Справа № 807/2809/14
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2015-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2015 року Справа № 876/1582/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Гудима Л.Я., Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 січня 2015 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області, Ужгородського міського відділу Управління міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області про визнання протиправними і скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

встановив:

У серпні 2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача УМВС України в Закарпатській області, в якому, з урахуванням збільшених і уточнених позовних вимог, просив : 1) визнати протиправним і скасувати наказ УМВС України в Закарпатській області № 1081 від 18.08.2014 р. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників міліції УМВС України в Закарпатській області»; 2) визнати незаконним звільнення позивача з органів внутрішніх справ на підставі наказу № 1081 від 18.08.2014 р. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників міліції УМВС України в Закарпатській області»; 3) визнати протиправним і скасувати наказ УМВС України в Закарпатській області № 166 о/с від 19.08.2014 року «По особовому складу» в частині звільнення позивача зі служби в органах внутрішніх справ; 4) поновити позивача на посаді дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Ужгородського міського відділу УМВС України в Закарпатській області з 22.08.2014 р.; 5) стягнути з УМВС України в Закарпатській області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він працював на посаді дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області. Наказом УМВС України в Закарпатській області № 1081 від 18.08.2014 р. позивача було звільнено з органів внутрішніх справ за п.«є» ст.64 «Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ» за дискредитацію звання працівника міліції, у зв'язку з відкриттям кримінального провадження за попередньою правовою кваліфікацією кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.125 КК України. Незаконність такого звільнення, на думку позивача, полягала в тому, що він прийнятий без проведення службового розслідування, тобто з порушенням вимог абз.1 ст.14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України. Звертав увагу позивач на те, що на дату прийняття оскарженого наказу його вина у вчиненні інкримінованого злочину не доведена.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 21.01.2015 року залучено до участі в адміністративній справі як другого відповідача (співвідповідача) Ужгородський міський відділ УМВС України в Закарпатській області.

Відповідачі по справі УМВС України в Закарпатській області та Ужгородський МВ УМВС України в Закарпатській області у суді першої інстанції позову не визнали, у поданих запереченнях просили відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 27.01.2015 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ УМВС України в Закарпатській області від 19.08.2014 р. № 166 о/с частково - в частині звільнення зі служби в органах внутрішніх справ ОСОБА_1. Зобов'язано УМВС України в Закарпатській області поновити ОСОБА_1 на займаній на час звільнення посаді дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Ужгородського міського відділу УМВС України в Закарпатській області з 22.08.2014 р.. Зобов'язано Ужгородський міський відділ УМВС України в Закарпатській області виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 11154,55 грн.. Постанову суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та в частині стягнення заробітної плати за один місяць у розмірі 2230,91 грн. визначено до негайного виконання.

З цією постановою суду першої інстанції не погодився відповідач УМВС України в Закарпатській області та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що постанова суду винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, є незаконною та необґрунтованою, а тому оскаржена постанова суду підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги апелянт посилається на те, що позивача правомірно звільнено з посади за п.«є» ст.64 «Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ» за порушення дисципліни. Зокрема, порушення полягали в тому, що позивач 10.08.2014 р. близько 22-30 год. керуючи у м. Ужгороді по вул. Корзо у пішохідній зоні мотоциклом скоїв наїзд на громадянку ОСОБА_2 та втік з місця пригоди і не повідомив про подію керівництву чи до найближчого відділу міліції. Вважає апелянт, що причиною зазначеної події стало грубе порушення ОСОБА_1 п. 8.4 «в» ПДР України, ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, нормативних документів МВС України та УМВС області з питань неухильного дотримання транспортної дисципліни, що проявилося у порушенні вимог дорожнього знаку 3.21 ПДР України і як наслідок скоєння наїзду на громадянку ОСОБА_2, яка внаслідок цього отримала легкі тілесні ушкодження. Звертає увагу апелянт, що зазначені дії позивача підривають авторитет та повагу громадян до працівників ОВС. Накази УМВС України в Закарпатській області від 18.08.2014 р. № 1082 та від 19.08.2014 р. № 166 о/с прийняті відповідно до чинного законодавства і за результатами проведеного службового розслідування, а тому їх скасування та поновлення позивача на службі є безпідставними.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції від 27.01.2015 р. та прийняти нову постанову суду, якою відмовити у задоволенні позову.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави і межі апеляційної скарги, вважає, що така апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що наказом УМВС України в Закарпатській області від 19.08.2014 р. № 166 о/с «По особовому складу» відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, звільнено зі служби в органах внутрішніх справ у запас (із поставленням на військовий облік) за п.«є» ст.64 (за порушення дисципліни) лейтенанта міліції ОСОБА_1 дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Ужгородського міського відділу УМВС України в Закарпатській області, з 22.08.2014 р. (а.с. 29, 46, 55).

