Справа № 817/336/15
Суддя: Жуковська Л.А.
Дата ухвалення: 2015-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/336/15

14 травня 2015 року 17год. 58хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Жуковська Л.А. за участю секретаря судового засідання Мельничук О.А. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідача: представник Босик Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4

до Здолбунівської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Рівненській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та вимоги?-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернувся з адміністративним позовом до Здолбунівської ОДПІ Головного управління Міндоходів у Рівненській області. З урахуванням поданих заяв про збільшення позовних вимог просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Здолбунівської ОДПІ № від 02.07.2012 року про збільшення грошового зобов'язання з податку на доходи від підприємницької діяльності в сумі 6422,89 грн. основного платежу та 2115,72 грн. штрафних санкцій, № від 02.07.2012 року про збільшення грошового зобов'язання по податку на додану вартість на суму 8015 грн. основного платежу та 2004 грн. штрафних санкцій, № від 16.01.2014 про визначення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування в розмірі 29 846,86 грн., № від 16.01.2014 про визначення грошового зобов'язання зі збору за провадження торговельної діяльності (оптова торгівля) в сумі 162,92 грн., № від 16.01.2014 про визначення грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 18 017,72 грн. та вимогу Здолбунівської ОДПІ про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1912-25 від 05.01.2015 року.

В обґрунтуванням заявленого позову вказує, що податкові повідомлення-рішення Здолбунівської ОДПІ № від 02.07.2012 року та № від 02.07.2012 року є протиправними так як висновки акту перевірки Здолбунівською ОДПІ №336/1742- від 22.06.2012 року щодо завищення витрат та податкового кредиту на придбання паливно-мастильних матеріалів (надалі ПММ) в сумі 39 319,26 грн. за ІІІ-ІУ квартали 2011 року є безпідставними. На праві власності у ФОП ОСОБА_4 перебуває вантажний автомобіль «ЗИЛ 441510» номерний знак НОМЕР_3 1990 року випуску та причіп «ТЦ 10А» номерний знак НОМЕР_2 1990 року випуску. Після отримання цементу насипом залізничним транспортом, ФОП ОСОБА_4 здійснював поставки цементу власним транспортом для споживачів. Позивачем було надано всі первинні документи, які підтверджують придбання та подальшу реалізацію цементу: податкові накладні, реєстри отриманих та виданих податкових накладних, виписки з банку, документи про рух коштів на рахунках, договори укладені з покупцями та постачальниками, а отже підстав для зменшення наведених витрат та податкового кредиту у податкового органу немає.

Спростовуючи законність податкових повідомлень-рішень № від 16.01.2014 року та № від 16.01.2014 року позивач вказує, що сума коштів в розмірі 43 138,74 грн. отримана ФОП ОСОБА_4 на розрахунковий рахунок в 2012 році від Березнівського ССТ, ОСОБА_5, Здолбунівавтодор, Луцький автодор, СТ Стрільське, Тріада К є боргом 2011 року та відображена в складі загального оподаткованого доходу декларації про майновий стан та доходи за 2011 рік по факту складання видаткових накладних та податкових накладних, а отже Здолбунівська ОДПІ повторно оподаткувала доходи позивача. Заперечуючи щодо тверджень податкового органу про завищення витрат за 2012 рік на суму 101 808,93 грн. на вартість придбаних блоків позивач стверджує, що останні були повністю реалізовані про що надавалися первинні документи та відповідні пояснення. При цьому є незрозумілим з яких підстав було визначено податковим органом таку суму розбіжностей.

Заперечуючи щодо заниження податку на додану вартість за квітень 2012 року позивач стверджує, що на його розрахунковий рахунок сума коштів в розмірі 19067,30 грн. як передоплата за поставлений товар не надходила. При цьому Здолбунівською ОДПІ в порушення Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 10 серпня 2005р. № 327 не вказує контрагента від якого начебто була здійснена передоплата, що унеможливлює ідентифікацію такого правопорушення. Стосовно завищення податкового кредиту, то на думку позивача порушення ст. 198 Податкового кодексу України є результатом безпідставних та непідтверджених припущень податкового органу щодо невикористання придбаного цементу в межах господарської діяльності. Враховуючи той факт, що ФОП ОСОБА_4 займається торгівлею цементу, весь придбаний цемент в наступному реалізовується, а отже, сума ПДВ сплачена при його придбанні правомірно віднесена до складу податкового кредиту за відповідний період.

