Справа № 804/19921/14
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2015-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

31 березня 2015 рокусправа № 804/19921/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Чепурнова Д.В.

за участю секретаря судового засідання: Олійник Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Публічного акціонерного товариства «Актабанк» на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2014 року

у адміністративній справі № 804/19921/14 за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Публічного акціонерного товариства «Актабанк» Приходько Юлії Вікторівни про визнання дії протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а :

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2014 року задоволено адміністративний позов ОСОБА_1, визнано протиправними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Публічного акціонерного товариства «Актабанк» Приходько Ю.В. щодо визнання нікчемними договорів фінансової допомоги, не пов'язаної з підприємницькою діяльністю, від 30.07.2014 р., укладених між ОСОБА_1 і ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_42, ОСОБА_43, ОСОБА_44, ОСОБА_45, ОСОБА_46, ОСОБА_47, ОСОБА_48, ОСОБА_49, ОСОБА_50, ОСОБА_51, ОСОБА_52, ОСОБА_53, ОСОБА_54, ОСОБА_55, ОСОБА_56, ОСОБА_57, ОСОБА_58, ОСОБА_59, ОСОБА_60, ОСОБА_61, ОСОБА_62, ОСОБА_63, ОСОБА_64, та винесення повідомлення про нікчемність договорів в порядку ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а також визнано протиправними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Публічного акціонерного товариства «Актабанк» Приходько Юлії Вікторівни щодо винесення вимоги про відновлення стану розрахунків з ПАТ «Актабанк» по поточному рахунку НОМЕР_1, який існував до укладення договорів про надання фінансової допомоги від 30.07.2014 р. та перерахування коштів фізичним особам за такими договорами. З державного бюджету на користь ОСОБА_1 стягнуто витрати по сплаті судового збору в розмірі 73,08 грн.

Зазначена постанова суду першої інстанції оскаржена відповідачем по справі з підстав помилкового застосування норм матеріального права, зокрема: ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», якою визначено, що протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті; п.2, 7 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», якими передбачено, що правочини неплатоспроможного банку є нікчемними з підстав якщо банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим, а також якщо банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

За наведених вище обставин, та того, що позивачка у цій справі заявила вимоги до неналежного відповідача, оскільки уповноважена особа є або працівником Фонду, або керівником банку, і відповідно відповідачем по цій справі має бути Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, або ПАТ «АКТАБАНК», у зв'язку з чим просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову у задоволені вимог позивача в повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, а також перевіривши правову оцінку судом першої інстанції спірних правовідносин, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача, виходячи з нижченаведеного

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 30.07.2014 р. відповідно до заявки позивача ОСОБА_1, на її ім'я ПАТ «Актабанк» було відкрито поточний рахунок у національній валюті НОМЕР_1, і в той же день, тобто - 30.07.2014 р. на означений рахунок меморіальним ордером №1019227 були зараховані грошові кошти в сумі 11 906 400,00 грн., отримані від продажу валюти на міжбанківському валютному ринку, що було здійснено Банком на замовлення позивачки. Крім того, в цей же день (30.07.2014 р.) відповідно до доручень позивача з її поточного рахунку НОМЕР_2 на поточні рахунки 62-х фізичних осіб (ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_42, ОСОБА_43, ОСОБА_44, ОСОБА_45, ОСОБА_46, ОСОБА_47, ОСОБА_48, ОСОБА_49, ОСОБА_50, ОСОБА_51, ОСОБА_52, ОСОБА_53, ОСОБА_54, ОСОБА_55, ОСОБА_56, ОСОБА_57, ОСОБА_58, ОСОБА_59, ОСОБА_60, ОСОБА_61, ОСОБА_62, ОСОБА_63, ОСОБА_64), у яких були відкриті поточні рахунки в ПАТ «АКТАБАНК», були перераховані грошові кошти в сумі 190 000 грн. кожній фізичній особі з призначенням платежу: «Перерахування фінансової допомоги, не пов'язаної з підприємницькою діяльністю».

