Справа № 815/276/15
Суддя: Косцова І.П.
Дата ухвалення: 2015-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2015 р.м.ОдесаСправа № 815/276/15

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Корой С. М.

Одеський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді - доповідача - Косцової І.П.

суддів - Стас Л.В.

- Турецької І.О.

за участю: секретаря - Разінкіної Л.В.

представника апелянта - Полтавчук О.М. (довіреність від 17.03.2015 року)

представника позивача - ОСОБА_3 (договір від 25.11.2014 року)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 8 квітня 2015 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Головного територіального управління юстиції в Одеській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_5, про скасування наказу та поновлення на посаді,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, в якому просив скасувати наказ Головного управління юстиції в Одеській області від 31.10.2014 року № 2144-к, яким припинено його державну службу та звільнено із займаної посади на підставі п. 6 ч. 1 ст. 30 Закону України «Про державну службу» за порушення присяги державного службовця, поновити його на посаді державного виконавця другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції.

В обґрунтування позову зазначено, що факт порушення позивачем Присяги державного службовця не підтверджується належними та допустимими доказами. Службове розслідування проведено у період тимчасової непрацездатності, чим порушено його право на надання пояснень та інші права, гарантовані особі під час проведення службового розслідування. Зазначені обставини свідчать про порушення відповідачем положень чинного законодавства в частині обов'язкового дотримання принципу всебічного та повного дослідження всіх обставин, що мають значення для вирішення встановленого порушення.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 8 квітня 2015 року вказані вимоги задоволено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті, просить скасувати судове рішення та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції у справі з'ясовано, що наказом Головного управління юстиції в Одеській області від 05.04.2011 року № 270-к ОСОБА_4 призначено на посаду державного виконавця другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції з 05.04.2011 року.

Відповідно до положень законодавства у сфері проходження державної служби 16.09.2009 року ОСОБА_4 склав Присягу державного службовця.

31.10.2014 року Головним управлінням юстиції в Одеській області прийнято наказ №2144-к, яким припинено державну службу державному виконавцю другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_4 та звільнено його з посади з 31.10.2014 року на підставі п. 6 ч. 1 ст. 30 Закону України «Про державну службу» за порушення Присяги державного службовця.

Висновку про порушення позивачем вказаних норм Закону відповідач дійшов за результатами службового розслідування відносно ОСОБА_4 по факту неналежного виконання службових обов'язків, під час якого встановлено, що з 18.07.2014 року по 24.07.2014 року у провадженні державного виконавця відділу ОСОБА_4 перебувало виконавче провадження ВП № 44138550 з виконання виконавчого листа Малиновського районного суду м. Одеси від 26.10.2010 року № 2-4392/10 про стягнення з ОСОБА_7 на користь РАТ «Райффайзен Банк Аваль» коштів у розмірі 1 335 158,89 грн.

За даними службового розслідування, 24.07.2014 року ОСОБА_4 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 8 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з надходженням до відділу заяви ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» щодо сплати заборгованості за виконавчим документом у повному обсязі, якою, зокрема, знято арешт з усього майна боржника. Однак, у постанові про закінчення виконавчого провадження відсутня інформація щодо сплати боржником виконавчого збору у розмірі 133 515,89 грн. та витрат на проведення виконавчих дій, що призвело до ненадходження коштів до бюджету, чим порушено вимоги ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» в частині стягнення виконавчого збору та вимоги ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» в частині стягнення витрат на проведення виконавчих дій. На думку, комісії зазначені обставини достаньо свідчили про порушення державним виконавцем ОСОБА_4. Присяги державного службовця в частині, що стосується суворого дотримання законів України.

Вирішуючи спір по суті та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність факту порушення позивачем присяги державного службовця, у зв'язку із чим скасував оспорюваний наказ.

Колегія суддів такий висновок суду першої інстанції вважає правильним з озгляду на наступне.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 30 Закону України «Про державну службу» підставою для припинення державної служби, крім загальних підстав, що передбачені Кодексом законів про працю України, є порушення Присяги, передбаченої ст. 17 цього Закону.

За правилами ст. 17 Закону громадяни України, які вперше зараховуються на державну службу, приймають Присягу.

У разі невиконання або неналежного виконання особою, уповноваженою на виконання функцій держави, службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або заподіяло значну матеріальну чи моральну шкоду громадянинові, державі, підприємству, установі, організації чи об'єднанню громадян, стосовно цієї особи може бути проведено службове розслідування (п. 1 Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13.06.2000 року № 950).

Згідно із п.п. 2, 3 Порядку рішення щодо проведення службового розслідування приймається, зокрема, керівником органу, в якому працює особа, уповноважена на виконання функцій держави, стосовно якої планується проводитися службове розслідування. Термін службового розслідування не може перевищувати двох місяців.