Враховуючи той факт, що правопорушення, які покладені в основу прийняття вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1912-25 від 05.01.2015 року є ідентичними правопорушенням, що слугували підставою для прийняття податкових повідомлень-рішень з наведених вище підстав позивач заперечує законність вказаної вимоги.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлений позов повністю та просив суд його задовольнити.

Здолбунівська ОДПІ проти позову заперечувала. В обґрунтування заперечень вказує, що підприємцем до складу витрат за 2012 рік віднесено вартість придбаних товарів (блоки будівельні) на суму 101 808,93 грн., витрати по яких включені до витрат в повному обсязі, а не пропорційно реалізованій у звітному періоді продукції. Отже, позивачем при визначенні валових витрат за 2012 рік безпідставно завищено собівартість реалізованого товару на суму 101 808,93 грн.

Вказує також, що при проведенні перевірки було встановлено, що за результатами перевірки станом на 01.01.2013 року залишки товарів складають: цементу в кількості 42,06 т., блоків в кількості 48,96 т. До перевірки позивачем не надано підтверджуючих документів на реалізацію товарів, товарних залишків, складських приміщень згідно пояснень позивача немає. Тому придбання товару на суму 51 004,58 грн., в т.ч. ПДВ на суму 8 501 грн. зайво включений в податковий кредит ФОП ОСОБА_4 Отже, позивачем порушено п.198.3, п.198.6 ст.198, п.199.1 ст.199 Податкового кодексу України.

Окрім того, відповідач зазначає, що в ході проведення перевірки встановлено порушення норм Податкового кодексу України, а саме: неправомірно віднесено до складу податкового кредиту суму ПДВ, яка не підтверджується належними документами на суму 8015 грн. за період з 12.07.2011 по 31.12.2011 року. Зокрема, до перевірки не було надано транспортної документації, що унеможливлює встановити придбання та наступну реалізацію товарів.

Враховуючи встановлені в ході проведення перевірки порушення Податкового кодексу України, відповідач вважає, що вимога про сплату боргу від 05.01.2015 року прийнята з дотриманням вимог чинного законодавства.

У судовому засідання представник відповідача адміністративний позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що адміністративний позов слід задовольнити повністю з наступних підстав.

Судом встановлено, що у період з 01.06.2012 по 15.06.2012 року, на підставі плану-графіку та направлення про проведення документальної планової виїзної перевірки від 01.06.2012 року Відповідачем була проведена планова документальна виїзна перевірка позивача за період з 01.10.2009 по 31.12.2011 р. за результатами якої складено акт від 22.06.2012 №336/1742-.

Проведеною перевіркою встановлено порушення абз.6 п.6 ст.128 Господарського кодексу України, абз. «а» п.19.1 ст.19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», п.177.10 ст.177 Податкового кодексу України, а саме встановлено відсутність книги обліку доходів і витрат за 2011 рік; п.198.3 та п.198.6 Податкового кодексу України, а саме: неправомірно віднесено до складу податкового кредиту суму ПДВ, яка не підтверджується належними документами на суму 8015 грн. за період з 12.07.2011 по 31.12.2011; п.164.1 ст.164, п.167.1 ст.167 Податкового кодексу України, за наслідками перевірки донараховано податок на доходи від підприємницької діяльності за ІІ квартал 2011 в сумі 525 грн. та за ІІІ-ІУ квартал 2011 в сумі 5897,89 грн.

На підставі результатів перевірки податковий органом прийнято податкові повідомлення-рішення № від 02.07.2012 року про збільшення грошового зобов'язання з податку на доходи від підприємницької діяльності в сумі 6422,89 грн. основного платежу та 2115,72 грн. штрафних санкцій та № від 02.07.2012 року про збільшення грошового зобов'язання по податку на додану вартість на суму 8015 грн. основного платежу та 2004 грн. штрафних санкцій.