Також судом встановлено, що грошові кошти в сумі 190 000 грн. були передані позивачем кожній із зазначених вище фізичних осіб на виконання укладених 30.07.2014 р. Договорів фінансової допомоги, не пов'язаної з підприємницькою діяльністю, за змістом яких відповідна фізична особа отримала від позивачки по цій справі, а остання передала у власність кожній із зазначених вище фізичних осіб грошові кошти в сумі 190 000 грн. в якості фінансової допомоги строком на 6 місяців, кожна фізична особа окремо зобов'язувалася повернути ОСОБА_1 на умовах та в порядку визначених даними договорами, в яких також чітко було визначено, що передача грошових коштів кожній із вищеперелічених фізичній особі буде окремо здійснена в п'ятиденний строк з дня підписання цього договору на поточний рахунок вказаних осіб (а.с.36-76).

Як вбачається зі змісту постанови Національного банку України від 16.09.14 №576, ПАТ «Актабанк» віднесено до категорії неплатоспроможних, а відповідно до Рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 16.09.2014 р. №90 з 17.09.2014 р. розпочата процедура виведення ПАТ «Актабанк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на три місяці з 17.09.2014 р. по 17.12.2014 р., уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Актабанк» призначена Приходько Юлія Вікторівна. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 15.12.2014 р. №144 продовжено здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Актабанк» на один місяць по 17.01.2015 р. включно, і відповідно до 17.01.2015 р. включно були продовжені повноваження уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Актабанк» Приходько Ю.В., яка при виконанні своїх обов'язків повідомила позивачку, що правочини від 30.07.2014 р. щодо надання фінансової допомоги, не пов'язаної з підприємницькою діяльністю, у розмірі 190 000 грн. фізичним особам (ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_42, ОСОБА_43, ОСОБА_44, ОСОБА_45, ОСОБА_46, ОСОБА_47, ОСОБА_48, ОСОБА_49, ОСОБА_50, ОСОБА_51, ОСОБА_52, ОСОБА_53, ОСОБА_54, ОСОБА_55, ОСОБА_56, ОСОБА_57, ОСОБА_58, ОСОБА_59, ОСОБА_60, ОСОБА_61, ОСОБА_62, ОСОБА_63, ОСОБА_64) - є нікчемними з підстав, передбачених п.2 та п.7 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», як такі, за якими Банк до дня визнання його неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку, а також звернулась до позивачки з вимогою відновити стан розрахунків з ПАТ «Актабанк» по поточному рахунку НОМЕР_1, яке існувало до укладення договорів про надання фінансової допомоги від 30.07.2014 р. та перерахування коштів зазначеним вище фізичним особам, (а.с.12-14).

Вищевикладені у трьох попередніх абзацах обставини, сторонами по справі не спростовуються, та підтверджені як долученими до матеріалів справи письмовими доказами, так і в судовому засіданні під час вирішення спору по суті, і при перегляді судового рішення першої інстанції апеляційною інстанцією.

Як вбачається з матеріалів справи, позиція відповідача мотивована тим, що договори фінансової допомоги від 30.07.2014 р. за своєю правовою природою відносяться до договорів позики, які відповідно до ч. 2 ст.1046 ЦК України, є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Враховуючи те, що договори фінансової допомоги були укладені шляхом перерахування грошей з рахунку позивача ОСОБА_1, відкритого в ПАТ «АКТАБАНК», на поточні рахунки 62-х фізичних осіб, які також були відкриті в ПАТ «АКТАБАНК», були укладені за участю ПАТ «АКТАБАНК», внаслідок чого у ПАТ «АКТАБАНК» перед фізичними особами виникли зобов'язання з повернення вкладів, що з огляду на вимоги ч.1 ст.26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» фактично збільшило зобов'язання фонду гарантування вкладів фізичних осіб з 200 000, 00 грн. до 11 706 400, 00 грн. та створило для ОСОБА_1 пільгові, не передбачені законодавством, умови для отримання суми свого вкладу.

Нікчемність укладених між ОСОБА_1 та вище переліченими фізичними особами правочинів, відповідач обґрунтовує тим, що зазначені правочини порушують публічний порядок, оскільки укладені всупереч вимогам законодавства, є удаваними, спрямовані не на надання позики, а на незаконне отримання відшкодування вкладів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, тобто на незаконне заволодіння державними коштами.

