Справа № 2а-4224/12/1070
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2015-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2а-4224/12/1070 Головуючий у 1-й інстанції: Журавель В.О. Суддя-доповідач: Мацедонська В.Е.
У Х В А Л А

Іменем України

19 травня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Мацедонської В.Е.,

суддів Грищенко Т.М., Лічевецького І.О.,

при секретарі Горяіновій Н.В.,

розглянувши за відсутності осіб, які беруть участь в справі, відповідно до ч.1 ст.41 КАС України у відкритому судовому засіданні в м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Київського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Вишгородського бюро технічної інвентаризації Управління житлово-комунального господарства Київської області, Вишгородської міської ради, Управління Держземагенства у Вишгородському районі Київської області про визнання протиправними актів, скасування рішень та свідоцтв,-

в с т а н о в и в:

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2014 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Вишгородського бюро технічної інвентаризації Управління житлово-комунального господарства Київської області, Вишгородської міської ради, Управління Держземагенства у Вишгородському районі Київської області про визнання протиправними актів, скасування рішень та свідоцтв відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права та прийняти нове рішення, а також залишити без розгляду позовні вимоги про визнання протиправними завірені печатками Вишгородського районного відділу земельних ресурсів актів про встановлення на місцевості та погодження зовнішньої межі на земельні ділянки ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1; скасування виданих Вишгородською міською радою Київської області державних актів на право приватної власності на земельні ділянки на ім'я ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1. Свої вимоги апелянт обгрунтовує тим, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у позові є необґрунтованим, оскільки з тих доводів, що викладені у рішенні суду першої інстанції, суд повинен був закрити провадження у справі або залишити позовну заяву без розгляду.

Особи, які беруть участь в справі в судове засідання не з'явилися, про дату та час слухання справи були повідомлені належним чином, тому у відповідності до ч.6 ст.12, ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1, мала житловий будинок (право власності з 1965 року) та інші споруди, частина з яких була самовільною забудовою. Будинок згорів, а частина споруд підлягала знесенню. Після смерті ОСОБА_4 за заповітом від 24 грудня 1986 року спадкове майно, а саме Ѕ житлового будинку з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1, перейшов ОСОБА_5 (внучка спадкодавця), друга половива - ОСОБА_3 (дочка спадкодавця) та ОСОБА_6 в рівних частинах.

За договором від 20 липня 1994 року ОСОБА_2 придбала у ОСОБА_5 незакінчений будівництвом жилий будинок за адресою: АДРЕСА_1, процент готовності становить 25%.

Рішенням виконавчого комітету Вишгородської міської ради від 27 травня 1994 року надано ОСОБА_2 земельну ділянку розміром 0,06 га по АДРЕСА_1, у зв'язку з купівлею недобудованого будинку.

Згідно з рішенням Вишгородського районного суду від 10 листопада 1994 року за ОСОБА_3 визнано право власності на будівельні матеріали в будові на території садиби за адресою: АДРЕСА_1. Виконавчим комітетом Вишгородської міської ради рішенням від 06 березня 1995 року №50 надано дозвіл ОСОБА_3 на оформлення необхідної юридичної та технічної документації на самовільно побудовані окремі господарські споруди.

28 квітня 1995 року виконавчим комітетом Вишгородської міської ради ОСОБА_3 складено акт державного прийняття в експлуатацію індивідуального домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, а рішенням від 28 квітня 1995 року затверджено цей акт державної прийомки в експлуатацію індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_3

Рішенням виконавчого комітету Вишгородської міської ради №54 від 06 березня 1995 року закріплено за ОСОБА_3 земельну ділянку 0,05 га по АДРЕСА_1 у постійне користування.

У подальшому рішенням виконавчого комітету Вишгородської міської ради від 25 листопада 1997 року №305 передано ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,03 га з уточненням після проведення інвентаризації для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та земельну ділянку площею 0,08 га в коридорі червоних ліній в користування по АДРЕСА_1, квартал 2, ділянка 30, а рішенням виконавчого комітету Вишгородської міської ради від 19 листопада 2004 року №603 передано земельну ділянку площею 0,10 га, з них 0,05 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та 0,05 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 відповідно до поданих заяв та свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок.

