Справа № 806/1117/15
Суддя: Сичова Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2015-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2015 року Житомир справа № 806/1117/15

категорія 11.5

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Сичової О.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" до Богунського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції третя особа: ОСОБА_1 про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,-

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" звернулося до Житомирського окружного адміністративного суду з вказаним позовом, в якому просило:

- визнати протиправним арешт накладений згідно постановою Богунського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції від 06 січня 2012 року у виконавчому провадженні №30586502 в частині накладення арешту на нерухоме майно: двокімнатна квартира, загальною площею 42,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1;

- зобов'язати Богунський відділ державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції звільнити з під арешту нерухоме майно: двокімнатна квартира, загальною площею 42,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що накладення арешту на майно, що перебуває у іпотеці у позивача, обмежує забезпечене іпотекою право позивача на першочергове задоволення вимог за Кредитним договором.

Представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не прибув. Про час, дату та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином.

Третя особа в судове засідання не прибула. Про час, дату та місце судового розгляду справи повідомлялась належним чином.

Оскільки немає перешкод для розгляду справи в судовому засіданні, але прибули не всі сторони, які беруть участь у справі, суд відповідно до ч.6 ст.128 КАС України розглядає дану справу у письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи 24 грудня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством "Сведбанк" (Банк) та ОСОБА_1 (Позичальник) укладено кредитний договір №0501/1207/88-292, відповідно до якого банк зобов'язується надати позичальнику кошти у вигляді кредитної лінії, що не поновлюється з лімітом кредитування 37000,00 доларів США на строк з 24.12.2007 по 23.12.2017.

Також 24 грудня 2007 року для забезпечення виконання умов Кредитного договору №0501/1207/88-292 між Відкритим акціонерним товариством "Сведбанк" (Іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (Іпотекодавець) укладено іпотечний договір, згідно якого на забезпечення виконання основного зобов'язання іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю належне йому на праві власності майно, а саме квартиру АДРЕСА_1.

На підставі даного договору іпотеки було накладено обтяження № 6297592 у вигляді заборони, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У зв'язку із невиконанням третьою особою кредитного договору 27 грудня 2011 року Публічне акціонерне товариство "Сведбанк" звернулося до Богунського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції із заяви про відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на майно ОСОБА_1.

06 січня 2012 року державним виконавцем Богунського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції у виконавчому провадженні, відкритому за заявою ПАТ "Сведбанк" (ВП №30586529), було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження , якою накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_2, а саме на двокімнатну квартиру, загальною площею 42,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, згідно яких 10.01.2012 за №12046261 зареєстровано обтяження у вигляді арешту рухомого майна (а.с.33-34).

28 листопада 2012 року між Публічним акціонерним товариством "Сведбанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" укладено договір факторингу №15, відповідно до якого банк відступає фактору свої права вимоги заборгованості по кредитним договорам укладених з боржниками, право на вимогу якої належить банку.

Також 28 листопада 2012 року між Публічним акціонерним товариством "Сведбанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" укладено договір про відступлення прав за іпотечними договорами, відповідно до якого сторони домовились, що разом із відступлення прав вимоги заборгованостей по кредитним договорах від боржників, одночасно відступаються права вимоги за іпотечними договорами.

Державна реєстрація договору про відступлення прав за іпотечним договорами була здійснена 29.11.2012 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки.

У зв'язку з невиконанням боржником ОСОБА_1 кредитного договору та виникнення заборгованості позивач набув право звернути стягнення на предмет іпотеки, яке не може реалізувати у зв'язку із накладенням арешту на предмет іпотеки постановою державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції від 06.01.2012 року у виконавчому провадженні №30586529.

На підставі зазначеного Товариство з обмеженою відповідальністю Факторингова компанія "Вектор Плюс" звернулася до суду із вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд керується наступним.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року N 606-XIV (надалі - Закон N606-XIV) примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону N606-XIV державний виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб.

Так, відповідно до приписів статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч.2 ст.1 Закону України "Про заставу" в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Згідно з частиною 1 статті 589 Цивільного кодексу України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває права звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до ч. 1 ст. 572 Цивільного кодексу України визначено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно з ч. 3 ст. 1 Закону України "Про іпотеку", іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Іпотечний договір, предметом іпотеки за яким є майнові права на об'єкт незавершеного будівництва, посвідчується нотаріусом на підставі документів, що підтверджують майнові права на цей об'єкт. Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Відповідно до ч. 8 ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження", примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку".

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що іпотека як правовий інститут виконує забезпечувальну функцію виконання боржником основного зобов'язання, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору - іпотекодержателю право на задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна з наявності в боржника заборгованості перед кредитором.

Так, відповідно до ст. 20 Закону України "Про забезпечення прав кредиторів та реєстрацію обтяжень" встановлює якщо обтяжувач відступив іншій особі прав за правочином, на підставі якого виникло обтяження, ця особа набуває всі відступлені права стосовно предмета обтяження, включаючи встановлений пріоритет.

Отже, звернення стягнення на заставлене майно та звернення до суду з позовом є правом кредитора, відповідно звернення стягнення на заставлене майно є правом іпотекодержателя. Так, забезпечення виконання зобов'язання може відбутися, зокрема, і за рішенням суду шляхом стягнення коштів з боржника, або сплатою боржником заборгованості добровільно, що автоматично припинить звернення стягнення на майно.

Враховуючи наведене, позивач, як обтяжувач з вищим пріоритетом, встановленим Законом України "Про іпотеку", володіє переважним та першочерговим правом на отримання задоволення своїх вимог, а тому накладення відповідачем арешту на нерухоме майно, що перебуває в іпотеці позивача, обмежує забезпечене іпотекою право останнього на першочергове задоволення своїх вимог за кредитним договором за рахунок предмету іпотеки.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність зобов'язати Богунський відділ державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції звільнити з під арешту нерухоме майно: двокімнатна квартира, загальною площею 42,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Вимоги позивача про визнання протиправним арешту накладеного згідно постановою Богунського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції від 06 січня 2012 року у виконавчому провадженні №30586502 на нерухоме майно: двокімнатна квартира, загальною площею 42,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, задоволенню не підлягають, оскільки він був накладений за заявою Публічного акціонерного товариства "Сведбанк", яке на момент його накладення було іпотекодержателем спірного нерухомого майна.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 128, 160-163, 181 Кодексу адміністративного судочинства України ,

постановив:

Позов задовольнити частково.

Зобов'язати Богунський відділ державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції зняти арешт з об'єкту нерухомого майна: квартири АДРЕСА_1, який накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 06 січня 2012 року у виконавчому провадженні №30586529.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.П. Сичова