Справа № 2а-14097/11/2670
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2015-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.05.2015р. м. Київ К/800/51402/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Черпака Ю.К. (судді-доповідача),
Головчук С.В.,
Ліпського Д.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_4 до Державної податкової служби України, третя особа - Кабінет Міністрів України про зобов'язання вчинити певні дії,

за касаційною скаргою Державної податкової служби України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 листопада 2011 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2013 року,

встановив:

У вересні 2011 року ОСОБА_4 пред'явив позов до Державної податкової служби України про зобов'язання надати інформацію про те, які саме аероклуби та авіаційно-спортивні клуби Товариства сприяння обороні України звільнені від сплати земельного податку в 2010, 2011 роках і в якому розмірі, та надати в засвідчених копіях документи, що слугували підставою для надання вказаної пільги.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 листопада 2011 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2013 року, позов задоволено частково: зобов'язано Державну податкову службу України повторно розглянути інформаційний запит ОСОБА_4 від 09.09.2011 р. щодо аероклубів та авіаційно-спортивних клубів Товариства сприяння обороні України, звільнених від сплати земельного податку в 2010, 2011 роках, а також щодо надання завірених копій документів, які слугували підставою для надання вказаної пільги.

У касаційній скарзі Державна податкова служба України, посилаючись на порушення судами норм матеріального права, просить скасувати судові рішення та увалити нове - про відмову в задоволенні позову. Зазначає, що запитувана позивачем інформація є конфіденційною інформацією про особу, збирання, зберігання, використання та поширення якої без згоди особи не допускається.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що 9 вересня 2011 року ОСОБА_4 звернувся до Державної податкової служби України із запитом про надання публічної інформації, в якому просив повідомити його, які саме аероклуби та авіаційно-спортивні клуби Товариства сприяння обороні України звільнені від сплати земельного податку в 2010, 2011 роках і в якому розмірі, а також надати в засвідчених копіях документи, що слугували підставою для надання вказаної пільги. Зазначив, що ця інформація становить суспільний інтерес, оскільки в пресі неодноразово публікувались матеріали про розкрадання керівництвом ТСО України коштів державного бюджету, призначених для розвитку спортивно-технічних і прикладних видів спорту, та ухиляння від сплати земельного податку службовими особами шляхом підроблення документів, які надають право на пільги.

У письмовій відповіді від 16.09.2011 р. № 108/Б/15-2214 відповідач послався на постанову Кабінету Міністрів України від 02.03.2010 р. № 250, якою затверджений Перелік підприємств, установ, організацій, громадських організацій фізкультурно-спортивної спрямованості, баз олімпійської та паралімпійської підготовки, що звільняються від сплати земельного податку, та порадив заявнику для отримання інформації щодо суми пільги по земельному податку по конкретному платнику звернутись до органу державної податкової служби за місцем знаходження земельних ділянок таких платників.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України від 13.01.2011 р. № 2939-VI "Про доступ до публічної інформації" (далі - Закон № 2939-VI) публічною інформацією є відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

За загальним правилом публічна інформація є відкритою (частина друга статті 1 Закону № 2939-VI). Виняток становить інформація з обмеженим доступом, яка поділяється на конфіденційну, таємну та службову інформацію (частина перша статті 6 Закону № 2939-VI).

Згідно з частиною другою статті 6 Закону № 2939-VI обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Отже, встановлену статтями 7, 8, 9 Закону № 2939-VІ можливість віднесення інформації до конфіденційної, таємної чи службової не слід розуміти як єдину достатню підставу для обмеження доступу до конкретної інформації, що містить ознаки будь-якого із названих видів інформації. Запровадження обмеження доступу до конкретної інформації за результатами розгляду запиту на інформацію допускається лише за умови застосування вимог пунктів 1-3 частини другої статті 6 Закону № 2939-VІ ("трискладовий тест").

Частиною п'ятою статті 6 Закону № 2939-VІ встановлено, що не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно. При дотриманні вимог, передбачених частиною другою цієї статті, зазначене положення не поширюється на випадки, коли оприлюднення або надання такої інформації може завдати шкоди інтересам національної безпеки, оборони, розслідуванню чи запобіганню злочину.

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій правильно виходили з того, що запит позивача стосувався надання саме публічної інформації, яка стосувалась використання бюджетних коштів юридичними особами, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, і обмеження доступу до якої можливо виключно з мотивів попередження шкоди інтересам національної безпеки, оборони, розслідуванню чи запобіганню злочину.

Згідно з частиною другою статті 22 Закону № 2939-VІ відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

В силу частини третьої статті 22 Закону № 2939-VІ розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов'язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача.

З урахуванням викладеного суди дійшли обґрунтованого висновку, що відповідач неправомірно відмовив позивачу в наданні інформації, якою володів сам, та не направив запит до належних розпорядників інформації в частині питань, які не належать до його компетенції.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій і не дають підстав вважати, що судові рішення ухвалено з порушенням норм матеріального чи процесуального права.

Керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Державної податкової служби України залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 листопада 2011 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Судді:Черпак Ю.К.
Головчук С.В.
Ліпський Д.В.