Справа № 810/6760/14
Суддя: Безименна Н.В.
Дата ухвалення: 2015-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/6760/14 Головуючий у 1-й інстанції: Головенко О.Д. Суддя-доповідач: Безименна Н.В.
У Х В А Л А

Іменем України

19 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Аліменка В.О. та Кучми А.Ю.,

за участю секретаря Авраменко М. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2015 року у справі за адміністративним позовом Фізичної - особи підприємця ОСОБА_2 до Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень

В С Т А Н О В И Л А:

В грудні 2014 року позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2015 року позов задоволено, скасовано податкові повідомлення - рішення Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області № , № та № від 13.11.2014.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, думку сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову - залишити без змін.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 та ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що посадовими особами податкового органу було проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 за період роботи з 01.01.2012 по 31.12.2013.

За результатами перевірки складено акт від 24.10.2014 № 685/1703/НОМЕР_4 (а.с. 11-38).

Як вбачається х акту, податковий орган дійшов висновку про порушення позивачем

- п. 177.4 ст. 177 ПК України, а саме занижено суми загального оподаткованого доходу на 96 402,67 грн. за 2012 рік та на 34 322,50 грн. за 2013 рік, в результаті чого визначено суму податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2012 рік - 16 338,44 грн. та за 2013 рік - 5 206,66 грн.;

- п. 198.4 ст. 198 ПК України, а саме встановлено заниження зобов'язань з податку на додану вартість на загальну суму 16 321,00 грн., у тому числі за травень 2012 року на 5 862,00 грн., за вересень 2012 рік на 1 503,00 грн., за жовтень 2012 на 914,00 грн., за листопад 2012 рік на 1 000,00 грн., за січень 2013 року на 30,00 грн., за березень 2013 рік на 474,00 грн., за квітень 2013 рік на 152,00 грн., за травень 2013 року на 325,00 грн., за червень 2013 рік на 1 717,00 грн., за липень 2013 рік на 900,00 грн., за серпень 2013 рік на 113,00 грн., за жовтень 2013 рік на 59,00 грн., за листопад 2013 рік на 1 617,00 грн., за грудень 2013 на 1 655,00 грн.;

-п. 1 ст. 1, п. 4, 5 ст. 4, п. 2, 3 ст. 7, п. 11 ст. 8, ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010.

- № 2464 - VI, Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої постановою правління ПФУ від 27.09.2010 за № 21 - 5, а саме податкові зобов'язання зі сплати єдиного соціального внеску занижені на суму 45 361,63 грн., у тому числі за 2012 рік - 33 451,72 грн., за 2013 рік - 11 909,91 грн.

На підставі акту та за результатами перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 13.11.2014 № , яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем на 16 321 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на 8 160 грн. 50 коп., № , яким позивачу збільшено сум грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за основним платежем на 21 595 грн. 10 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на 5 398 грн. 77 коп. та № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким застосовано до позивача штрафні санкції у розмірі 11 340 грн. 41 коп.(а.с. 7-9).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень - рішень, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

У відповідності до положень п.198.6. ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Статтею 177 ПК України визначено порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно п. 177.2 ст. 177 ПК України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до п. 177.4 ст. 177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать: витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат; витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов'язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов'язкове страхування життя або здоров'я працівників у випадках, передбачених законодавством; суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в п.п. 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Пунктом 177.3 ст. 177 ПК України встановлено, що для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

Із вказаних норм права вбачається, що обов'язковою умовою виникнення права на формування податкового кредиту та витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податком на прибуток, є сплата податку на додану вартість у ціні придбаного або виготовленого товару чи послуг та понесення витрат саме у зв'язку з отриманням товарів, робіт (послуг).

Таким чином, під час здійснення контролю за правомірністю формування платником податку податкового кредиту та витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податком на прибуток, підлягає перевірці фактичне придбання товару чи отримання послуги.

Статтею 1 Закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства; первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ст.9 даного Закону України «Про бухгалтерський обік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З матеріалів справи вбачається, що у період з 2012 по 2013 року позивачем було укладено договори поставки товару № К-088 від 22.10.2012, № К-024 від 23 січня 2013 року та договори довгострокового постачання № 81 від 22.04.2011 року, № 081113 від 08.11.2013 (а.с. 82, 73, 78, 85).

