Справа № 826/950/15
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2015-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

22 травня 2015 року № 826/950/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Келеберди В.І., суддів Данилишин В.М. Качура І.А. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Національного банку України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ПАТ «Банк Камбіо», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

проскасування постанов від 04.12.2014 №782, від 27.02.2015 №144
О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Національного банку України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ПАТ «Банк Камбіо», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, про скасування постанов від 04.12.2014 №782 «Про віднесення ПАТ «Банк Камбіо» до категорії неплатоспроможних», від 27.02.2015 №144 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Камбіо».

Позов обґрунтовано тим, що оскаржена постанова є протиправною та прийнята з порушенням ст. 56 Закону України «Про Національний банк України».

Відповідач - Національний банк України - заперечував проти задоволення позову з підстав викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи, з яких вбачається, що оскаржену постанову прийнято відповідно до ст. 7, 15, 55 Закону України «Про Національний банк України», ст. 67, 73, 75, 76 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та ПАТ «Банк Камбіо» - також заперечували проти задоволення позовних вимог, з підстав викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи, проте Фонд гарантування вкладів фізичних осіб явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце судового вирішення справи.

Згідно з ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у різі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

В судовому засіданні на підставі ч. 6 ст. 128 КАС України ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

Між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк Камбіо» укладено договір банківського вкладу (мультивалютного) від 16.09.2014 №20-415.

Постановою Правління Національного банку України від 25.09.2014 №603/БТ ПАТ «Банк Камбіо» віднесено до категорії проблемних.

В подальшому, постановою Правління Національного банку України від 04.12.2014 №782 ПАТ «Банк Камбіо» віднесено до категорії неплатоспроможних.

Зазначена постанова вмотивована невжиттям ПАТ «Банк Камбіо» належних заходів для усунення порушень нормативно-правових актів Національного банку України, відсутністю розробленого прийнятого плану фінансового оздоровлення та з урахуванням фінансового стану ПАТ «Банк Камбіо» та допущених ним порушень банківського законодавства.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 04.12.2014 №782 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 04.12.2014 прийнято рішення №140 про запровадження в ПАТ «Банк Камбіо» тимчасової адміністрації та призначення уповноваженою особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПАТ «Банк Камбіо».

Також, постановою Правління Національного банку України від 27.02.2015 №144 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Камбіо» відкликано банківську ліцензію та ліквідовано ПАТ «Банк Камбіо».

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 27.02.2015 №144 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 №46 згідно з яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк Камбіо» та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Камбіо».

Вирішуючи адміністративну справу по суті, суд, керуючись частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, якою встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, виходить з того, що оскільки позивачем як спосіб захисту порушеного права обрано оскарження постанови Національного банку України, суд досліджуючи надані сторонами докази повинен встановити відповідність змісту рішень суб'єкта владних повноважень чинному законодавству та законність процедури їх прийняття.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 55 Закону України "Про Національний банк України" встановлено, що головна мета банківського регулювання і нагляду - безпека та фінансова стабільність банківської системи, захист інтересів вкладників і кредиторів. Національний банк здійснює функції банківського регулювання і нагляду на індивідуальній та консолідованій основі за діяльністю банків та банківських груп у межах та порядку, передбачених законодавством України. Національний банк здійснює постійний нагляд за дотриманням банками, їх підрозділами, афілійованими та спорідненими особами банків на території України та за кордоном, банківськими групами, представництвами та філіями іноземних банків в Україні, а також іншими юридичними та фізичними особами банківського законодавства, нормативно-правових актів Національного банку і економічних нормативів. Національний банк не здійснює перевірок і ревізій фінансово-господарської діяльності осіб, зазначених у цій статті.

Частиною другою статті 63 Закону України "Про банки та банківську діяльність" встановлено, що Національний банк України при здійсненні нагляду за діяльністю банків проводить перевірку банків з питань дотримання ними вимог законодавства, яке регулює відносини у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму, та достатності заходів для запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму.