Окрім того, матеріалами справи підтверджено, що на підставі плану-графіку та наказу на проведення перевірки, у період з 12.11.2013 по 25.11.2013 Здолбунівською ОДПІ була проведена планова документальна виїзна перевірка ОСОБА_4 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2012 по 31.12.2012, за результатами якої складено акт від 02.12.2013 №490/17-.

Висновками акта перевірки від 02.12.2013 №490/17- встановлено порушення ФОП ОСОБА_4 п.138.2, п.138.4 ст. 138, п.177.4 ст.177, п.164.3 ст.164, п.167.1 ст.167, п.177.1, п.177.2, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України, а саме: занижений оподатковуваний дохід по податку на доходи з фізичних осіб в сумі 144 947,67 грн. з якого донараховано 19 557,91 грн. податку з доходів фізичних осіб; п.п.16.1.5, 16.1.12 п.16.1 ст.16, п.44.3 ст.44, п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України, а саме: незабезпечення зберігання первинних документів, звітності; п.п.267.1.1 п.267.1, п.п.267.3.1 п.267.3, п.п.267.4.3 п.267.4 та п.п.267.4.6 п.267.4 ст.267 Податкового кодексу України, а саме: здійснювалась торгівля за готівкові кошти без придбання торгового патенту за періоди: 06.01.2012, 23.02.2012, 13.03.2012, 16.03.2012, 30.03.2012, 03.04.2012, 12.04.2012, 14.04.2012, 08.05.2012, 15.05.2012, 25.05.2012, 29.05.2012, 06.06.2012; п.187.1 ст.187 Податкового кодексу України, а саме: встановлено заниження задекларованих ФОП показників у рядку 1 декларацій «Операції на митній території України, що оподатковуються за основною ставкою, крім імпорту товарів» всього в сумі 3510,81 грн., у т.ч. за квітень 2012 на суму 3177 грн. та за липень 2012 на суму 333 грн., а саме надійшла передоплата за продукцію безготівковим розрахунком, а не включена в податкові зобов'язання ФОП ОСОБА_4; п.198.3, п.198.6 ст.198, п.199.1 ст.199 Податкового кодексу України, а саме: встановлено завищення податкового кредиту в сумі 8501 грн. і донараховано ПДВ за вересень 2012 року в сумі 7084 грн. та за грудень 2012 в розмірі 1417 грн.; п.2 ч.1 ст.7, ч.11 ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» донарахована сума єдиного внеску складає 63 940,60 грн., в т.ч. 2011 рік в сумі 13 643,78 грн., 2012 рік - 50 296,82 грн.

На основі встановлених порушень Здолбунівською ОДПІ прийнято податкові повідомлення-рішення № від 16.01.2014 про визначення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування в розмірі 29 846,86 грн., № від 16.01.2014 про визначення грошового зобов'язання зі збору за провадження торговельної діяльності (оптова торгівля) в сумі 162,92 грн., № від 16.01.2014 про визначення грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 18 017,72 грн.

Окрім того, Здолбунівською ОДПІ 05.01.2015 року було прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1912-25 на суму 65 208,55 грн.

Не погодившись із оспорюваними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач оскаржив їх до суду.

З приводу висновків податкового органу щодо безпідставного включення до складу витрат витрати на придбання ПММ в сумі 39 319,26 грн., що призвело до заниження податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності за ІІІ-ІУ квартали 2011 року в розмірі 5897,89 грн. та заниження податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності за ІІ квартал 2011 року в розмірі 525 грн., то судом встановлено та враховано наступне.

Зазначені висновки податкового органу грунтуються на доводах про невикористання ПММ у власній господарській діяльності, оскільки до перевірки не надано супроводжуючі транспортні документи, тому проведеною перевіркою неможливо встановити вид транспорту, розмір витрат, особу, яка несла дані витрати, можливість здійснення таких операцій з урахуванням оперативності проведення операцій та віддаленості контрагентів один від одного.

Стосовно даних висновків, суд зазначає, що позивачем до матеріалів справи долучено документи, що засвідчують належність на праві приватної власності у ФОП ОСОБА_4 вантажного автомобіля «ЗИЛ 441510» номерний знак НОМЕР_3 1990 року випуску та причіп «ТЦ 10А» номерний знак НОМЕР_2 1990 року випуску.