Вищевказаний наказ № 166 о/с від 19.08.2014 р. виданий на підставі пункту 1 наказу УМВС України в Закарпатській області від 18.08.2014 р. № 1081 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників міліції УМВС України в Закарпатській області» (а.с. 7-8).

Зі змісту наказу № 1081 від 18.08.2014 р. видно, що підставою для звільнення позивача з посади були висновки службового розслідування за фактом порушення дисципліни дільничним інспектором міліції Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області ОСОБА_1 від 15.08.2014 р.. Зокрема, такі порушення ОСОБА_1 полягали у грубому порушенні вимог ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, Правил дорожнього руху України, наказів та вказівок МВС України та УМВС в області щодо неухильного дотримання транспортної дисципліни, що проявилося у порушенні вимог дорожнього знаку 3.21 ПДР України під час керування мотоциклом-А марки «САN-АМ SРYDER», д.н.з. НОМЕР_1 і, як наслідок, скоєння наїзду на громадянку ОСОБА_2, а також порушення вимог наказів МВС України №№ 1050-2012, 940-2012, що проявилось у неінформуванні безпосереднього керівника та чергової частини органу внутрішніх справ про скоєне правопорушення, залишення місця події (а.с. 7-8, 22-26).

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо протиправності звільнення позивача з органів внутрішніх справ, з врахуванням наступного.

Відносини щодо звільненням з публічної служби, в тому числі з органів внутрішніх справ, врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством. При цьому, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо спеціальними нормами не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Відповідно до підпункту «є» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затв. постановою КМ України № 114 від 29.07.1991 р., особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за порушення дисципліни.

Статтею 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затв. Законом України № 3460-ІV від 22.02.2006 року визначено, що службова дисципліна - це дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Згідно ст. 2 Дисциплінарного статуту, дисциплінарний проступок - це невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

За вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. При цьому, особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом (ст. 5 Дисциплінарного статуту).

Сутність дотримання службової дисципліни, згідно ст. 7 Дисциплінарного статуту, полягає у високій свідомості кожної особи рядового і начальницького складу та їх обов'язку: - дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; - захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; - поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; - дотримуватися норм професійної та службової етики; - берегти державну таємницю; - у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; - стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; - постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; - сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; - виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; - з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; - берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку; - у разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові.

Таким чином, дисциплінарна відповідальність осіб рядового і начальницького складу є видом відповідальності за порушення службової дисципліни, тобто за вчинення дисциплінарного проступку. Дисциплінарна відповідальність є самостійним (окремим) видом відповідальності, який є відмінним від адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, і може застосовуватись поряд з іншими видами юридичної відповідальності.

Відповідно до ст. 12 Дисциплінарного статуту, на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни може бути накладено такі види дисциплінарних стягнень: усне зауваження, зауваження, догана, сувора догана, попередження про неповну посадову відповідність, звільнення з посади, пониження в спеціальному званні на один ступінь, звільнення з органів внутрішніх справ.

Згідно приписів ст.14 Дисциплінарного статуту, при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватись тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації, тощо. У разі вчинення незначного порушення службової дисципліни начальник може обмежитись усним попередженням особи рядового або начальницького складу щодо необхідності суворого додержання службової дисципліни. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Таким чином, звільнення з органів внутрішніх справ за порушення дисципліни, як крайній захід впливу до осіб рядового і начальницького складу, повинен застосовуватись з урахуванням усіх вказаних вище та інших важливих обставин, лише у разі якщо інші заходи дисциплінарного впливу виявились безрезультатними або коли працівник міліції скоїв проступок, несумісний з перебуванням на службі в органах внутрішніх справ.

Із матеріалів справи видно, що звільнення позивача з посади було зумовлено такими подіями : керування позивачем 10.08.2014 р. близько 22-30 год. в м. Ужгороді по вул. Корзо у пішохідній зоні мотоциклом НОМЕР_2, скоєння наїзду на громадянку ОСОБА_2, залишення місця пригоди і не повідомлення про подію керівництву чи до відділу міліції. Такі дії позивача кваліфіковано відповідачем як грубе порушення вимог ст.7 Дисциплінарного статуту, порушення вимог дорожнього знаку 3.21 ПДР України, порушення наказів та вказівок МВС України та УМВС в області щодо неухильного дотримання транспортної дисципліни, зокрема наказів МВС України №№ 1050-2012, 940-2012.

