Справа № 2а-10619/11/2670
Суддя: Горбатюк С.А.
Дата ухвалення: 2015-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.05.2015р. м. Київ К/9991/60789/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого, суддіГорбатюка С.А. (доповідач)
СуддівМороз Л.Л.
Шведа Е.Ю.
провівши у касаційному порядку попередній розгляд адміністративної справи за позовом Державної фінансової інспекції України до Міністерства юстиції України, Державної виконавчої служби України про зобов'язання вчинити дії за касаційною скаргою Державної фінансової інспекції (далі - ДФІ) України на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 03 травня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 06 вересня 2012 року

в с т а н о в и л а :

У липні 2011 року ДФІ України у Окружному адміністративному суді

м. Києва пред'явила позов до Міністерства юстиції України, Державної виконавчої служби України про зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що проведеною перевіркою встановлено ряд порушень законодавства, зокрема, виявлені факти безпідставної виплати окремим працівникам Міністерства надбавки за роботу над проектами нормативно-правових актів, необґрунтованого надання додаткових оплачуваних відпусток та затримку Державною виконавчою службою України у перерахуванні до Державного бюджету України коштів, які не були витребувані стягувачами.

З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила:

- зобов'язати Міністерство юстиції України виконати пункти 2, 3 вимоги Головного Контрольно-ревізійного управління (далі - КРУ) України від 11 травня 2011 року № 08-14/1009, а саме: в порядку, визначеному статтями 130, 133, 136 КЗпП України відшкодувати шкоду у сумі 130,1 тис. грн. за рахунок осіб, винних у зайвій виплаті, яку перерахувати до державного бюджету; в порядку, визначеному статтями 130, 133, 136 КЗпП України відшкодувати шкоду у сумі 16,2 тис. грн. за рахунок осіб, винних у зайвій виплаті, яку перерахувати до державного бюджету;

- зобов'язати Державну виконавчу службу України виконати пункт 6 вимоги Головного КРУ України від 11 травня 2011 року № 08-14/1009, а саме розглянути питання щодо прийняття рішення про перерахування коштів в сумі 48,5 тис. грн. до державного бюджету.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 03 травня 2012 року, залишеною без зміни ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 06 вересня 2012 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із судовими рішеннями судів, ДФІ України подала касаційну скаргу. Посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права просить їх рішення скасувати та ухвалити нову постанову про часткове задоволення позову, а саме зобов'язати Міністерство юстиції України виконати пункти 2, 3 вимоги Головного КРУ України від 11 травня 2011 року № 08-14/1009.

Відповідно до частини другої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Головним КРУ України (правонаступником якого є ДФІ України) проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Міністерства юстиції України за 2009-2010 роки, про що складено акт від 25 березня 2011 року № 08-22/9.

На підставі вказаного акту ревізії Головне КРУ України направило Міністру юстиції України лист про усунення виявлених ревізією порушень та недоліків від 11 травня 2011 року № 08-14/1009.

Вимога Головного КРУ України про усунення порушень у частині пунктів 2, 3, 6 Міністерством юстиції України не виконана.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що пункти 2, 3, 6 листа Головного КРУ України від 11 травня 2011 року № 08-14/1009 є неправомірними.

Колегія суддів погоджується з таким правовим висновком судів, оскільки вони ґрунтуються на повно та всебічно з'ясованих обставинах у справі та є такими, що відповідають вимогам чинного законодавства.

Так, згідно з пунктом 2 листа від 11 травня 2011 року № 08-14/1009 контрольним заходом встановлено порушення пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 09 березня 2006 року № 268 в частині зайвого нарахування та виплати окремим працівникам Міністерства надбавки за виконання особливо важливої роботи у 2010 році за розроблення нормативно-правових актів та проведення їх експертизи працівниками структурних підрозділів, Положеннями про які не передбачено виконання такої роботи на загальну суму 130 100,00 грн., у зв'язку з чим позивач вимагає в порядку, визначеному статей 130, 133, 136 КЗпП України відшкодувати шкоду за рахунок осіб, винних у зайвій виплаті, яку перерахувати до державного бюджету.

При цьому в акті ревізії не зазначено працівникам яких саме структурних підрозділів було безпідставно, на думку позивача, виплачено надбавки за виконання особливо важливої роботи у розмірі 50 відсотків посадового окладу, тоді як положеннями про такі структурні підрозділи безпосередньо не передбачено розроблення проектів нормативно-правових актів та проведення експертизи таких актів.

Разом з тим, у відповідності до підпункту "в" пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 09 березня 2006 року № 268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" керівникам, зокрема, міністерств, було надано право у межах затвердженого фонду оплати праці установлювати надбавку керівним працівникам і спеціалістам департаментів, управлінь, відділів, інших структурних підрозділів, які безпосередньо займаються розробленням проектів нормативно-правових актів, проводять експертизу проектів таких актів (якщо положеннями про підрозділи передбачено виконання такої роботи), у розмірі до 100 відсотків посадового окладу з урахуванням надбавки за ранг державного службовця (дипломатичний ранг, класний чин, кваліфікаційний клас, спеціальне звання) та надбавки (винагороди) за вислугу років.