Відповідно до пунктів 12, 13 частини 1 статті 73 Закону України «Про банки і банківську діяльність» у разі порушення банками або іншими особами, які можуть бути об'єктом перевірки Національного банку України відповідно до цього Закону, банківського законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму, нормативно-правових актів Національного банку України, його вимог, встановлених відповідно до статті 66 цього Закону, або здійснення ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, застосування іноземними державами або міждержавними об'єднаннями або міжнародними організаціями санкцій до банків чи власників істотної участі у банках, що становлять загрозу інтересам вкладників чи інших кредиторів банку та/або стабільності банківської системи, Національний банк України адекватно вчиненому порушенню або рівню такої загрози має право застосувати заходи впливу, до яких належать: віднесення банку до категорії проблемного або неплатоспроможного; відкликання банківської ліцензії та ліквідація банку.

Згідно із частиною 7 статті 75, якій кореспондує пункт 1 частини 1 статті 76 Закону України «Про банки і банківську діяльність» Національний банк України зобов'язаний прийняти рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних у разі: неприведення банком своєї діяльності у відповідність із вимогами законодавства, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України, після віднесення його до категорії проблемних, але не пізніше ніж через 180 днів з дня визнання його проблемним.

Розділом 3 Положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17 серпня 2012 року N 346 затверджено (далі по тексту - Положення № 346) встановлено, що заходи впливу, що застосовуються Національним банком до банків, мають бути адекватними конкретним порушенням, які ними були допущені.

Вибір адекватних заходів впливу, які застосовуються до банків відповідно до банківського законодавства та цього Положення, має здійснюватися з урахуванням: характеру допущених банком порушень; причин, які зумовили виникнення виявлених порушень; загального фінансового стану банку; розміру можливих негативних наслідків для кредиторів і вкладників; інформації Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд гарантування) щодо порушення банками вимог, установлених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (далі - Закон про систему гарантування), результатів перевірки банків Фондом гарантування.

Рішення про застосування заходу впливу до банку приймає Правління Національного банку, Комісія Національного банку України з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайта) платіжних систем (далі - Комісія Національного банку), Комісія з питань нагляду та регулювання діяльності банків при територіальному управлінні Національного банку (далі - Комісія Національного банку при територіальному управлінні) або уповноважена посадова особа Національного банку відповідно до цього Положення.

Пунктом 3.2 глави 3 розділу І Положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства затвердженого постановою Правління Національного банку України № 346 від 17.08.2012 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.09.2012 за № 1590/21902 встановлено, що заходи впливу, що застосовуються Національним банком до банків, мають бути адекватними конкретним порушенням, які ними були допущені. Вибір адекватних заходів впливу, які застосовуються до банків відповідно до банківського законодавства та цього Положення, має здійснюватися з урахуванням: характеру допущених банком порушень; причин, які зумовили виникнення виявлених порушень; загального фінансового стану банку; розміру можливих негативних наслідків для кредиторів і вкладників; інформації Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд гарантування) щодо порушення банками вимог, установлених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (далі - Закон про систему гарантування), результатів перевірки банків Фондом гарантування.

Таким чином, вибір адекватного заходу впливу на банк здійснюється з урахуванням характеру допущених банком порушень; причин, які зумовили виникнення виявлених порушень; загального фінансового стану банку; розміру можливих негативних наслідків для кредиторів і вкладників; інформації Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд гарантування) щодо порушення банками вимог, установлених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (далі - Закон про систему гарантування), результатів перевірки банків Фондом гарантування.

Пунктом 13.1 глави 13 розділу ІІ зазначеного Положення встановлено, що Національний банк приймає рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних у разі наявності хоча б однієї з підстав, передбачених банківським законодавством.

Як зазначено вище, Постановою Правління Національного банку України від 25.09.2014 №603/БТ ПАТ «Банк Камбіо» віднесено до категорії проблемних.

Пунктом 12.5 глави 12 Положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства затвердженого постановою Правління Національного банку України № 346 від 17.08.2012, передбачено роблення та подання банком, щодо якого прийнято рішення про віднесення категорії проблемних, плану фінансового оздоровлення.