Вирішуючи виниклий у цій справі спір, суд першої інстанції правильно керувався положеннями ч.1 ст.35, ст.37, ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» № 4452 (далі - Закон №4452), та п.4.12 Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого Рішенням в виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 05.07.2012 р. № 2, зареєстрованого в Мінюсті 14.09.2012 р. за №1581/21893 (далі - Положення №2), якими саме і регулюються спірні правовідносини.

На підставі аналізу викладених нормативних актів України, та з урахуванням положень ч.1 ст.202 ЦК України, яка передбачає, що, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, і ст.626 ЦК України, в якій зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов'язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов'язку щодо першої сторони; договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що правочини від 30.07.2014 р. щодо надання позивачем фінансової допомоги у розмірі 190 000 грн. 62-м фізичним особам, про які уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб повідомила про нікчемність та застосувала наслідки у вигляді вимоги про відновлення стану розрахунків з ПАТ «Актабанк» по поточному рахунку НОМЕР_1, є двосторонніми - погоджені двома особами - позивачем та відповідною фізичною особою, а ПАТ «Актабанк» не є стороною відповідних Договорів фінансової допомоги, непов'язаної з підприємницькою діяльністю.

Вказуючи на безпідставність доводів відповідача про те, що договори між позивачкою і фізичними особами були укладені за участю ПАТ «АКТАБАНК», у зв'язку з тим, що перерахування грошей здійснювалось з відкритого в ПАТ «АКТАБАНК» рахунку позивача на відкриті в ПАТ «АКТАБАНК» поточні рахунки 62-х фізичних осіб, суд першої інстанції правильно послався на відсутність у уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб повноважень перевіряти ті правочини (договори) по яким банк не був стороною, та повідомляти сторони про їх нікчемність, мотивуючи вказані висновки тим, що обов'язок ПАТ «Актабанк» з прийняття, зарахування, перерахування таких грошових коштів виник у не у зв'язку із означеними Договорами фінансової допомоги від 30.07.2014 р., а на виконання догорів банківського рахунку, укладених Банком з позивачем та Банком з 62-ма фізичними особами, які, відповідно до ст.1067 ЦК України, укладаються для відкриття клієнтові рахунка у банку, та за якими, згідно зі ст.1066 ЦК України, банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Погоджуючи з наведеною вище позицією суду першої інстанції, судова колегія виходить з того, що реалізація кредитно-розрахункових відносин у безготівковій формі відбувається шляхом перерахування коштів з одного банківського рахунку на інший. Їй передує укладення договору банківського рахунку, на підставі якого відбувається відкриття рахунку, прийняття, зарахування, перерахування, видача грошових коштів, проведення інших операцій за рахунком. Банківські рахунки - рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов'язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів (ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" від 7 грудня 2000 року N 2121).

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" від 5 квітня 2001 року N 2346 банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні та кореспондентські рахунки. Вкладний (депозитний) рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів, що передаються клієнтом банку в управління на встановлений строк та під визначений процент (дохід) відповідно до умов договору. Поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Визначення договору банківського рахунку, з якого випливає, що вказаний договір є консенсуальним та двостороннім. Із змісту ч.4 ст.1068 та ст.1070 Цивільного Кодексу випливає, що він може бути оплатним. При цьому обов'язок із оплати може покладатися як на банк так і на клієнта. Так, відповідно до ч.4 ст.1068 клієнт зобов'язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором. Згідно з правилами ст.1070 Цивільного Кодексу України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом.

За договором банківського рахунка виникають декілька груп відносин. По-перше, банк зобов'язується приймати та зараховувати на рахунок грошові кошти, що надходять від клієнта або від третіх осіб, а також видавати на вимогу клієнта необхідні йому суми. При цьому банк може використовувати кошти, що є на рахунку, на власний розсуд, у тому числі як кредитні ресурси для інших осіб. Однак у будь-якому випадку, банк повинен забезпечити клієнту можливість безперешкодно розпоряджатися коштами на його рахунку. По-друге, банк зобов'язується виконувати доручення клієнта про здійснення платежів і про отримання коштів, які належать клієнту.

