Справа № 345/4691/14-а
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2015-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2015 року Справа № 876/2122/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Затолочного В.С., Каралюса В.М.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Відділу Державної виконавчої служби Калуського міськрайонного управління юстиції на постанову Калуського міськрайонного суду Івано - Франківської області від 04 лютого 2015 року у адміністративній справі №345/4691/14-а за позовом Виконавчого комітету Калуської міської ради Івано - Франківської області до Відділу Державної виконавчої служби Калуського міськрайонного управління юстиції про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

Виконавчий комітет Калуської міської ради Івано - Франківської області звернувся до суду із позовом до Відділу Державної виконавчої служби Калуського міськрайонного управління юстиції про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії.

Постановою Калуського міськрайонного суду Івано - Франківської області від 04 лютого 2015 року позов задоволено повністю. Поновити строк звернення до суду. Визнано дії головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Калуського міськрайонного управління юстиції Івано - Франківської області Мельник Н.В. щодо винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) від 07.10.2014 року - протиправними. Визнано бездіяльність начальника Відділу державної виконавчої служби Калуського міськрайонного управління юстиції Івано - Франківської області Слюсаренка О.Є. щодо не прийняття постанови про задоволення чи відмову в задоволенні скарги на дії державного виконавця від 17.10.2014 року - протиправною. Визнано незаконною та скасовано постанову головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Калуського міськрайонного управління юстиції Івано - Франківської області Мельник Н.В. від 07.10.2014 року про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа). Зобов'язано Відділ державної виконавчої служби Калуського міськрайонного управління юстиції Івано - Франківської області винести постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі постанови № 22 від 20.08.2014 року, виданої Адміністративною комісією при виконавчому комітеті Калуської міської ради Івано - Франківської області про стягнення із ОСОБА_4 510,00 грн. штрафу в користь держави. Стягнуто з Відділу державної виконавчої служби Калуського міськрайонного управління юстиції Івано - Франківської області в користь Виконавчого комітету Калуської міської ради Івано - Франківської області 73,08 грн. судових витрат.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм матеріального права та невірним встановленням обставин у справі. Зокрема посилається на норми Закону України «Про виконавче провадження» та зазначає, що державний виконавець діяв відповідно до вимог вказаного Закону. Просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Сторони в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату судового засідання. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне. 20.08.2014 року адміністративною комісією при виконавчому комітеті Калуської міської ради Івано - Франківської області прийнято постанову №22 щодо накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_4 у вигляді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на суму 510,00 грн.

02.10.2014 року вказану постанову було надіслано для виконання у Відділ державної виконавчої служби Калуського міськрайонного управління юстиції.

07.10.2014 року головним державним виконавцем Мельник Н.В. Відділу ДВС винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа).

Крім того, позивач оскаржив постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження до начальника Відділу ДВС 17.10.2014 року.

29.10.2014 року на адресу Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Калуської міської ради Івано - Франківської області надійшов лист начальника Відділу державної виконавчої служби Калуського міськрайонного управління юстиції Івано - Франківської області №16552 від 24.10.2014 року, у якому зазначено, що виконавчий документ повинен відповідати вимогам Закону України «Про виконавче провадження» і скарга про скасування постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження є безпідставною і задоволенню не підлягає.

Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що відсутність у виконавчому документі ідентифікаційного номеру боржника не є підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження, а начальник відділу ДВС не вчинив дій, передбачених ст.ст. 82,83 Закону України «Про виконавче провадження».

Проте колегія суддів апеляційного суду з висновками суду першої інстанції не погоджується, вважає їх такими, що суперечать нормам матеріального права з огляду на наступне.

Статтею18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено вимоги до виконавчого документа.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення виконавчого документа до виконання і цей документ відповідає вимогам, передбаченим цим Законом та пред'явлений до виконання до органу державної виконавчої служби за належним місцем виконання рішення.

Державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження за наявності підстав, передбачених п.6 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», а саме у разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону.

Відповідно до п. 3.3 Інструкції з організації примусового виконання рішення виконавчий документ повинен відповідати вимогам до виконавчого документа зазначеним у ст.18 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно ч. 4 п. 3.3 зазначеної Інструкції для фізичних осіб реєстраційний номер облікової картки платника податків не зазначається у виконавчому документі, якщо особа є іноземцем та законодавством країни, на території якої фізична особа, встановлено інші форми обліку або якщо особа відмовилась його мати через свої релігійні переконання, про що є відповідна відмітка у паспорті особи.

Аналізуючи норми вказаного вище Закону, колегія суддів приходить до висновку, що зазначення ідентифікаційного коду є обов'язковою вимогою до виконавчого документу та такий може бути замінений серією та номером паспорта лише для осіб, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України.

Таким чином, постанова головного державного виконавця Мельник Н.В. Відділу ДВС від 07.10.2014 року про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) на підставі п. 6 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» винесена відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», є законною та обґрунтованою.