Окрім того, з пояснень представника позивача вбачається, що після отримання цементу насипом залізничним транспортом, ПП ОСОБА_4 здійснював поставки цементу власним транспортом для споживачів. Позивачем було надано всі первинні документи, які підтверджують придбання та подальшу реалізацію цементу: податкові накладні, реєстри отриманих та виданих податкових накладних, виписки з банку, документи про рух коштів на рахунках, договори укладені з покупцями та постачальниками. Перелічені вище документи були долучені під час проведення перевірки, проте безпідставно відхилені та не взяті до уваги ревізорами Здолбунівської ОДПІ.

В пункті 14.1.27 ПК України наведено визначення поняття «витрати» як суми будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно п.177.2 ст.177 ПК України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Пунктом 177.4 ст.177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: - витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; - інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

На підставі вимог чинного податкового законодавства та з огляду на долучені до справи письмові докази, суд вважає правомірним включення позивачем до складу валових витрат витрати на придбання ППМ в сумі 39 319,26 грн. у ІІІ-ІУ кварталі 2011 року, а тому в цій частині податкове повідомлення-рішення № від 02.07.2012 року є протиправним та підлягає скасуванню.

З приводу завищення отриманого чистого доходу від підприємницької діяльності за ІІ квартал 2011 року в сумі 3500 грн., що призвело до заниження податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності в сумі 525 грн., то суд вказує, що зазначене порушення не доведене відповідачем та не підтверджується жодним письмовим доказом, а є лише суб'єктивним припущенням ревізорів податкового органу.

Відтак, відповідачем не доведено вчинення даного правопорушення зі сторони позивача, а тому донарахування податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності в сумі 525 грн. за ІІ квартал 2011 року є безпідставним та необґрунтованим, а податкове повідомлення-рішення № від 02.07.2012 року в цій частині - протиправним.

Стосовно висновків податкового органу щодо віднесення до складу податкового кредиту сум ПДВ, які не підтверджені належними документами в розмірі 8015 грн. за період з 12.07.2011 по 31.12.2011, то суд зазначає, що відповідно п.198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно п.198.3 ст.198 ПК України право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п.198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Суд наголошує, що матеріалами справи підтверджено правомірність формування ФОП ОСОБА_4 податкового кредиту в розмірі 8015 грн. за період з 12.07.2011 по 31.12.2011. Зокрема, позивачем до матеріалів справи було долучено податкові накладні, реєстри отриманих та виданих податкових накладних, виписки з банку, документи про рух коштів на рахунках, договори укладені з покупцями та постачальниками, які засвідчують право формування податкового кредиту за період з 12.07.2011 по 31.12.2011.

Окрім того, в ході судового розгляду справи судом було встановлено правомірність використання ПММ у власній господарській діяльності, а тому суми податку на додану вартість сплачені при придбанні ПММ дають позивачу право формувати податковий кредит у відповідних звітних періодах.

При цьому суд вказує, що на вимогу суду відповідачем не надано жодних доказів та пояснень, які спростовували б дані обставини.

З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку, що податкове повідомлення-рішення Здолбунівської ОДПІ № від 02.07.2012 року про збільшення грошового зобов'язання по податку на додану вартість на суму 8015 грн. основного платежу та 2004 грн. штрафних санкцій прийняте відповідачем не на підставі вимог Податкового кодексу України, без з'ясування всіх обставин справи і врахування первинних документів, а тому підлягає до скасування в повному обсязі.

Стосовно висновків податкового органу щодо заниження ФОП ОСОБА_4 валових доходів за 2012 рік на суму 43 138,74 грн., то судом встановлено наступне.

Дані висновки Здолбунівської ОДПІ грунтуються на твердженнях, що згідно представленої до перевірки банківської виписки на розрахунковий рахунок №9980 Ф «ПЗРУ «АТ «Банк «Фінанси та Кредит» м. Рівне в 2012 році поступили кошти за реалізовану продукцію в сумі 748 952,50 грн. з урахуванням ПДВ, реалізованої кінцевому споживачу на суму 578 700,99 грн. з урахуванням ПДВ. Проведеною перевіркою встановлено, що до складу валових доходів за 2012 рік не в повному обсязі включені кошти, що поступили в рахунок погашення дебіторської заборгованості від Березнівського ССТ, ОСОБА_5, Здолбунівавтодор, Луцький автодор, СТ Стрільське, Тріада К всього на суму 43 138,74 грн.