Згідно з довідкою Вишгородського бюро технічної інвентаризації від 12 листопада 2003 року право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 у Вишгородському БТІ зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності від 16 травня 1995 року. Перехід права власності на цей будинок не зареєстрований. Крім того, зазначено, що за адресою АДРЕСА_1, м.Вишгород 19 квітня 1994 року була проведена інвентаризація житлового будинку, незакінченого будівництвом, власник - ОСОБА_5 Згідно з договором купівлі-продажу від 20 липня 1994 року ОСОБА_5 продала будівлю ОСОБА_2

Як вбачається з копій інвентаризаційних справ на будинок АДРЕСА_1, на території садиби за цією адресою був житловий будинок та інші споруди (три гаражі, три сараї, оглядова яма, туалет тощо). Ці об'єкти в інвентарній справі №450 (власник ОСОБА_4) обліковувалися за окремими літерами - А, Б, В, Г, Д , Е, Ж, З. Територія садиби за цією адресою мала огородження. У 1987 році один з гаражів (літера Б) рішенням відповідного органу було узаконено (рішення №235 від 29 жовтня 1987 року), а два гаражі (літери Ж і З) залишено у користуванні власника та підлягали знесенню у разі необхідності для суспільства. Згідно з інвентарною справою №450 (власник ОСОБА_3.) об'єкти в садибі обліковувалися за окремими літерами - А, Б, В, Г, Д. Згідно з інвентарною справою №971 (попередній власник ОСОБА_5, власник - ОСОБА_2.) об'єкт власності обліковувався за літерою А (недобудований житловий будинок - підвал).

Позивач, вважаючи свої права порушеними, звернувся до суду з вимогами про скасування акта виконавчого комітету Вишгородської міської ради народних депутатів від 28 квітня 1995 року №89 про прийняття в експлуатацію індивідуального домоволодіння забудовника ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1; скасування свідоцтва про право власності ОСОБА_3 на житловий будинок та надвірні споруди за цією адресою, виданого 15 червня 1995 року Вишгородським БТІ УЖКГ Київської облдержадміністрації; скасування рішення виконавчого комітету Вишгородської міської ради Київської області №50 від 06 березня 1995 року в частині надання дозволу ОСОБА_3 на оформлення необхідної юридичної та технічної документації на самовільно побудовані господарські споруди, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1; скасування рішення виконавчого комітету Вишгородської міської ради Київської області від 28 квітня 1995 року №89 про затвердження акта державної прийомки в експлуатацію індивідуального житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, в частині, що стосується ОСОБА_3; визнання протиправними актів, завірених печатками Вишгородського районного відділу земельних ресурсів, про встановлення на місцевості та погодження зовнішньої межі на земельні ділянки ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1; скасування рішення виконавчого комітету Вишгородської міської ради Київської області від 06 березня 1995 року №54 в частині закріплення земельної ділянки площею 0,05 га за ОСОБА_3 за вищезазначеною адресою; скасування рішення виконавчого комітету Вишгородської міської ради Київської області від 25 листопада 1997 року №305 в частині передачі у приватну власність земельної ділянки площею 0,03 га ОСОБА_3 за цією ж адресою; скасування рішення виконавчого комітету Вишгородської міської ради Київської області від 19 листопада 2004 року в частині передачі у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,10 га за цією ж адресою; скасування виданих Вишгородською міською радою державних актів на право приватної власності на земельні ділянки на ім'я ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1; скасування свідоцтва про право власності на гараж за адресою: АДРЕСА_1.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, зазначив, що позивачем не надано доказів, які вказують на протиправність дій відповідачів та протиправність винесених ними рішень.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне:

Позивач зазначає у позові про порушення процедури при прийнятті тих чи інших актів та наголошує, що спір має виключно публічно-правовий характер, проте жодного конкретного факту такого порушення законодавства при здійсненні владних управлінських функцій відповідачами не наводить.

Частина 2 ст.19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Для вирішення спору суду необхідно встановити, чи мало місце втручання суб'єктів владних повноважень у права позивача і чи було це втручання протиправним.