Що стосується висновків суду першої інстанції про те, що відповідач в ході виконання виконавчого документу вправі витребувати у податкового органу інформацію щодо ідентифікаційного коду боржника, то колегія суддів апеляційного суду з такими не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до п.17.1.9 ст. 17 Податкового кодексу України, платник податків має право на нерозголошення контролюючим органом (посадовими особами) відомостей про такого платника без його письмової згоди та відомостей, що становлять конфіденційну інформацію, державну, комерційну чи банківську таємницю та стали відомі під час виконання посадовими особами службових обов'язків, крім випадків, коли це прямо передбачено законами.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Представлені відповідачем на заперечення позовних вимог докази у своїй сукупності не дають підстав вважати що рішення та дії відповідача в цій частині є протиправними, а натомість вказують на те, що такі є обґрунтованим та вчиненими з дотриманням вимог Конституції та законів України, в межах повноважень та спосіб, передбачений чинним законодавством України.

Таким чином, з урахуванням наведеного вище колегія суддів апеляційного суду вважає, що позовні вимоги в частині визнання протиправною та скасування постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, визнання протиправними дій державного виконавця в цій частині та зобов'язання відкрити виконавче провадження до задоволення не підлягають.

Що стосується позовної вимоги про визнанню протиправною бездіяльності начальника відділу ДВС щодо неприйняття постанови про задоволення чи відмову в задоволенні скарги на дії державного виконавця від 17.10.2014 р., то в цій частині колегія суддів апеляційного суду вважає висновки суду першої інстанції вірними з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця подається начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії чи бездіяльність начальника відділу можуть бути оскаржені до вищестоящого органу державної виконавчої служби. Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України розглядає виключно скарги на рішення, дії чи бездіяльність начальників управлінь державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі.

Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб) можуть бути оскаржені до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби можуть бути оскаржені до керівництва органів державної виконавчої служби, якщо їх оскарження передбачено цим Законом.

Скарга у виконавчому провадженні подається у письмовій формі та має містити: 1) найменування органу державної виконавчої служби, до якого вона подається; 2) повне найменування (ім'я) стягувача та боржника, їх місце проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (ім'я) представника сторони виконавчого провадження, якщо скарга подається представником; 3) реквізити виконавчого документа (вид документа, найменування органу, що його видав, день видачі та номер документа, його резолютивна частина); 4) зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та норму закону, яку порушено; 5) викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги; 6) підпис скаржника або його представника із зазначенням дня подання скарги.

Скарга, подана у виконавчому провадженні начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, розглядається у десятиденний строк з дня її надходження. За результатами розгляду скарги начальник відділу виносить постанову про її задоволення чи відмову, яка в десятиденний строк може бути оскаржена до вищестоящого органу державної виконавчої служби або до суду. Скарга, подана без додержання вимог, викладених у частині шостій цієї статті, розглядається начальником відділу в порядку, встановленому Законом України «Про звернення громадян».

З копії поданої скарги вбачається, що така відповідає вимогам ч.7 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження», тому відповідь на скаргу повинна була бути надана у формі постанови про її задоволення чи відмову.

Оскільки начальник відділу ДВС Калуського МРУЮ не вчинив дій, передбачених ст.ст. 82,83 Закону України «Про виконавче провадження», суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність визнання протиправною бездіяльності начальника Відділу ДВС Калуського МРУЮ з цього приводу.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом.

Відповідно до ч. 2 ст.18 КАС України, окружним адміністративним судам підсудні адміністративні справи у яких, однією зі сторін в яких є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, обласна рада, Київська, Севастопольська міська рада, їх посадова чи службова особа, крім випадків, передбачених цим Кодексом, та крім справ щодо їх рішень, дій чи бездіяльності у справах про адміністративні проступки та справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам.

З урахуванням того, що відповідач Відділ Державної виконавчої служби Калуського міськрайонного управління юстиції є органом державної влади, вказаний адміністративний позов підлягав розгляду Івано - Франківським окружним адміністративним судом.

Вказані вище обставини є безсумнівною підставою для скасування постанови суду першої інстанції та прийняття нової постанови про відмову у задоволенні позову з наведених вище підстав.

Відповідно до частини першої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення повинні бути законними і обґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції та дають підстави вважати, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального та права, які регулюють спірні правовідносини, та процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення, яке підлягає скасуванню з підстав визначених ст. 202 КАС України.

Відповідно до ч. 2 ст. 205 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може своєю постановою змінити постанову суду першої інстанції або прийняти нову постанову, якими суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, постанова суду першої інстанції скасуванню та апеляційним судом приймається нова постанова про відмову у задоволенні позовних вимог з наведених вище підстав.

Керуючись статтями 160, 167, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Відділу Державної виконавчої служби Калуського міськрайонного управління юстиції - задовольнити частково.

Постанову Калуського міськрайонного суду Івано - Франківської області від 04 лютого 2015 року у адміністративній справі №345/4691/14-а - скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність начальника Відділу державної виконавчої служби Калуського міськрайонного управління юстиції Івано - Франківської області Слюсаренка О.Є. щодо не прийняття постанови про задоволення чи відмову в задоволенні скарги на дії державного виконавця від 17.10.2014 року відповідно до ст.ст. 82,83 Закону України «Про виконавче провадження».

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з через п'ять днів після надіслання її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції

Головуючий суддя З.М. Матковська

Судді В.С. Затолочний

В.М. Каралюс