Тобто, банк є лише стороною договору банківського рахунку з клієнтом ОСОБА_1, та договорів з 62-я клієнтами (фізичними особами), у яких відкриті рахунки в ПАТ «АКТАБАНК», та на які банком за доручення позивачки були перераховані гроші по 190 тис.грн. кожному.

Частина 2 ст.1066 Цивільного Кодексу України встановлює право банку використовувати грошові кошти на рахунку клієнтів, що саме і відбувалося з 30.07.2014 року. Зокрема, вказані кошти, що були за дорученням ОСОБА_1 банком перераховані на рахунки вищезгаданих 62-х фізичних осіб, використовуватися банком на власних розсуд певний час до моменту віднесення його до категорії неплатоспроможних постановою Національного банку України від 16.09.14 №576, і відповідно розпочата у вересні 2014 року процедура виведення ПАТ «Актабанк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації, не звільняє відповідача від обов'язку повернення грошових коштів вищеозначеним клієнтам ПАТ «АКТАБАНК»

Погоджується судова колегія також з висновками суду першої інстанції щодо помилковості позиції відповідача про нікчемність укладених 30.07.2014 р., між позивачем та 62-мя фізичними особами правочинів, які нібито є нікчемними з підстав, передбачених п.2 та п.7 ч.3 ст.38 Закону №4452, та не вказує на приписи ст.228 ЦК України (щодо правочину, який порушує публічний порядок) і ст.235 ЦК України (щодо удаваного правочину), і не наводить відповідних доводів та не надає доказів нікчемності договорів, укладених позивачкою з 62-я фізичними особами.

При цьому, судова колегія виходить з того, що передбачений в ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» перелік підстав нікчемності договорів є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. В даному конкретному спірному випадку, відповідач стверджує про нікчемність правочинів з підстав порушення публічного порядку і їх удаванності, вказує на п.2 та п.7 ч.3 ст.38 Закону №4452, але не бере до уваги, що визначення «нікчемного правочину» законодавець чітко прописав в ч.1 і ч.2 ст.228 ЦК України, та в ч.3 ст.228 ЦК України «заперечної операції», за змістом яких: договори, що порушують публічний порядок це такі, які посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; угоди, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами; операції з відчуження викраденого майна; угоди, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права і т.п., але при цьому повинна враховуватися вина, доказом якої є відповідний обвинувальний вирок.

Наведені ознаки нікчемності правочину у даних спірних правовідносинах відсутні, що фактично розуміє і відповідач по справі, який ні в повідомленні до позивачки ні в запереченнях проти позову не посилається на певну частину ст.228 ЦК України, а долученими до матеріалів справи письмовими доказами безспірно підтверджено відсутність підстав вважати нікчемними угоди, що укладалися позивачкою 30.07.2014 р. з 62-мя фізичними особами, та договорів банківського обслуговування 62-х фізичних осіб (ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_42, ОСОБА_43, ОСОБА_44, ОСОБА_45, ОСОБА_46, ОСОБА_47, ОСОБА_48, ОСОБА_49, ОСОБА_50, ОСОБА_51, ОСОБА_52, ОСОБА_53, ОСОБА_54, ОСОБА_55, ОСОБА_56, ОСОБА_57, ОСОБА_58, ОСОБА_59, ОСОБА_60, ОСОБА_61, ОСОБА_62, ОСОБА_63, ОСОБА_64), у яких були відкриті поточні рахунки в ПАТ «АКТАБАНК» на які 30.07.2014 р. відповідно до доручень позивачки з її поточного рахунку НОМЕР_2, банк перерахував на поточні рахунки кожної із вищезазначених фізичніх осіб грошові кошти в сумі 190 000 грн. з призначенням платежу: «Перерахування фінансової допомоги, не пов'язаної з підприємницькою діяльністю», що узгоджується з положеннями ст.8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» згідно якої банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Згідно ст. 26 закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд не відшкодовує тільки кошти, передані банку в довірче управління, вкладення, підтвердженим ощадним (депозитним) сертифікатом на пред'явника, по вкладах у банківських металах і за депозитами, відкритим на індивідуальних умовах. Ділити депозит на кілька дрібніших вкладів і переоформляти їх на третіх осіб закон не забороняє. Визнати договору нікчемними можна лише в тому випадку, якщо депозити відкриваються з порушенням законодавства. Наприклад, якщо є постанова НБУ про заборону банку на відкриття нових рахунків фізичним особам. Таке обмеження встановлюється, якщо, скажімо, банк визнаний проблемним. Однак така інформація є банківською таємницею, тому про неї вкладникам не повідомляють.