Як вбачається з матеріалів справи, всі вказані у позові об'єкти були розташовані в одній садибі, мали єдину адресу: АДРЕСА_1, хоча належали різним особам, у тому числі позивачу, дані об'єкти в органах реєстрації мали відповідні позначення різними літерами, що надавало можливість ідентифікувати їх.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що на території садиби за однією і тією ж адресою (АДРЕСА_1, м.Вишгород) на час виникнення спірних правовідносин було декілька користувачів земельною ділянкою (позивач, з одного боку, та спадкоємці ОСОБА_4І і ОСОБА_3 - з іншого), при цьому як позивач, так і ОСОБА_3, а в подальшому - її спадкоємці, кожен окремо і незалежно один від одного користувалися своїми частинами земельних ділянок за адресою садиби і здійснювали певні дії по оформленню права власності (користування) цими земельними ділянками та розміщеними на них спорудами, у тому числі тими, які зведено як самовільну забудову.

Під час користування своїми земельними ділянками виник спір між позивачем та спадкоємцями ОСОБА_3 щодо користування земельною ділянкою шириною 8 метрів і довжиною 24 метри, яку позивач вважає своєю частиною території садиби, а також з приводу того, що на земельній ділянці, якою користується позивач, розміщено самовільну забудову - гараж, яким користуються спадкоємці ОСОБА_3

Позивач зазначає, що, на його думку, ОСОБА_3 не є спадкоємцем померлої ОСОБА_4, а всі дії відповідачів по оформленню ОСОБА_3 та її спадкоємцям права власності (користування) частиною земельної ділянки цієї садиби та розміщеними на ній спорудами, у тому числі тими, які зведено як самовільну забудову, є протиправними.

Сул першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач і ОСОБА_3 (та її спадкоємці) у встановленому законом порядку набули право власності не певні споруди в одній і тій же садибі, дії відповідачів у справі щодо оформлення ОСОБА_3 та її спадкоємцям права власності (користування) частиною земельної ділянки цієї садиби та розміщеними на ній спорудами стосуються виключно тих об'єктів і споруд, які позначені у відповідних органах реєстрації окремими літерами і з частиною земельної ділянки перебувають в їхньому користуванні, тобто не містять втручання в майнові права та інтереси позивача, не порушують права та інтереси позивача, а також є правомірними.

Не зважаючи на те, що всі об'єкти та споруди, а також земельна ділянка на території цієї садиби мають одну й ту ж адресу (АДРЕСА_1, м.Вишгород), яку зазначали відповідачі в прийнятих ними актах, рішеннях, свідоцтвах, не суперечить вимогам законодавства і прав позивача не порушує, оскільки об'єкти нерухомості у відповідних реєстрах позначено різними літерами, які надають можливість ідентифікувати ці об'єкти, а межі земельної ділянки та її належність конкретному користувачу належним чином не визначалися через відсутність відповідних звернень як позивача, так і ОСОБА_3 та її спадкоємців, а також з огляду на те, що на території садиби є самовільно збудовані об'єкти.

Позивач не звертався до відповідних органів влади та місцевого самоврядування для визначення чітких меж земельної ділянки, що перебуває в її користуванні, визнання та оформлення за нею права власності на цю земельну ділянку.

