Справа № 2а-12597/10/1370
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2015-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2015 року справа № 2а-12597/10/1370

м. Львів, вул. Чоловського, буд. 2

12 год. 10 хв. зал судових засідань № 6

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

секретар судового засідання Павлишин Ю.І.,

за участю:

представники сторін не з'явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Державної податкової інспекції у Сихівському районі м.Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області до ОСОБА_1 про стягнення податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів,-

в с т а н о в и в :

Державна податкова інспекція у Сихівському районі м.Львова звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів у сумі 34622,00грн.

Ухвалою від 30.05.2013р. суд допустив заміну позивача Державної податкової інспекції у Сихівському районі м.Львова його правонаступником Державною податковою інспекцією у Сихівському районі м.Львова Львівської області Державної податкової служби України.

Ухвалою від 20.05.2014р. суд допустив заміну позивача Державної податкової інспекції у Сихівському районі м.Львова Львівської області Державної податкової служби України його правонаступником Державною податковою інспекцією у Сихівському районі м.Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області.

Ухвалою від 16.03.2015р. Львівський апеляційний адміністративний суд у справі №876/52/15 допустив заміну первинного позивача Державної податкової інспекції у Сихівському районі м.Львова його правонаступником Державною податковою інспекцією у Сихівському районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області.

Позовні вимоги мотивовані несплатою відповідачем податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, а також невжиттям відповідачем заходів щодо погашення вказаного податку.

Відповідач заяву подав до суду заперечення на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позову. Свої заперечення обґрунтовує тим, що у відповідача відсутні правові підстави володіння та користування автомобілем марки IVECO 35511, державний номерний знак НОМЕР_1 та автомобілем марки Mercedes Benz Vito 112, державний номерний знак НОМЕР_2, оскільки жодних цивільно-правових договорів щодо вказаних автомобілів у період з 2008р. по 2010р. нею не укладалося. Крім того, відповідач зазначає, що законодавством заборонене здійснення першої реєстрації транспортного засобу при відсутності документів про сплату податку. З огляду на наведене, вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

Позивач у судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце проведення судового засідання. Проте, подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце проведення судового засідання. Проте, подав до суду клопотання про розгляд справи без участі уповноваженого представника відповідача.

Враховуючи відсутність перешкод для розгляду справи в судовому засіданні без участі сторін, відповідно до ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглянув справу на основі наявних в матеріалах справи доказах.

Всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Суд встановив, що 07.07.2009р. Львівським ВРЕР УДАІ ГУ МВС України у Львівській області на ім'я відповідача здійснено першу реєстрацію в Україні транспортного засобу марки IVECO 35511, державний номерний знак НОМЕР_1 та транспортного засобу марки Mercedes Benz Vito 112, державний номерний знак НОМЕР_2, що підтверджується листом Львівського ВРЕР ДАІ ГУМВС України у Львівській області від 09.06.2010р. №9/2074.

З матеріалів справи вбачається, що при здійсненні державної реєстрації автомобілів марки IVECO 35511, державний номерний знак НОМЕР_1 та Mercedes Benz Vito 112, державний номерний знак НОМЕР_2 не сплачено податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що підтверджується довідкою ДПІ у Сихівському районі м.Львова від 01.09.2010р. №11638/17-115.

Відповідно до розрахунків ДПІ у Сихівському районі м.Львова сума податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, яка підлягала сплаті відповідачем при першій реєстрації автомобіля марки IVECO 35511, державний номерний знак НОМЕР_1 та Mercedes Benz Vito 112, державний номерний знак НОМЕР_2 становить 34622,00грн.

З огляду на наведене позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача коштів в розмірі 34622,00грн., що є заборгованістю з податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів.

При вирішенні спору по суті суд виходив з такого.

Принципи побудови системи оподаткування в Україні, податки і збори (обов'язкові платежі) до бюджетів та до державних цільових фондів, а також права, обов'язки та відповідальність платників визначається Законом України «Про систему оподаткування» від 25.06.1991 року № 1251-ХІІ (чинного на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ст. 2 вказаного Закону під податком і збором (обов'язковим платежем) до бюджетів та до державних цільових фондів слід розуміти обов'язковий внесок до бюджету відповідного рівня або державного цільового фонду, здійснюваний платниками у порядку і на умовах, що визначаються законами України про оподаткування.