Суд апеляційної інстанції враховує, що за вчинення таких дій як порушення ПДР України під час керуванням мотоциклом і як наслідок скоєння наїзду на громадянку ОСОБА_2 та залишення місця пригоди, законодавством України передбачено адміністративну, кримінальну та матеріальну (в разі заподіяння шкоди) відповідальність.

При цьому, як уже було зазначено судом вище, дисциплінарна відповідальність осіб рядового і начальницького складу (в тому числі звільнення з посади) є видом відповідальності за порушення саме службової дисципліни, тобто за вчинення дисциплінарного проступку. Дисциплінарна відповідальність є самостійним (окремим) видом відповідальності і не може заміняти інші (адміністративну, кримінальну, матеріальну) види відповідальності.

Матеріалами адміністративної справи підтверджується, що відносно позивача ОСОБА_1 уповноваженими органами вирішувались питання щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч.1 КУпАП (було складено адміністративний протокол серії АВ2 №821412 за порушення вимог знаку 3.21 ПДР України) та до кримінальної відповідальності за ст. 125 ч.1 КК України (постановою прокуратури Закарпатської області від 23.09.2014 року кримінальне провадження було закрито).

Таким чином, є безпідставними доводи апелянта про необхідність притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення з посади за п.«є» ст.64 (за порушення дисципліни) за вчинення таких дій як порушення ПДР України під час керуванням мотоциклом, скоєння наїзду на громадянку ОСОБА_2 та залишення місця пригоди.

Судом першої інстанції також вірно зазначено, що на час звільнення позивача з посади не було належних доказів (вироку, постанови, ухвали чи іншого судового рішення) щодо встановлення факту вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення чи кримінального діяння. Таких доказів немає у справі і на час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

З врахуванням наведеного, є необґрунтованими твердження відповідача про порушення позивачем вимог ст.7 Дисциплінарного статуту.

Відносно таких підстав для звільнення позивача з посади як неповідомлення про подію керівництву чи до відділу міліції і як наслідок порушення вимог наказів МВС України №№ 1050-2012, 940-2012, то суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Наказом МВС України від 22.10.2012 року № 940 затверджено Інструкцію з організації реагування органів внутрішніх справ на повідомлення про кримінальні правопорушення, інші правопорушення, надзвичайні ситуації та інші події.

Пунктом 3.2.9 цієї Інструкції передбачено, що працівник міліції на території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу в разі звернення до нього громадян або службових осіб з заявою чи повідомленням про події, які загрожують особистій чи громадській безпеці, або у разі безпосереднього виявлення таких зобов'язаний вжити заходів до попередження і припинення правопорушень, рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, встановлення і затримання осіб, які вчинили правопорушення, охорони місця події і повідомити про це в найближчий підрозділ міліції.

Наказом МВС України від 19.11.2012 року № 1050 затверджено Інструкцію про порядок ведення єдиного обліку в органах і підрозділах внутрішніх справ України заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події.

Пунктом 2.4 цієї Інструкції передбачено, що за межами місцезнаходження органу внутрішніх справ слідчий або інша службова особа органу внутрішніх справ на території України незалежно від посади, яку він обіймає, місцезнаходження і часу в разі звернення до нього громадян або службових осіб із заявою чи повідомленням про події, які загрожують особистій чи громадській безпеці, або у разі безпосереднього виявлення таких зобов'язаний вжити заходів для попередження і припинення правопорушень, рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, встановлення і затримання осіб, які вчинили правопорушення, охорони місця події і повідомити про це в найближчий підрозділ міліції.

Суд апеляційної інстанції вважає об'єктивним висновок службового розслідування від 15.08.2014 року в частині того, що позивачем не вжито належних заходів щодо інформування в найближчий підрозділ міліції про подію конфлікту з його участю 10.08.2014 р. біля 22-30 год. в м. Ужгороді по вул. Корзо у пішохідній зоні, що може бути кваліфіковано як невиконання вимог вказаних вище Інструкцій, затверджених наказами від 22.10.2012 року № 940 і від 19.11.2012 року № 1050.

