відповідно до наказу Мін'юсту від 02.04.2013 № 607/5 «Про заходи щодо взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб» у разі подання до структурних підрозділів територіальних органів Мін'юсту, що забезпечують реалізацію повноважень Укрдержреєстру, заяв щодо державної реєстрації права власності або інших речових прав на нерухоме майно (далі - речові права на нерухоме майно), що виникають, зокрема, на підставі договорів іпотеки, що містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя на об'єкти нерухомого майна загальною площею понад 5000 кв. метрів, що розташовані на земельній ділянці, рішення щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, приймаються державними реєстраторами прав на нерухоме майно Укрдержреєстру. Крім того, як вказує відповідач-1 у запереченнях, з матеріалів реєстраційної справи вбачається, що оскаржуване рішення фактично прийнято державним реєстратором Укрдержреєстру Молдавановою Г.М., а не державним реєстратором прав на нерухоме майно реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції Корнієнко С.Г, як зазначає позивач у позові.

Відповідач-2 у судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений судом про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується даними наявної у матеріалах справи телеграми від 14.05.2015 і повідомлення про вручення вказаної телеграми. Крім того, судом складено Акти про те, що за наявними на офіційному сайті Державної реєстраційної служби України номерами телефонів - абонент не відповідає.

Від відповідача-2 до суду будь-яких заяв або клопотань не надходило.

Представник третьої особи проти задоволення адміністративного позову заперечував з підстав його необґрунтованості та просив суд відмовити у його задоволенні. В обґрунтування доводів заперечень на позов представник третьої особи зазначив, що позивач не врахував положення частини другої статті 36 Закону України «Про іпотеку», яка на момент укладання договору іпотеки (28.07.2008) була викладена в такій редакції: «Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає застосовувати інші встановлені цим Законом способи звернення на предмет іпотеки». Таким чином, договором про задоволення вимог іпотекодржателя також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі.

Крім того, у третьої особи, яка є іпотекодержатилем відповідно до договору від 24.04.2014 № 431 та на підставі статті 35 Закону України «Про іпотеку» можливість набуття право власності на предмет іпотеки виникло з 06.06.2014, оскільки надіслана позивачу вимога від 25.04.2014, що отримана підприємством 06.05.2014, була залишена без задоволення.

Заслухавши пояснення представників сторін, відповідно до протокольної ухвали від 21.05.2015 суд на підставі частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України прийняв рішення про здійснення судового розгляду даної справи в порядку письмового провадження в межах строку розгляду адміністративних справ.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, між позивачем - позичальником та ВАТ Банк «БІГ Енергія» було укладено кредитний договір від 18.07.2008 № 70708К98 (а.с. 8), відповідно до якого банк надає позичальнику кредит у формі безвідкличної кредитної лінії з лімітом кредитування в сумі 3 000 000,00 грн. остаточний термін погашення кредиту - 16.07.2010.

З метою забезпечення виконання зобов'язань між ТОВ «ВКК «Нивки» та ВАТ Банк «БІГ Енергія» 28.07.2008 було укладено іпотечний договір (а.с. 9 - 11). Предметом іпотеки згідно з даним договором визначено об'єкти нерухомості, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1: будівля літ. А-3 загальною площою 5303,1 кв.м., будівля літ. Б-1 загальною площею 66,0 кв.м., будівля літ. В-1 загальною площею 226,8 кв.м. Загальна площа предмету іпотеки складає 5595,9 кв.м.

У подальшому, 27.12.2013 між ВАТ Банк «БІГ Енергія» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» було укладено договір купівлі-продажу права вимоги № 3-233 (а.с. 12-15), відповідно до якого право вимоги за кредитним договором від 18.07.2008 № 70708К98 було відступлено ВАТ «Банк «БІГ Енергія» ТОВ «Фінансова компанія «Довіра і гарантія».

28.01.2014 між ВАТ Банк «БІГ Енергія» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» було укладено договір про відступлення права за іпотечним договором від 28.07.2008 (а.с. 16).

У свою чергу, відповідно до договору від 24.04.2014 № 20/ФК -14 ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» відступило гр. ОСОБА_1 право вимоги до ТОВ «ВКК» Нивки»(а.с. 17-21), також між даними особами було укладено договір від 24.04.2014 про відступлення права за іпотечним договором (а.с. 22-23), відповідно до пункту 1.2. якого новий іпотекодержатель - гр. ОСОБА_1 набула право, замість первісного іпотекодержателя - ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», одержати переважне перед іншими кредиторами іпотекодавця, у порядку, визначеному іпотечним договором та Законом України «Про іпотеку» задоволення всіх своїх вимог за рахунок майна, вказаного в пункті 1.4. цього договору.