Пункт 3 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про систему оподаткування» від 25.06.1991 року № 1251-ХІІ встановлює обов'язок платника податків і зборів сплачувати належні суми податків і зборів (обов'язкових платежів) у встановлені законами терміни. Відповідно до ч. 4 вказаної статті, обов'язок фізичної особи щодо сплати податків і зборів припиняється із сплатою податку і збору або його скасуванням, а також у разі смерті платника.

Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про систему оподаткування» від 25.06.1991 року № 1251-ХІІ, податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів належить до загальнодержавних податків.

Податок з власників транспортних засобів, самохідних машин і механізмів, порядок його обчислення і сплати встановлюються Законом України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів» від 11.12.1991 року № 1963-ХІІ (надалі Закон від 11.12.1991 року №1963-ХІІ).

Стаття 1 Закону від 11.12.1991 року №1963-ХІІ (чинного на спірний період) передбачає, що платниками податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів є підприємства, установи та організації, які є юридичними особами, іноземні юридичні особи, а також громадяни України, іноземні громадяни та особи без громадянства, які здійснюють першу реєстрацію в Україні, реєстрацію, перереєстрацію транспортних засобів та/або мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні транспортні засоби, які відповідно до ст. 2 цього Закону є об'єктами оподаткування.

Згідно з положенням ст. 5 Закону від 11.12.1991 року № 1963-ХІІ податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів сплачується фізичними особами перед проведенням першої реєстрації в Україні, реєстрацією, перереєстрацією транспортних засобів, а також перед технічним оглядом транспортних засобів щорічно або один раз за два роки, але не пізніше першого півріччя року, в якому провадиться технічний огляд. При цьому, фізичні особи - платники податку зобов'язані пред'являти органам, що здійснюють першу реєстрацію в Україні, реєстрацію, перереєстрацію, зняття з обліку або технічний огляд транспортних засобів, квитанції або платіжні доручення про сплату податку за попередній (у разі здійснення сплати) та за поточний роки, а платники, звільнені від сплати цього податку, - відповідний документ, що дає право на користування цими пільгами.

Частиною 1 ст. 7 Закону від 11.12.1991 року №1963-ХІІ передбачено, що у разі приховування (заниження) об'єктів оподаткування з власників транспортних засобів стягуються сума несплаченого податку, а також пеня або штраф у порядку, передбаченому законом.

У судовому засіданні, в якому брав участь відповідач, пояснив, що реєстрації спірних транспортних засобів не здійснював, хто здійснював реєстрацію на її ім'я транспортних засобів їй невідомо.

Постановою старшого слідчого СУ ГУМВС України у Львівській області Гелецького В.І. від 11.11.2012р. ОСОБА_1 визнана потерпілою у кримінальній справі №181-0062, порушеній за ознаками злочину, передбаченого ст.ст.190 ч.4, ст.358 ч.ч.1,3 КК України за фактом зловживання службовим становищем та перевищення службових повноважень.

Позивачем під час розгляду адміністративної справи не наведено об'єктивних доводів щодо наявності в діях відповідача ознак протиправності, як і не доведено правомірності стягнення з нього суми податку з власників транспортних засобів.

Вказаний висновок суду узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління».

З врахуванням того, що позивачем не подано належних доказів здійснення

ОСОБА_1 першої державної реєстрації транспортного засобу марки IVECO 35511, державний номерний знак НОМЕР_1 та транспортного засобу марки Mercedes Benz Vito 112, державний номерний знак НОМЕР_2, суд вважає, що відповідач не може бути визнаний платником податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, оскільки він не здійснював первинної реєстрації вказаних транспортних засобів. А відтак, відсутні підстави для стягнення з відповідача податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів за державну реєстрацію вказаних автомобілів у сумі 34622,00грн.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади і їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положення ст. 9 КАС України передбачає, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному та об'єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 94 КАС України судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Керуючись ст.ст. 7-11, 14, 69-71, 86, 87, 94, 159, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

у задоволенні адміністративного позову Державної податкової інспекції у Сихівському районі м.Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області до ОСОБА_1 про стягнення податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів відмовити повністю.

Судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови суду складений і підписаний 21.05.2015р.

Суддя А.Г. Гулик