При цьому період проведення службового розслідування не включає, зокрема, час тимчасової втрати працездатності особою, уповноваженою на виконання функцій держави, стосовно якої проводиться таке розслідування, а також час ознайомлення такою особою, уповноваженою на виконання функцій держави, з актом службового розслідування.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що підтвердження факту не виконання або неналежного виконання особою, уповноваженої на виконання функцій держави, своїх службових обовязків, перевищення цією особою своїх повноважень, що заподіяло значної матеріальної шкоди державі, встановлюється за результатами службового розслідування відносно цієї особи.

Разом з цим, повним та всебічним вважатиметься службове розслідування, зокрема, у разі якщо в ньому приймала участь особа відносно якої воно проводиться.

Така участь особи заключається у наданні нею пояснень стосовно виявленого або інкремінованого відносно неї порушення, зауважень та заперечень стосовно допущення нею порушень, надання відповідних доказів, тощо.

Не може вважатись завершеним службове розслідування, зокрема, у період тимчасової непрацездатності особи, відносно якої воно проводиться.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, наказ про проведення службового розслідування стосовно державного виконавця ОСОБА_4 був прийнятий у період тимчасової втрати ним працездатності та службове розслідування завершено також у цей період.

При цьому колегія суддів вважає необґрунтованими доводи відповідача щодо неподання позивачем листків непрацездатності за місцем роботи, оскільки сам факт перебування посадової особи у стані тимчасової втрати працездатності зумовлює можливість їх надання за місцем роботи після набуття працездатного стану як підстави для виходу на роботу із закриттям відповідного листка непрацездатності відповідно до положень Інструкції про порядок заповнення листка непрацездатності, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства праці та соціальної політики України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 03.11.2004 року № 532/274/136-ос/1406.

Таким чином, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що відповідачем не дотримано вищенаведені норми законодавства, допущено обмеження позивача бути обізнаним про проведення відносно нього службового розслідування, його права на ознайомлення з висновком службового розслідування, надання пояснень, заперечень, доказів тощо, що призвело до формального підходу щодо виявленого порушення та однобічного висновку про допущення позивачем вимог законодавства.

Також судом першої інстанції вірно встановлено, що наказ про припинення державної служби позивача та звільнення його з посади був прийнятий у період перебування у стані тимчасової непрацездатності, чим відповідач порушив вимоги ч. 2 ст. 40 Кодексу законів про працю України, за якими не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

Крім того, як вірно вказав суд першої інстанції, відповідачем не доведений факт порушення позивачем вимог ст.ст. 28, 41 Закону України «Про виконавче провадження», в частині прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження без виведення в окреме провадження щодо стягнення виконавчого збору, що призвело до не надходження у державний бюджет коштів.

Судом першої інстанції правильно визначено, що факт прийняття саме позивачем цієї постанови має підтверджуватись належними доказами, а не лише формальними доводами, а перебування у провадженні позивача на виконанні відповідного виконавчого документа не може беззаперечно свідчити про прийняття зазначеного рішення саме позивачем.

Водночас, відповідач не перевірив можливість підроблення вказаного документу, хоча б враховуючи той факт, що це рішення завізовано керівником органу, який також заперечує затвердження ним цього рішення з посиланням на підроблення підпису останнього.

Разом з цим, судом першої інстанції вірно наголошено, що припинення державної служби на підставі п. 6 ч. 1 ст. 30 Закону України «Про державну службу» є крайнім заходом відповідальності державного службовця за порушення службової дисципліни, який виходить за межі дисциплінарної відповідальності.

Неможливість застосування до посадової особи дисциплінарних стягнень аж до звільнення з органу має бути мотивовано. Звільнення за порушення Присяги може мати місце лише тоді, коли державний службовець скоїв проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків. Державний службовець, який вчинив дисциплінарний проступок, не може бути звільнений за порушення Присяги, якщо цей проступок не можна кваліфікувати як порушення Присяги.

Проте, в супереч вказаним вимогам, відповідач не навів обставин, за яких до позивача не можливо було б застосувати іншого дисциплінарного стягнення, не довів суду, що інкриміноване позивачу порушення суперечить інтересам держави, призводить до приниження державного органу, унеможливлює подальше виконання особою своїх обов'язків та наявність незворотніх наслідків порушення, не можливість органу відновити обставини, що передували виявленому порушенню.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно зроблено висновок про недоведеність факту порушення позивачем Присяги державного службовця, виявлене порушення встановлене без дотримання принципу всебічного та повного дослідження всіх обставин, що мають значення для вирішення питання по суті, що свідчить про прийняття оспорюваного наказу в порушення вимог чинного законодавства України.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів вважає, що при розгляді справи судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, вірно встановлено фактичні обставини справи та надана правова оцінка.

Постанова суду першої інстанції викладена достатньо повно, висновки обґрунтовані з посиланням на конкретні норми Законів України та відповідають чинному законодавству та доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують.

За таких обставин підстав для скасування постанови суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст.ст. 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції в Одеській області - залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 8 квітня 2015 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Головного територіального управління юстиції в Одеській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_5, про скасування наказу та поновлення на посаді - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня виготовлення повного тексту.

Суддя-доповідач: І.П. Косцова

Судді: Л.В.Стас

І.О.Турецька