При цьому, в жодному з оскаржених актів, рішень, свідоцтв відповідачами не містилося будь-яких приписів, які б безпосередньо стосувалися позивача і визначали його права та обов'язки, не надавалося буд-яких прав іншим особам, у тому числі ОСОБА_3 та її спадкоємцям, користуватися чи володіти майном, яким користується чи володіє позивач, тобто цими рішеннями права позивача не порушувалися.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що акт виконавчого комітету Вишгородської міської ради народних депутатів від 28 квітня 1995 року №89 про прийняття в експлуатацію індивідуального домоволодіння забудовника ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1, м.Вишгород, свідоцтво про право власності ОСОБА_3 на житловий будинок та надвірні споруди за цією ж адресою, видане 16 травня 1995 року Вишгородським БТІ УЖКГ Київської облдержадміністрації, свідоцтво про право власності на гараж за цією ж адресою, не є рішеннями суб'єкта владних повноважень в розумінні КАС України, вони не створюють прав та обов'язків для позивача, а тому скасуванню у порядку адміністративного судочинства не підлягають, оцінку цим та іншим документам, вказаним позивачем, може бути надано як доказам в іншій цивільній справі по захисту прав позивача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги про скасування рішення виконавчого комітету Вишгородської міської ради Київської області №50 від 06 березня 1995 року в частині надання дозволу ОСОБА_3 на оформлення необхідної юридичної та технічної документації на самовільно побудовані господарські споруди, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1; скасування рішення виконавчого комітету Вишгородської міської ради Київської області від 28 квітня 1995 року №89 про затвердження акта державної прийомки в експлуатацію індивідуального житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, в частині, що стосується ОСОБА_3; скасування рішення виконавчого комітету Вишгородської міської ради Київської області від 06 березня 1995 року №54 в частині закріплення земельної ділянки площею 0,05 га за ОСОБА_3 за цією ж адресою; скасування рішення виконавчого комітету Вишгородської міської ради Київської області від 25 листопада 1997 року №305 в частині передачі у приватну власність земельної ділянки площею 0,03 га ОСОБА_3 за цією ж адресою; скасування рішення виконавчого комітету Вишгородської міської ради Київської області від 19 листопада 2004 року в частині передачі у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,10 га за адресою: АДРЕСА_1, є необґрунтованими, оскільки вказані рішення органів місцевого самоврядування за своєю правовою природою є індивідуальним актом застосування норм права, який є виконаним в силу самого факту його прийняття, а тому є таким, що вичерпав свою дію одночасно з його прийняттям, тому ці рішення як адміністративний акт, що вичерпав свою дію, не може бути скасовано чи змінено.

Крім того, спірні рішення, акти, свідоцтва винесено (прийнято) відповідачами в період з 1994 по 2004 роки, натомість матеріалами справи встановлено, що позивачу про порушення його прав було відомо ще у 2004 році, про що ним безпосередньо зазначено в позовній заяві, разом з тим, позивач до суду перший раз звернувся 25 травня 2009 року, тобто з порушенням строку, встановленого ст.99 КАС України, відповідно до змісту якої на час звернення позивача до суду з позовом строк звернення до суду складав один рік. Однак, за відсутності заяви відповідачів щодо відмови в позові з підстав пропуску строку, судом першої інстанції правомірно зазначене питання не вирішувалось.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог позивача, оскільки останнім не надано належних доказів про порушення своїх прав дією чи бездіяльністю з боку відповідачів, а також доказів, що винесені рішення суб'єктів владних повноважень обмежують права позивача щодо користування своєю земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1.

Разом з тим, колегія суддів дійшла до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги ОСОБА_7 та залишення без розгляду позовних вимог про визнання протиправними завірених печатками Вишгородського районного відділу земельних ресурсів актів про встановлення на місцевості та погодження зовнішньої межі на земельні ділянки ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1; скасування, виданих Вишгородською міською радою Київської області державних актів на право приватної власності на земельні ділянки на ім'я ОСОБА_3 за цією ж адресою, оскільки апелянт просить про залишення зазначених позовних вимог без розгляду, так як вищевказаних актів не зареєстровано.

У відповідності до ст.203 КАС України постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу, зокрема, якщо надійшло клопотання позивача про відкликання позовної заяви (п.5 ч.1 ст.155 КАС України).

Враховуючи вищезазначене, судова колегія, переглядаючи судове рішення в межах апеляційної скарги, дійшла до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, однак, зважаючи на вимоги апелянта щодо залишення позовних вимог без розгляду, колегія суддів дійшла до висновку про залишення позовних вимог в частині без розгляду та постанови в іншій частині без змін.

Керуючись ст.ст.155, 195, 196, 198, 200, 203, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2014 року скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання протиправними завірених печатками Вишгородського районного відділу земельних ресурсів актів про встановлення на місцевості та погодження зовнішньої межі на земельні ділянки ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1; скасування виданих Вишгородською міською радою Київської області державних актів на право приватної власності на земельні ділянки на ім'я ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1, та залишити позов в зазначеній частині без розгляду.

В іншій частині постанову Київського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлено 25 травня 2015 року.

Головуючий суддя В.Е.Мацедонська

Судді Т.М.Грищенко

І.О.Лічевецький

.

Головуючий суддя Мацедонська В.Е.

Судді: Грищенко Т.М.

Лічевецький І.О.