Судом встановлено, що 11.08.2014 третя особа звернулась до Реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с. 61) щодо об'єкта нерухомості у АДРЕСА_1.

Як вбачається зі змісту наявної у матеріалах справи картки прийому заяви № 15058616 (а.с. 81), представник третьої особи подав для здійснення реєстраційної дії наступні документи: копію паспорта, копію карки платника податків, копію довіреності, іпотечний договір від 28.07.2008, договір про відступлення прав від 28.01.2014, договір про відступлення прав від 24.04.2014, вимогу про усунення порушень від 25.04.2014, квитанцію про оплату реєстраційних послуг.

20.08.2014 державним реєстратором прав на нерухоме майно Молдовановою Г.М. Державної реєстраційної служби України було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 15275297, відповідно до якого державний реєстратор вирішив провести державну реєстрацію прав власності форма власності: приватна на об'єкт нерухомого майна, що розташований у м. Чернігів, вул. Інструментальна, буд. 30 за суб'єктом: ОСОБА_1

Не погоджуючись із вказаним рішенням з підстав, наведених в адміністративному позові та додаткових поясненнях, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з такого.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: 1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; 2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Суд звертає увагу, що оскільки спір стосується рішення та дій, які вчинені саме стосовно проведення державної реєстрації, і даний спір не є спором про право на майно, розгляд даної справи здійснюється саме в ракурсі надання судом правової оцінки дії та рішенню державного реєстратора на час прийняття рішення від 20.08.2014.

Так, зокрема, правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна, визначено Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 № 1952-IV.

Процедура проведення державної реєстрації, перелік документів, необхідних для її проведення, а також права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав визначаються Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868 (далі - Порядок № 868), який був чинний на час проведення реєстраційної дії та прийняття рішення від 20.08.2014 № 15275297.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з приписами частини першої статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування.

Статтею 16 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", а також пунктом 8 та 13 Порядку № 868 визначено, що для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові заяву, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мін'юст. Заявник подає разом із заявою органові державної реєстрації прав, нотаріусові необхідні для державної реєстрації прав документи, визначені цим Порядком, їх копії, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, та документ про сплату державного мита.

Порядок проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень визначений у статті 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та пунктів 15, 20 Порядку № 828 під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями. За результатами розгляду заяви та документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав або рішення про відмову в такій реєстрації.

В свою чергу, пункт 28 Порядку № 828 визначає, що державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Так, статтею 24 Закону України Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено, зокрема, в разі, якщо подані документи не відповідають вимогам встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Аналіз положень Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та Порядку № 868 свідчить про те, що вчиненню реєстраційної дії, пов'язаної з державною реєстрацією прав та їх обтяжень, передує встановлення державним реєстратором відповідності заявленого права і поданих документів відомостям, що у них містяться.

Водночас, судом не встановлено, що з поданих представником третьої особи державному реєстратору документів вбачаються невідповідності заявленого права поданим в документах відомостям, що у них містяться, а твердження позивача наведені у позовній заяві та письмових поясненнях є необґрунтованими, з таких підстав.

Судом було досліджено умови іпотечного договору від 28.07.2008, який був укладений між позивачем та ВАТ Банк «БІГ Енергія» на виконання вимог кредитного договору від 18.07.2008.

Так, відповідно до пункту 5.2.1. цього договору позасудове врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється шляхом:

- продажу іпотекодавцем ( або за його дорученням, оформленим відповідною довіреністю іпотеко держателем) предмету іпотеки третій особі на користь іпотеко держателя;

- прийняття предмету іпотеки у власність іпотекодержателем у порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку»;

- іншим способом, що не суперечить чинному на момент реалізації предмету іпотеки законодавству.

При цьому, суд звертає увагу, що пункт 5.2.1. договору не містить застереження

відносно того, що стаття 37 Закону України «Про іпотеку» застосовуватиметься сторонами лише виключно в тій редакції, яка існувала станом на час укладання іпотечного договору.

Так, зокрема, на момент прийняття рішення про проведення державної реєстрації прав власності на майно 20.08.2014, стаття 37 Закону України «Про іпотеку» діяла в такій редакції: «Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання».