Також, згідно з підпунктом 3 пункту 4 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 листопада 2006 року № 1577, норми якого були чинними у 2009-2010 роках, Міністерство юстиції України відповідно до покладених на нього завдань розробляє за дорученням Кабінету Міністрів України та з власної ініціативи проекти законів та інших нормативно-правових актів, що стосуються прав і свобод людини, відносин між громадянином і державною владою, конституційного устрою, повноважень і взаємовідносин органів державної влади, судоустрою та судочинства, цивільного і кримінального законодавства, або разом з іншими органами виконавчої влади бере участь у їх підготовці.

В структурі Міністерства юстиції України наявні підрозділи, які здійснюють розроблення нормативно-правових актів та проводять їх експертизу.

Судами встановлено, що спірна надбавка була виплачена помічнику Міністра юстиції України та працівникам Служби Міністра юстиції України.

Згідно з пунктами 1.5, 1.6 Посадової інструкції помічника Міністра юстиції України, вказана особа на виконання доручень Міністра розробляє, організовує розробку та приймає участь у розробці проектів законів та інших нормативно-правових актів, організовує здійснення та здійснює правову експертизу щодо відповідності Конституції України та законам України, вимогам нормо-проектувальної техніки проектів законів, інших актів законодавства.

Відповідно до пункту 4 Положення про Службу Міністра, вказана служба розроблює, обґрунтовує позиції за різними варіантами проектів відповідних рішень, організовує їх експертизу, оцінює можливі соціально-економічні наслідки реалізації прийнятих рішень.

Суди дійшли вірного висновку, що оскільки на працівників вказаних підрозділів було покладено обов'язок по розробленню проектів нормативно-правових актів та проведення експертизи таких актів, то Міністерством юстиції України вказаним працівникам правомірно виплачено надбавку, передбачену підпунктом "в" пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 09 березня 2006 року № 268.

Також, згідно з пунктом 3 листа від 11 травня 2011 року № 08-14/1009 в порушення пункту 2 статті 8 Закону України "Про відпуски" Міністерством юстиції України у 2009-2010 роках при відсутності Колективного договору (без встановлення умовами Колективного договору списків посад та тривалості відпустки) надавалися додаткові відпустки за особливий характер праці водіям, що призвело до зайвого нарахування та виплати відпускних за 2009-2010 роки на суму 16 200,00 грн., у зв'язку з чим відповідач має відшкодувати шкоду за рахунок осіб, винних у зайвій виплаті.

Колегія суддів погоджується із висновком судів попередніх інстанцій про недоведеність позивачем факту зайвого нарахування та виплати відпускних за 2009-2010 роки на суму 16 200,00 грн.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 8 Закону України "Про відпустки" працівникам з ненормованим робочим днем за особливий характер праці надається щорічна додаткова відпустка тривалістю до 7 календарних днів згідно із списками посад, робіт та професій, визначених колективним договором, угодою.

Згідно з частиною другою статті 8 цього Закону конкретна тривалість щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці встановлюється колективним чи трудовим договором залежно від часу зайнятості працівника в цих умовах.

Водії, яким було надано щорічну додаткову відпустку, належать до працівників з ненормованим робочим днем.

Відсутність колективного договору не може бути підставою для відмови в наданні працівникам Міністерства юстиції України додаткової щорічної відпустки, оскільки умовою надання такої відпустки є саме робота на посаді із ненормованим робочим днем.

Таким чином, відповідачем вказаним особам було правомірно надано таку відпустку та, відповідно, правомірно нараховані кошти за період відпустки.

Погоджується колегія суддів й позицією судів першої та апеляційної інстанції у частині безпідставності вимоги Головного КРУ щодо зарахування до Державного бюджету коштів, які перебувають на відповідних рахунках підрозділу виконавчої служби Міністерства, і які не були витребувані стягувачами протягом одного року.

Так, у вимозі не зазначені відомості про відповідні виконавчі провадження та про стягувачів. Наявність цих обставин є перешкодою у виконанні пункту 6 вимоги, на що правильно вказали суди першої та апеляційної інстанцій.

Судові рішення у справі є законними і обґрунтованими, підстав для їх скасування або зміни немає.

Доводи касаційної скарги ДФІ України не спростовують правильність висновків судів та встановлених обставин справи.

Відповідно частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без зміни, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

На підставі викладеного, керуючись статтями 210, 220, 220-1, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Державної фінансової інспекції України залишити без задоволення, а оскаржувані постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 03 травня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 06 вересня 2012 року в адміністративній справі за позовом Державної фінансової інспекції України до Міністерства юстиції України, Державної виконавчої служби України про зобов'язання вчинити дії - без зміни.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

Судді Горбатюк С.А.

Мороз Л.Л.

Швед Е.Ю.