На спростування зазначених висновків Здолбунівської ОДПІ судом було встановлено, що сума коштів в розмірі 43 138,74 грн. отримана ПП ОСОБА_4 на розрахунковий рахунок в 2012 році від Березнівського ССТ, ОСОБА_5, Здолбунівавтодор, Луцький автодор, СТ Стрільське, Тріада К є боргом 2011 року та відображена в складі загального оподаткованого доходу декларації про майновий стан та доходи за 2011 рік по факту складання видаткових накладних та податкових накладних, оскільки реалізація ТМЦ відбувалась у 2011 році.

Зокрема, судом було досліджено податкові декларації позивача про майновий стан та доходи за 2011 рік та податкові декларації з податку на додану вартість за 2011 рік з яких вбачається, що зазначена сума коштів відображена в складі загального оподаткованого доходу за 2011 рік, а відповідні суми ПДВ віднесені до податкових зобов'язань з податку на додану вартість за 2011 рік. Будь-яких розбіжностей по показниках зазначених декларацій судом не встановлено.

Отже, будь-якого заниження загального оподаткованого доходу за 2012 рік на суму 43 138,74 грн. судом встановлено, а господарські операції позивача з контрагентами - Березнівським ССТ, ОСОБА_5, Здолбунівавтодор, Луцьким автодор, СТ Стрільське, Тріада К - оподатковані належним чином у тому звітному періоді, в якому відбувалась господарська операція.

З урахуванням наведеного, суд дійшов до висновку, що податкове повідомлення-рішення № від 16.01.2014 про визначення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування в цій частині є незаконним, тому підлягає до скасування.

Щодо тверджень відповідача про неправомірне віднесення до складу витрат за 2012 рік вартість придбаних товарів (блоки будівельні) на суму 101 808,93 грн., витрати по яких включені до витрат в повному обсязі, а не пропорційно реалізованій у звітному періоді продукції, то суд зазначає таке.

Проведеною перевіркою встановлено, що у ФОП ОСОБА_4 станом на 01.01.2012 залишок 27,5 т. Згідно пояснень, які надавав позивача - станом на 01.01.2013 - залишки товару відсутні.

Фактично залишок згідно проведеного аналізу за підсумками документальної перевірки станом на 31.12.2012 складають: цемент 42,06 т. на загальну суму 27 367,18 грн., блоки 48,96 кв.м. на загальну суму 23 637,40 грн. Отже, на думку ДПІ позивачем безпідставно завищено собівартість реалізованого товару на загальну суму 101 808,93 у зв'язку з непропорційним списанням валових витрат у 2012 році.

Проте, як було встановлено в ході розгляду справи інвентаризація залишків товарно-матеріальних цінностей під час проведення документальної перевірки Відповідачем не проводилась. Тому суду, з незрозумілих причин не відомо яким чином податковим органом було встановлено залишок блоків станом на 31.12.2012 на загальну суму 23 637,40 грн. та цементу на суму 27 367,18 грн. У судовому засіданні представник відповідача також не надала будь-яких пояснень на підставі чого ревізорами було зроблено такі висновки, оскільки інвентаризація не проводилась.

Разом з тим, ФОП ОСОБА_4 до перевірки було надано пояснення від 19.11.2013 згідно яких вбачається, що будь-яких залишків блоків чи цементу станом на 31.12.2012 - не має. Проте, дане пояснення ФОП ОСОБА_4 Здолбунівською ОДПІ було безпідставно відхилено. Також позивач зазначив, і не заперечується податковим органом, що у позивача відсутні будь-які складські приміщення для зберігання зазначених блоків.

На вимогу суду, представником відповідача не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження даних висновків ревізорів ДПІ.

Окрім того, податковий орган також не зазначає по яких контрагентах і в якій сумі повинні були пропорційно списані витрати реалізованій продукції за 2012 рік.