Проблемний банк - банк, щодо якого Національний банк України прийняв рішення про віднесення до категорії проблемних у порядку, передбаченому Законом України «Про банки і банківську діяльність» і нормативно-правовими актами Національного банку України.

З огляду на наведене, судова колегія звертає увагу на відсутність будь-яких заперечень з боку відповідача стосовно правомірності перерахування ПАТ «АКТАБАНК» за дорученням позивачки з її поточного рахунку НОМЕР_2 грошових коштів на відкриті поточні рахунки кожної із вищезазначених фізичних осіб грошові кошти в сумі 190 000 грн. з призначенням платежу: «Перерахування фінансової допомоги, не пов'язаної з підприємницькою діяльністю», що відбулося 30.07.2014 р., тобто задовго до дня визнання ПАТ «АКТАБАНК» неплатоспроможним постановою Правління Національного банку України № 575 від 16.09.2014 р. (а.с.89-90), та до прийняття виконавчою дирекцією гарантування вкладів фізичних осіб рішення про запровадження тимчасової комісії у ПАТ «АКТАБАНК» № 90 від 16.09.2014 р. (а.с.87), і рішення про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «АКТАБАНК» № 144 від 15.12.2014 р. (а.с.88).

Зазначене в попередньому абзаці свідчить про відсутність у Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Публічного акціонерного товариства «Актабанк» Приходько Ю.В. правових підстав для визнання нікчемними договорів фінансової допомоги, не пов'язаної з підприємницькою діяльністю від 30.07.2014 р., укладених між ОСОБА_1 і ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_42, ОСОБА_43, ОСОБА_44, ОСОБА_45, ОСОБА_46, ОСОБА_47, ОСОБА_48, ОСОБА_49, ОСОБА_50, ОСОБА_51, ОСОБА_52, ОСОБА_53, ОСОБА_54, ОСОБА_55, ОСОБА_56, ОСОБА_57, ОСОБА_58, ОСОБА_59, ОСОБА_60, ОСОБА_61, ОСОБА_62, ОСОБА_63, ОСОБА_64, та для винесення повідомлення про нікчемність договорів в порядку ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а також для винесення вимоги про відновлення стану розрахунків з ПАТ «Актабанк» по поточному рахунку НОМЕР_1, який існував до укладення договорів про надання фінансової допомоги від 30.07.2014 р. та перерахування коштів фізичним особам за такими договорами.

При цьому, судова колегія враховує, що для віднесення договору укладеного з банком до категорії нікчемних згідно п.2 та п.7 ч.3 ст.38 Закону №4452, необхідно щоб: виконання договору спричинило або могло спричинити погіршення фінансового стану банку; укладення банком правочину (договору) за умовами якого платіж чи передача іншого майна була здійснена саме з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

В даному випадку договір банківського вкладу з позивачкою по цій справі, та договору банківського вкладу з 62-я фізичними особами, на поточні рахунки яких банком були перераховані грошові кошти за дорученням позивачки - були укладені на звичайних умовах, не можуть бути нікчемними, оскільки не підпадають під зазначені вище критерії, бо внесення грошових коштів на депозитний рахунок ОСОБА_1, та перерахунок з її рахунка на поточні рахунки цього ж банку інших осіб, за жодних обставин не може спричинити погіршення фінансового стану банку.