На підтвердження виконання умов за вказаним договором, позивачем надано копії видаткових накладних № В-00000621 від 28.05.2013, № В-00000665 від 10.06.2013, № В-00000688, № В-00000689 від 14.06.2013, № В-00000695 від 18.06.2013, № 00000907 від 15.08.2013, № К-00002642, № К-00002643 від 27.12.2013, № РН-00447 від 17.12.2013, № 2665 від 26.11.2013, № РН-0000063 від 31.07.2013, № В-00000407 від 04.04.2013, № В-00000379 від 29.03.2013, № К-00000150 від 31.01.2013, № ТД-2710-02 від 14.11.2012, № РН-0000006 від 31.10.2012, № К-00000913 від 22.10.2012, № 00000914 від 22.10.2012, № К-00000912 від 22.10.2012, № ТД-1909-01, № ТД-2505-24 від 19.09.2012, № ТД-2505-24 від 29.05.2012, № ЗР-0000012 від 31.05.2012 (а.с. 92, 96, 100, 103, 108, 112, 116, 120, 123, 128, 132, 135, 140, 144, 147, 152, 156, 159, 162, 166, 169); рахунків - фактур № В-00000553 від 24.05.2013, № В-00000577 від 04.06.2012, № В-00000591 від 07.06.2013, № В-00000592 від 07.06.2013, № В-00000503 від 10.05.2013, № В-00000793 від 10.08.2013, № К-00000957 від 06.06.2013, № К-00001767 від 04.10.2013 від 04.10.2013, № СФ-0000685 від 10.12.2013, № 2919 від 26.11.2013, № СФ-0000282 від 30.07.2013, № В-00000343 від 29.03.2013, № В-00000317 від 21.03.2013, № К-00000075 від 22.01.2013, № ТД-2710-02 від 27.10.2012, № СФ-0000026 від 31.10.2012, № К-00000554 від 08.10.2012, № К-00000596 від 15.10.2012, № К-00000302від 29.08.2012, № ТД-1909-01 від 19.09.2012, № ТД-2505-24 від 25.05.2012, (а.с. 92, 95, 99, 113, 115, 119, 126, 127, 131, 138, 139, 143, 148, 151, 155, 158, 161, 165, 170); податкових накладних № 82 від 24.02.2013, № 36 від 10.06.2013, № 23 від 07.06.2013, № 56 від 14.06.2013, № 61 від 18.06.2013, № 34 від 15.08.2013, від 26.12.2013 № 99, № 98 від 26.12.2013, № 650 від 13.12.2013, № 233 від 26.11.2013, № 59 від 31.07.2013, № 16 від 04.04.2013, № 70 від 22.03.2013, № 73 від 31.01.2013, № 102 від 14.12.2012, № 2 від 31.10.2012, № 81 від 22.02.2012, № 82 від 22.10.2012, № 80 від 22.10.2012, № 147 від 19.02.2012, № 213 від 28.05.2012, № 10 від 31.05.2012(а.с. 93, 97, 101, 105, 109, 113, 117, 121, 124, 129, 133, 136, 141, 145, 149, 153, 157, 160, 163, 167, 171, 174); виписок по рахункам (а.с. 94, 98, 102, 106, 110, 114, 118, 122, 125, 130, 134, 137, 142, 146, 150, 154, 164, 168, 172).

Також, на підтвердження наявності належного місця для стоянки автомобільного транспорту, позивачем надано копії договорів оренди нежилого приміщення та вантажних автомобілів, договорів найму транспортних засобів (а.с. 53-57, 59-61).

На думку колегії суду, суд першої інстанції обґрунтовано прийняв до уваги зазначені вище первинні документи, якими підтверджується реальне здійснення господарської діяльності за вищевказаними договорами, оскільки останні відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та відповідно до ст. 9 зазначеного закону є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій та фіксують факти здійснення господарських операцій.

Крім того, відповідно до ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, були внесені до нього, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до цього реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні, за винятком випадків, коди вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

На момент укладання вищевказаних договорів, контрагенти позивача були зареєстровані в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб, що підтверджується виписками з нього (а.с. 79, 81).

Кім того, відповідачем не надано суду доказів про визнання правочинів, укладених між позивачем та його контрагентами, недійсними у судовому порядку, а також будь-яких доказів наявності судових рішень, які б набрали законної сили, з приводу незаконних позивача.

Відповідно до положень Цивільного кодексу України та презумпції правомірності правочину усі укладені між сторонами правочини є чинними, якщо їх недійсність прямо не встановлена законом (нікчемні правочини). В усіх інших випадках питання про недійсність правочину має бути встановлено судом на підставі заяви зацікавленої особи після повного та всебічного розгляду питання про недійсність такого правочину. Про недійсність правочину ухвалюється судове рішення.

Колегія суддів наголошує на тому, що чинне законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання.

Крім того, колегія суддів враховує, що в Рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Інтерсплав проти України» (2007 рік, заява № 803/02). «Булвес» АД проти Болгарії» (2009 рік, заява № 3991/03) і «Бізнес Супорт Центр проти Болгарії» (2010 рік. заява № 6689/03) визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати. Якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкту, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (рішення Європейського Суду з прав людини від 09.01.2007 у справі "Інтерсплав проти України").

Крім того, колегія суддів зазначає, що рішення № від 13.11.2014 про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальними органами доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску є похідним від № від 13.11.2014 щодо нарахувань податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб, що сплачує фізична особа за результатами річного декларування, яке на думку колегії суддів є протиправним та підлягає скасуванню, а тому колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення № від 13.11.2014 також є протиправним та підлягає скасуванню, як вірно встановлено судом першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що господарські операції позивача з контрагентами є реальними, відповідають дійсному економічному змісту, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про визнання протиправним та скасування спірних податкових повідомлень - рішень.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області - залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлено 25 травня 2015 року.

Головуючий суддя: Н.В. Безименна

Судді: В.О. Аліменко

А.Ю. Кучма

Головуючий суддя Безименна Н.В.

Судді: Аліменко В.О.

Кучма А.Ю.