Справа № 357/254/15-а
Суддя: Межевич М.В.
Дата ухвалення: 2015-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 357/254/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Кошель Л.М. Суддя-доповідач: Межевич М.В.
У Х В А Л А

Іменем України

26 травня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Межевича М.В., суддів Земляної Г.В. та Сорочка Є.О., розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м.Біла Церква Київської області про стягнення недоплаченої пенсії особі, яка постраждала внаслідок ЧАЕС, -

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня березня 2015 року адміністративний позов в частині вимог за період з 01 січня 2014 року по 03 червня 2014 року включно залишено без розгляду.

Позивач в апеляційній скарзі просить суд скасувати вказану ухвалу та ухвалити нове рішення з тих підстав, що суд порушив норми процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з матеріалами справи, позивач звернулася до суду з позовом:

- про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо нездійснення нарахування та виплати доплати до пенсії ОСОБА_2 за проживання на території радіоактивного забруднення та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, всупереч положень ст.ст. 39,51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та надбавки до пенсії згідно ст.ст. 5,6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»;

- про зобов'язання відповідача провести перерахунок і виплату позивачу надбавки до пенсії з 01.01.2014 р. як дитині війни відповідно до ст.ст. 5,6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» у розмірі 30 % від мінімальної пенсії за віком;

- про зобов'язання відповідача з 01.01.2014 р. провести перерахунок і виплату додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 15 % мінімальної пенсії за віком та доплати до пенсії за проживання у зоні посиленого радіоекологічного контролю у розмірі однієї мінімальної заробітної плати, відповідно до ст.ст.39,51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

- про зобов'язання відповідача виконати рішення суду негайно та подати до суду звіт про виконання судового рішення протягом одного місяця.

Суд першої інстанції в частині вимог за період з з 01 січня 2014 року по 03 червня 2014 року включно позов залишив без розгляду.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тобто, з урахуванням наведених положень, строк звернення до суду в межах якого позов підлягає задоволенню слід відраховувати з 04 червня 2014 року (згідно з датою на штампі).

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про залишення позову в частині заявлення вимог за період з 01 січня 2014 року по 03 червня 2014 року без розгляду.

При цьому, колегія суддів суду апеляційної інстанції не приймає до уваги посилання в апеляційній скарзі на положення Віденської конвенції "Про цивільну відповідальність за ядерну шкоду" від 21.05.1963, де зазначено, що позовна давність на вимоги про відшкодування ядерної шкоди становить тридцять років.

Зазначеною Конвенцією, передбачено, що права на відшкодування за цією Конвенцією втрачають силу, якщо позов не подано протягом десяти років з дня ядерного інциденту.

Окрім того, Конвенція передбачає відповідальність та відшкодування за заподіяний ядерний інцидент з боку оператора - особи, призначеної або визнаної відповідальною державою в якості оператора ядерної установки.

З огляду на те, що відповідач жодним чином не відповідає критеріям оператора ядерної установки, встановленим Віденською конвенцією про цивільну відповідальність за ядерну шкоду, її застосування у цій справі є неможливим.

Також, колегія суддів суду апеляційної інстанції зазначає, що Конвенція не належить до нормативно-правових актів, які безпосередньо регулюють правовідносини, що склалися між сторонами в цій справі.

Разом з тим, доводи апелянта з приводу того, що до вказаних правовідносин не застосовуються строки звернення до суду, встановлені ст. 99 КАС України, посилаючись на Віденську конвенцію про цивільну відповідальність за ядерну шкоду від 21 травня 1963 року, до якої Україна приєдналася згідно із Законом України «Про приєднання України до Віденської конвенції про цивільну відповідальність за ядерну шкоду» № 334/96-ВР від 12 липня 1996 року положеннями п. п. і.і) п. а) ч. 1 ст. VI якої встановлено, що строк позовної давності на відшкодування ядерної шкоди, спричиненої тілесному здоров'ю, складає тридцять років з дня ядерного інциденту, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки на відміну від положень Конвенції строки, визначені ст. 99 КАС України є процесуальними. Їх початок та перебіг пов'язується з моментом порушення прав та інтересів позивача.

Вказані соціальні виплати носять щомісячний характер і позивач про порушене право мав дізнатися при кожній виплаті. Однак, у визначений процесуальним законом строк позивач до суду не звернувся.

Таким чином, оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідно до норм матеріального права, при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в справі, підтвердженими доказами, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ч. 1 ст. 41, ст.ст. 160, п. 2 ч. 1 ст. 197, 199, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2015 року - без змін.

Ухвала апеляційної інстанції за наслідками її перегляду, набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя М.В. Межевич

Суддя Г.В. Земляна

Суддя Є.О. Сорочко

.

Головуючий суддя Межевич М.В.

Судді: Земляна Г.В.

Сорочко Є.О.