Тобто, жодна з зазначених вище підстав не може бути використана в нашому випадку, про що фактично свідчать і роз'яснення Фонду від 27 січня 2015 року про право уповноваженої особи Фонду на визнання договорів банківського вкладу або банківського рахунку нікчемними (які хоча і наділяють уповноважених на тимчасову адміністрацію осіб повноваженням, якого немає у законодавстві), але які вказують на таке право уповноваженої особи лише у разі, якщо вкладники «розбивають» вклади у сумі понад 200 тис. грн. на кілька вкладів (в нашому випадку це є 190 тис.грн.), або якщо рахунки відкриваються з порушенням законодавства, наприклад, наявність постанови Національного банку України, якою запроваджена заборона банку на відкриття нових рахунків фізичним особам, що до спірних правовідносин не має жодного відношення.

Окремо судова колегія звертає увагу на передбачені у ч.5 ст.38 Закону №4452 наслідки нікчемності, згідно з якою кредитор зобов'язаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такої фінустанови, а в разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що були на момент вчинення правочину. Тобто, наслідків для депозитних договорів не встановлено, проте, як вже було зазначено вище, застосовуючи аналогію та звертаючись до ст. 216 ЦК України, якою встановлено правові наслідки недійсності правочину, можна зробити висновок, що банк зобов'язаний повернути вкладнику у натурі все, що він одержав на виконання цього правочину, тобто грошові кошти вкладника.

Доказами в адміністративному судочинстві, за визначенням частини першої статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

У відповідності до частин першої та четвертої статті 70 цього Кодексу, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідачем по цій справі не надано належних доказів, а судом першої та апеляційної інстанцій не встановлено нікчемності укладених 30.07.2014 р. договорів: банківського вкладу між позивачкою та ПАТ «АКТАБАНК»; договорів фінансової допомоги між ОСОБА_1 та 62-я фізичними особам шляхом перерахування грошей з відкритого в ПАТ «АКТАБАНК» рахунку позивачки, на відкриті в цьому ж банку поточні рахунки 62-х фізичних осіб; та договорів банківського вкладу між ПАТ «АКТАБАНК» та 62-я фізичними особами, на поточні рахунки яких банком були перераховані грошові кошти за дорученням позивачки. Не надано також відповідачем доказів, які б свідчили, що зазначені правочини є такими, що порушують публічний порядок чи спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна держави.

Відповідно до положень ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Крім того, згідно з Першим протоколом до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте, як правильно зазначив суд першої інстанції в оскаржувані по цій справі постанові, внаслідок визнання відповідачем нікчемними правочини з посиланням на п.2 та п.7 ч.3 ст.38 Закону №4452, стороною яких не є ПАТ «Актабанк», та вимагання від позивача відновлення стану розрахунків по поточному рахунку НОМЕР_1, уповноваженою особою Приходько Ю.В. були порушені не лише приписи Закону №4452, а й положень ст.627 ЦК України, за змістом яких сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, а також ч.3 ст.1066 ЦК України, за змістом якої банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Оскільки за загальним правилом, банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд, а відповідно до п.2.1 Положення №2 вкладом вважаються кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України, які надійшли для вкладника на умовах договору банківського рахунку, суд першої інстанції дійшов законного висновку у цій справі, що оскаржувані дії вчинені відповідачем упереджено, а саме задля уникнення виконання зобов'язань Фонду перед вкладниками в межах гарантій за вкладом, визначених ст.26 Закону №4452, що не відповідає визначеним в ч.3 ст.2 КАС України критеріям правомірності, і порушують права на інтереси позивачки у цій справі.

Підсумовуючи вищевикладене, судова колегія зазначає, що розглядаючи спір у цій справі суд першої інстанції ретельно вивчавши матеріали справ, всебічно, повно і об'єктивно дослідивши обставини справи, в повній мірі дотримався вимог матеріального та процесуального законодавства, та ухвалив законне та обґрунтоване кінцеве рішення у справі, яке не може бути скасовано за зазначених відповідачем в апеляційній скарзі підстав.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 КАС України, колегія суддів -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Публічного акціонерного товариства «Актабанк» - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтею 212 КАС України

Головуючий: С.В. Сафронова

Суддя: В.Ю. Поплавський

Суддя: Д.В. Чепурнов