Отже, при вчиненні реєстраційної дії державний реєстратор діяв з урахуванням вимог цього закону, з огляду на те, що пункт 5.2.1. іпотечного договору містив застереження, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється шляхом: прийняття предмету іпотеки у власність іпотекодержателем у порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Крім того, суд звертає увагу, що дійсно відповідно до статті 36 цього Закону і саме в редакції, яка діяла на момент укладання іпотечного договору тобто, 20.07.2008, позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Тобто, і редакція статті 36 Закону України «Про іпотеку» на час укладання іпотечного договору також прирівнювала наявність відповідного застереження у самому договорі до договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Крім того, пункт 5.2.1 містить і положення про те, що питання про звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється іншим способом, що не суперечить чинному на момент реалізації предмету іпотеки законодавству.

Твердження позивача щодо того, що договір від 24.04.2014 про відступлення права за іпотечним договором, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» і гр. ОСОБА_1 жодним чином не передбачають виникнення, перехід, передачу, набуття права власності на нерухоме майно позивача, а лише передбачають право стягнення коштів є помилковими, оскільки як було вже процитовано судом вище, відповідно до цього договору (пункт 1.2.) гр. ОСОБА_1 набула права замість первісного іпотекодержателя - ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» одержати переважне перед іншими кредиторами іпотекодавця, у порядку, визначеному іпотечним договором та Законом України «Про іпотеку» задоволення всіх своїх вимог за рахунок майна, вказаного в пункті 1.4. цього договору. При цьому, цей договір є дійсним і не визнаний судом у встановленому порядку нечинним.

Доводи позивача відносно того, що на об'єкт іпотеки було накладено обтяження, а тому реєстратор порушив вимоги пункту 5 частини першої статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та не мав право його реєструвати не приймаються судом до уваги, оскільки, по-перше, стаття 24 цього Закону містить положення не імперативного, а диспозитивного характеру відносно дій державного реєстратора при відмові у державній реєстрації, оскільки вона визначає, що державним реєстратором може бути відмовлено у державній реєстрації, і не містить застереження відносно того, що він зобов'язаний відмовити у такій реєстрації.

По-друге, надаючи правову оцінку саме цим доводам позивача, суд звертає увагу, що обтяження щодо заборони на нерухоме майно було накладено саме відносно суб'єкта обтяження ТОВ «ВКК «Нивки» та на підставі іпотечного договору від 28.07.2008. Тобто, вказане обтяження тому і накладалось, щоб позивач не відчужив дане майно третім особам з метою виконання іпотечного договору на підставі якого третя особа і звернулась до реєстратора.

Крім того, відповідно до статті 36 Закону України «Про іпотеку» в редакції чинній на час звернення третьої особи до державного реєстратора, у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Судом встановлено, що вимога від 25.04.2014 про усунення порушень по кредитному договору від 18.07.2008 (а.с. 101-102) була надіслана третьою особою на адресу позивача та отримана підприємством 06.05.2014 (а.с. 103-105). Водночас, позивачем дана вимога виконана не була. Таким чином, третя особа обґрунтовано звернулась до Реєстраційної служби з метою позасудового врегулювання цього питання на підставі договору.

Суд також вважає безпідставними висновки позивача про порушення державним реєстратором вимог статті 37 Закону України «Про іпотеку» щодо реєстрації права власності за ОСОБА_1 без оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності на дату такої реєстрації та без визначення фактичної заборгованості ТОВ «ВКК «Нивки» за основним зобов'язанням - кредитним договором від 18.07.2008 № 70708К98, оскільки позивач у довільній формі трактує положення цього Закону.

Зокрема, стаття 37 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Але, дана норма не містить застереження відносно того, що реєстрація прав власності здійснюється саме за обов'язкової наявністю оцінки предмету іпотеки. У свою чергу, стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" містить чіткий перелік документів на підставі яких проводиться реєстрація прав та їх обтяжень, серед яких такий документ як оцінка предмету іпотеки відсутній.

Статтею 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

Проте, враховуючи наведені обставини, з урахуванням вказаних правових норм, позивачем не доведено суду обґрунтованості позовних вимог, а викладені у позові доводи та твердження є безпідставними, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини другої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Як встановлено судом, відповідачі не понесли судових витрат, тому вони на їх користь стягненню не підлягають.

Керуючись статтями 11, 14, 69, 70, 71, 128, 158 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий - суддя Панова Г. В.

Судді: Брагіна О.Є.

Панченко Н.Д.