Відповідачем надано суду копії матеріалів, що слугували підставою для прийняття постанови від 04.12.2014 №782, які містять банківську таємницю та з аналізу яких вбачається, що ПАТ "БАНК КАМБІО" надіслано до Національного банку України план фінансового оздоровлення, який не передбачав своєчасних ефективних заходів, спрямованих на поліпшення фінансового стану ПАТ "БАНК КАМБІО", усунення всіх порушень, причин і умов, що призвели до погіршення його фінансового стану. Крім того, ПАТ "БАНК КАМБІО" не враховано зауважень Національного банку України щодо скорочення строків надання фінансової підтримки акціонерами та зведення ефективних заходів щодо погашення кредитної заборгованості. Також, програми капіталізації, проте а також не передбачала скорочення строків та збільшення суми надання фінансової підтримки акціонерами банку і не була затверджена на позачергових зборах акціонерів. Отже, суд вважає обґрунтованими доводи відповідача, що ПАТ "БАНК КАМБІО" неспроможний своєчасно та в повному обсязі виконувати законні вимоги кредиторів та виконати зобов'язання перед вкладниками через відсутність коштів.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ПАТ "БАНК КАМБІО" порушує підпункти 3.2.1 та 3.4.6 договорів застави майнових прав стосовно заміни застави за стабілізаційним кредитом Національного банку України, що є порушенням пункту 5.3 розділу 5 Положення № 327 та умов договорів застави майнових прав стосовно заміни застави за кредитом для збереження ліквідності Національного банку України, що є порушенням пункту 11 Положення № 913.

Наявність викладених вище порушень не заперечується представником ПАТ «Банк Камбіо».

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що захід впливу застосований постановою від 04.12.2014 №782 прийнято за наявності підстав визначених Положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства та є адекватним наявним порушенням.

Частиною другої статті 76 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, повідомляє про це рішення Фонд гарантування вкладів фізичних осіб для вжиття ним заходів, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до частини першої статті 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Як зазначено вище, на підставі постанови Правління Національного банку України від 04.12.2014 №782 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 04.12.2014 прийнято рішення №140 про запровадження в ПАТ «Банк Камбіо» тимчасової адміністрації та призначення уповноваженою особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПАТ «Банк Камбіо».

Отже, початок процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку свідчить про те, що таке рішення є виконаним і передбачені ним правові наслідки є такими, що вже настали.

Аналогічна правова позиція викладена в інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 25.07.2014 №992/11/14-14.

Відповідно до статті 44 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Національний банк України приймає рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку за пропозицією Фонду та з інших підстав, передбачених Законом України "Про банки і банківську діяльність".

Фонд вносить Національному банку України пропозицію про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку: 1) відповідно до плану врегулювання; 2) у разі закінчення строку тимчасової адміністрації банку та/або невиконання плану врегулювання; 3) в інших випадках, передбачених цим Законом.

Національний банк України зобов'язаний прийняти рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку протягом п'яти днів з дня отримання пропозиції Фонду про ліквідацію банку. Національний банк України інформує Фонд про прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку не пізніше дня, наступного за днем прийняття такого рішення.

Фонд призначає уповноважену особу Фонду та розпочинає процедуру ліквідації банку в день отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, за виключенням випадку, коли ліквідація здійснюється за ініціативою власників банку.

Ліквідація банку повинна бути завершена не пізніше одного року з дня прийняття рішення про ліквідацію банку. Фонд має право прийняти рішення про продовження ліквідації банку на строк до одного року, а системно важливих банків на строк до двох років з можливістю повторного продовження на строк до одного року.

Отже, прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку в разі наявності відповідної пропозиції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб є обов'язком Національного банку України.

З матеріалів справи вбачається, що постанову від 27.02.2015 №144 прийнято на підставі пропозиції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб викладені в листі від 25.02.2015 №22-5918/15.

Позивачем не надано доказів на спростування обставин викладених у вказаному вище листі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Щодо доводів позивача, що відповідачем зроблено передчасні висновки про невиконання ПАТ «Банк Камбіо» зобов'язань перед вкладниками, суд зазначає, що позивачем не надано доказів на спростування доводів відповідача.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що інформація щодо наявності в ПАТ «Банк Камбіо» невиконаних зобов'язань перед вкладниками отримано на підставі аналізу статистичної звітності (баланс 1Д), яка подається щоденно та з аналізу якої станом на 25.09.2014, 01.12.20104 вбачається, обґрунтованість доводів відповідача.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оскаржені постанови є обґрунтованими та прийнято відповідачем згідно Закону України «Про Національний банк України» за наявності підстав визначених Законом України «Про банки і банківську діяльність».

Щодо доводів позивача, що оскаржені постанови є нормативно-правовим актом, суд зазначає наступне.