При цьому суд зазначає, що відповідно до п.5.2 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом ДПА України від 22.10.2010 №984 - у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно:

чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення посадових осіб платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень;

зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення;

у разі відсутності первинних документів або ненадання для перевірки первинних та інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити перелік цих документів;

у разі відмови посадових осіб платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі органу державної податкової служби така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати, факт про складання такого акта відображається в акті документальної перевірки;

у разі надання посадовими особами платника податків або його законними представниками посадовим (службовим) особам органу державної податкової служби письмових пояснень щодо встановлених порушень податкового законодавства та/або причин ненадання первинних та інших документів, що підтверджують встановлені порушення, або їх копій факти про надання таких пояснень необхідно відобразити в акті.

Проте, в порушення п.5.2 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом ДПА України від 22.10.2010 №984 відповідачем не наводяться первинні документи на підставі яких було визначено залишки товарно-матеріальних цінностей, а тому суд дійшов до висновку, що в цій частині податкове повідомлення-рішення № від 16.01.2014 є протиправним.

Щодо висновків про заниження податкових зобов'язань за квітень 2012 року на суму 3177 грн. та за липень 2012 року на суму 333 грн., то судом враховано наступне.

Податковий орган стверджує, що позивачем було занижено податкові зобов'язання за квітень та липень 2012 року, оскільки на розрахунковий рахунок була внесена передоплата за реалізовані товари, яка не включена до податкових зобов'язань звітних періодів, що є порушенням п.187.1 ст.187 Податкового кодексу України.

Суд вважає дані висновки безпідставними, оскільки будь-яких доказів на підтвердження даних доводів податковим органом суду не надано. По-перше, в акті перевірки податковий орган не вказує від якого саме контрагента надійшли кошти в якості передоплати за реалізовану продукцію, а наводить лише кінцеві суми. По-друге, судом в ході розгляду справи було досліджено надані позивачем банківські виписки по рахунку №9980 Ф «ПЗРУ «АТ «Банк «Фінанси та Кредит» м. Рівне за лютий-червень 2012 року. Судом не встановлено та не виявлено надходження суми в розмірі 19 067,30 грн., в т.ч. ПДВ 3177 грн. за квітень 2012 року та суми в розмірі 1997,50 грн., у т.ч. ПДВ 333 грн. за липень 2012 року. Представником відповідача також не надано суду будь-яких пояснень з приводу даного порушення.

Враховуючи приписи ч.2 ст.71 КАС України, відповідачем не доведено суду вчинення позивачем даного правопорушення, тому висновки про заниження податкових зобов'язань за квітень 2012 року на суму 3177 грн. та за липень 2012 року на суму 333 грн. суд вважає необґрунтованим, а податкове повідомлення-рішення Здолбунівської ОДПІ № від 16.01.2014 в цій частині незаконним.

Щодо тверджень податкового органу про завищення позивачем податкового кредиту на суму 8501 грн., в т.ч. за вересень 2012 на суму 7084 грн. та за грудень 2012 року на суму 1417 грн., то суд вважає їх безпідставними зважаючи на такі обставини.

В основу даних тверджень покладено висновки про не підтвердження реалізації товарних залишків ФОП ОСОБА_4, які були виявлені податковим органом під час проведення документальної перевірки. Зокрема, як вже було встановлено судом станом на 01.01.2013 залишки товарів складають: цемент 42,06 т. на загальну суму 27 367,18 грн., блоки 48,96 кв.м. на загальну суму 23 637,40 грн. Згідно пояснень ФОП ОСОБА_4 - товарні залишки відсутні. Будь-яких підтверджуючих документів на реалізацію не було надано, тому до податкового кредиту зайво включено суму ПДВ в розмірі 8501 грн.

Правильність формування платником податків податкового кредиту вимагає наявності зв'язку витрат платника податків на придбання товарів (послуг) з його господарською діяльністю, що полягає у намірі платника податку отримати користь від придбаних товарів (послуг). За відсутності останнього відсутні підстави для врахування відповідних сум при визначенні об'єкта оподаткування.

Відповідно до п.198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п.198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше;

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку.

Відповідно до п.198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Суд зазначає, що позивач як і до перевірки так і в судове засідання було надано докази, які засвідчують придбання та подальшу реалізацію цементу та блоків.

Враховуючи той факт, що ФОП ОСОБА_4 займається торгівлею цементу, весь придбаний цемент в наступному реалізовується, а отже, сума ПДВ сплачена при його придбанні правомірно віднесена до складу податкового кредиту за відповідний період.