Однак, при вирішенні питання щодо визначення виду дисциплінарного стягнення за вказані порушення відповідачем не враховано тяжкості проступку, обставин, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації, тощо.

При цьому, відповідачем не враховано, що звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Так, матеріалами справи підтверджується, що позивач ОСОБА_1 являється молодим спеціалістом, в органах внутрішніх справ України працює лише із серпня 2013 року. За період служби зарекомендував себе лише з позитивної сторони, раніше дисциплінарних стягнень не мав (а.с. 9).

Розглядувані події конфлікту 10.08.2014 р. з участю позивача відбувались у позаробочий час, не під час виконання ним службових обов'язків і не були пов'язані із проходження державної служби.

Таким чином, суд вважає необгрунтованими доводи відповідача про те, що вчинення таких дій як невжиття заходів щодо інформування в найближчий підрозділ міліції про події конфлікту 10.08.2014 р., є несумісними з перебуванням позивача на службі в ОВС, зокрема на займаній посаді дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Ужгородського міського відділу УМВС України в Закарпатській області.

З врахуванням наведеного вище, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи апелянта про правомірність оскаржених позивачем наказів відповідача № 1081 від 18.08.2014 р. і № 166 о/с від 19.08.2014 р..

Однак, суд апеляційної інстанції враховує, що судом першої інстанції при розгляді заявленого позивачем адміністративного позову не вирішено усіх позовних вимог.

Зокрема, судом першої інстанції не вирішено позовної вимоги про оскарження наказу УМВС України в Закарпатській області № 1081 від 18.08.2014 р., пунктом 1 якого позивача звільнено зі служби в органах внутрішніх справ у запас (із поставленням на військовий облік) за п.«є» ст.64 (за порушення дисципліни).

Така позовна вимога підлягає до часткового задоволення, оскільки визнати протиправним і скасувати слід вказаний Наказ лише в частині щодо звільнення позивача ОСОБА_1 із органів внутрішніх справ, а не весь Наказ, як про це просив позивач.

Крім цього, судом першої інстанції не враховано, що відповідно до ст. 235 КЗпП України та п. 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, незаконно звільнений працівник повинен бути поновлений на роботі органом, який розглядає трудовий спір. Тобто, в даному випадку судом. Одночасно судом вирішується питання щодо виплати працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Тому, є помилковими висновки суду першої інстанції про зобов'язання відповідача до поновлення позивача на займаній раніше посаді і зобов'язання відповідача до виплати заробітку за час вимушеного прогулу.

При цьому, виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу повинна бути здійснена особою із якою позивач перебував у трудових (службових) відносинах, тобто Управлінням МВС України в Закарпатській області.

Таким чином, в користь позивача слід стягнути із відповідача УМВС України в Закарпатській області середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період із 22.08.2014 року по 27.01.2015 року, тобто по день постановлення рішення судом першої інстанції, в розмірі 11154,55 грн., з врахуванням середньомісячного заробітку 2230,91 грн., що вказаний у довідці Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області № 137 від 27.10.2014 року.

Вказаний розмір середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, що визначений судом першої інстанції, особами, які беруть участь у справі, не оспорюється.

З врахуванням наведеного вище, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що постанову суду першої інстанції від 27.01.2015 року слід скасувати та прийняти нову постанову про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд -

постановив:

Апеляційну скаргу Управління міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області - задоволити частково.

Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 січня 2015 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області, Ужгородського міського відділу Управління міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області про визнання протиправними і скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - скасувати та прийняти нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Управління міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області № 1082 від 18.08.2014 р. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників міліції УВМС України в Закарпатській області» в частині звільнення із органів внутрішніх справ дільничного інспектора міліції ВДІМ Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області лейтенанта міліції ОСОБА_1.

Визнати протиправним та скасувати наказ Управління міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області № 166 о/с від 19.08.2014 р. «По особовому складу» в частині звільнення зі служби в органах внутрішніх справ лейтенанта міліції ОСОБА_1, дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Ужгородського міського відділу УМВС України в Закарпатській області.

Поновити ОСОБА_1 на посаді дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Ужгородського міського відділу УМВС України в Закарпатській області з 22.08.2014 року.

Стягнути з Управління міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 11154,55 грн..

У задоволенні решта позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

На постанову протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: В.В. Гуляк

Судді: Л.Я. Гудим

Р.Й. Коваль

Повний текст постанови виготовлено та підписано 15.05.2015 року.