В Інформаційному листі від 01.06.2010 № 781/11/13-10 Вищим адміністративним судом України наголошено, що нормативно-правові акти - це правові акти управління, які встановлюють, змінюють, припиняють (скасовують) правові норми. Нормативно-правові акти містять адміністративно-правові норми, які встановлюють загальні правила регулювання однотипних відносин у сфері виконавчої влади, розраховані на тривале застосування. Вони встановлюють загальні правила поведінки, норми права, регламентують однотипні суспільні відносини у певних галузях і, як правило, розраховані на довгострокове та багаторазове їх застосування.

Другу групу актів за критерієм юридичної природи складають індивідуальні акти. Останні стосуються конкретних осіб та їхніх відносин. Загальною рисою, яка відрізняє індивідуальні акти управління, є їх виражений правозастосовний характер. Головною рисою таких актів є їхня конкретність, а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб'єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв'язання за їх допомогою конкретних, а саме індивідуальних, справ або питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата - конкретної особи або виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, встановлених цими актами.

Викладена позиція наведена також у рішенні Конституційного Суду України у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення підпункту 2 пункту 3 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Конституційний Суд України» стосовно правових актів органів Верховної Ради України (справа про акти органів Верховної Ради України) 23.06.1997 № 2-зп, справа № 3/35-313), в якому зазначено, що за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.

Оскаржені постанови Правління Національного банку України згідно із вказаними вище нормами Закону України «Про банки банківську діяльність» є заходом впливу, який застосовується виключно до окремого банку за результатами банківського нагляду безпосередньо за діяльністю цього банку та за наявності підстав визначених даним Законом.

З нагляду на викладене, доводи позивача, що оскаржені постанови є нормативно-правовими актами є безпідставним.

В абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 23.06.1997 №2-зп по справі №3/35-313 вказано, що за своєю природою ненормативні акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернення до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.

Також, в п. 5 рішення Конституційного суду України від 22.04.2008 №9-рп/2008 в справі №1-10/2008 вказано, що при визначенні природи «правового акту індивідуальної дії» правова позиція Конституційного суду України ґрунтується на тому, що «правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)» стосуються окремих осіб, розраховані на персональне (індивідуальне) застосування і після реалізації вичерпують свою дію.

Отже, оскаржені постанови, які є актами індивідуальної дії на час вирішення справи реалізовано, тобто такі постанови вичерпали свою дію, таким чином права позивача не можуть бути поновлені шляхом визнання протиправними таких постанов.

Також, з матеріалів справи вбачається, що позивач є вкладником ПАТ «Банк Камбіо». Порядок отримання вкладів у банку щодо якого прийнято рішення про віднесення його до категорії неплатоспроможних та в подальшому про ліквідацію визначено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Отже, прийняття оскаржених постанов не позбавляє позивач права на отримання коштів за вкладом у ПАТ «банк Камбіо» в порядку визначеному Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а відтак такі постанови не порушують права та інтереси позивача.

Частинами першою та другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту 8 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду

Частиною першою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Отже судовому захисту в адміністративних судах України підлягає лише порушене право, а отже предмет оскарження за правилами адміністративного судочинства повинен мати юридичне значення, тобто впливати на коло прав, свобод, законних інтересів чи обов'язків, а також встановлені законом умови їх реалізації.

Таким чином до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, водночас відповідно до зазначених норм право особи на звернення до адміністративного суду обумовлено суб'єктивним уявленням особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту, однак обов'язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

При цьому неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб'єктивних прав та обов'язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов'язку.

Отже, рішення, дія чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо, по-перше, такі рішення, дія чи бездіяльність прийняті владним суб'єктом поза межами визначеної законом компетенції, а по-друге, оспорюванні рішення, дія чи бездіяльність є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб'єктивні права та обов'язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов'язку.

Позивачем не доведено суду, які саме його права та охоронювані законом інтереси порушені внаслідок прийняття відповідачем оскаржуваних постанов.

Підсумовуючи викладене, оскаржені постанови є обґрунтованими прийняті уповноваженою особою відповідно до Закону України «Про Національний банк України» та Закону України «Про банки і банківську діяльність» та безпосередньо не порушують права та інтереси позивача тане створюють для позивача додаткових обов'язків, отже суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 128, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Постанова набирання законної сили в строки та порядку, встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Суддя В.І. Келеберда

Судді В.М. Данилишин

І.А. Качур