Як у же зазначалося судом, висновки податкового органу про наявність на кінець 31.12.2012 року залишків нереалізованих товарно-матеріальних цінностей не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи та повністю були спростовані позивачем. Відповідачем не надано жодних доказів, які б підтверджували дані доводи. Тому і висновки про зайве включення до складу податкового кредиту суми ПДВ в розмірі 8501 грн., оскільки придбані цемент та блоки не використовувалися у власній господарській діяльності, суд вважає неправомірними.

З огляду на вказане, податкове повідомлення-рішення № від 16.01.2014 в частині збільшення податкового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 8501 грн. основного платежу та нарахованих штрафних санкцій, суд вважає протиправним.

Стосовно винесення позивачу податкового повідомлення-рішення № від 16.01.2014 про визначення грошового зобов'язання зі збору за провадження торговельної діяльності (оптова торгівля) в сумі 162,92 грн., то суд вважає за необхідне зазначити, що відповідачем на підставі ч.2 ст. 71 КАС України не доведено суду порушення позивачем ст. 267 Податкового кодексу України.

Відтак, ревізори ДПІ стверджують про здійснення зі сторони позивача торгівлі з пересувних джерел за готівкові кошти без придбання патенту. Проте, відповідачем не надано суду доказів, які б підтверджували дані висновки, не зазначено на підставі яких даних чи первинних документів податковим органом було встановлено наявність здійснення торгівлі за готівкові кошти.

З огляду на недоведеність Здолбунівською ОДПІ порушення зі сторони позивача ст.267 Податкового кодексу України, податкове повідомлення-рішення № від 16.01.2014 про визначення грошового зобов'язання зі збору за провадження торговельної діяльності (оптова торгівля) в сумі 162,92 грн. є незаконним та підлягає до скасування в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.11 КАС України - розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.1 та 2 ст.71 КАС України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст.69 КАС України - доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно зі ст.86 КАС України - суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на дані приписи КАС України, суд зазначає, що відповідачем не доведено суду вчинення позивачем вищеописаних правопорушень, і висновки податкового органу про заниження валових доходів та завищення валових витрат та податкового кредиту не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи.

Враховуючи те, що в основу прийняття оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 05.01.2015 Ф-1912-25 покладено висновки ревізорів про заниження чистого оподаткованого доходу позивачем за ІІІ-ІУ квартал 2011 року та за 2012 рік, та які були спростовані в повному обсязі судом, то донарахування ФОП ОСОБА_4 суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 65 208,55 грн. суд вважає протиправним, а вимога підлягає до скасування.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства.

Приймаючи рішення у даній справі, суд виходить із повноважень, визначених частиною другою статті 162 КАС України, тому адміністративний позов слід задовольнити повністю шляхом прийняття постанови про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Здолбунівської ОДПІ № від 02.07.2012 року про збільшення грошового зобов'язання з податку на доходи від підприємницької діяльності в сумі 6422,89 грн. основного платежу та 2115,72 грн. штрафних санкцій, № від 02.07.2012 року про збільшення грошового зобов'язання по податку на додану вартість на суму 8015 грн. основного платежу та 2004 грн. штрафних санкцій, № від 16.01.2014 про визначення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування в розмірі 29 846,86 грн., № від 16.01.2014 про визначення грошового зобов'язання зі збору за провадження торговельної діяльності (оптова торгівля) в сумі 162,92 грн., № від 16.01.2014 про визначення грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 18 017,72 грн. та вимоги Здолбунівської ОДПІ про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1912-25 від 05.01.2015 року в сумі 65 208,55 грн.

Судові витрати присуджуються на користь позивача відповідно до ч.1 ст.94 КАС України.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення Здолбунівської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Рівненській області № та № від 02.07.2012 року, №, № та № від 16.01.2014 року.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Здолбунівської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Рівненській області про сплату боргу (недоїмки) від 05.01.2015 року №Ф-1912-25 в сумі 65208,55 грн.

Присудити на користь позивача Фізична особа - підприємець ОСОБА_4 із Державного бюджету України судовий збір у розмірі 259,54 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Жуковська Л.А.