Справа № 826/16145/14
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2015-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

28 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Грищенко Т.М., Мацедонської В.Е.,

при секретарі: Сергійчук Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, згідно ст. 41 КАС України, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 березня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення. Свої вимоги обґрунтовує тим, що, на його думку, оскаржуване рішення є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки позивач не порушував вимог п. 1 ч. 2 ст. 6, п. 4 ст. 1, ч. 11 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», що підтверджується первинними документами про збитковість його діяльності у березні, липні, вересні та грудні 2012 року та, відповідно, про відсутність обов'язку сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за зазначені місяці.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 березня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не з'явились.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскаржувану постанову суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 195 КАС України рішення суду першої інстанції підлягає перегляду в апеляційному порядку в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було встановлено, що відповідачем проведена документальна планова виїзна перевірка дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року.

За результатами даної перевірки складено акт від 06.02.2014 року № 96/17-01/НОМЕР_1, за змістом якого перевіркою було встановлено порушення позивачем п. 198.4. ст. 198.4 Податкового кодексу України, чим завищено від'ємне значення з ПДВ в 2012 р. в звітних податкових періодах: січні 2012 р. на суму 696,00 грн., лютому - 650,00 грн., березні - на 301,00 грн., квітні - 527,00 грн., травні - 546,00 грн., червні - 510,00 грн., липні - 510,00 грн., вересні - 530,00 грн., листопаді - 1173,00 грн., грудні - 643,00 грн.; п. 1 ч. 2 ст. 6, п. 4 ст. 1, ч. 11 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», зокрема, не визначено та не сплачено до бюджету єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в березні 6329,63 грн., липні 6500,70 грн., вересні 6500,7 грн. та грудні 6689,47 грн.

Судом першої інстанції було встановлено, що позивач у 2012 році діяльність здійснював на загальній системі оподаткування та сплачував єдиний соціальний внесок у розмірі 34,7%.

Для перевірки правильності обчислення, повноти та своєчасності сплати до бюджету єдиного соціального внеску використано: податкова декларація про майновий стан і доходи за 2012 рік та додаток 5 до декларації «Розрахунок податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності», банківські виписки, книга обліку доходів та витрат, звіт про нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування фізичними особами - підприємцями за 2012 р., інформація управління пенсійного фонду.

Перевіркою встановлено, що позивачем в гр. 01 додатку 5 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2012 рік зазначено, що ним отримано дохід від здійснення діяльності в сумі 261691,00 грн. протягом 12 календарних місяців та середньомісячна сума оподатковуваного доходу складає 21807,58 грн.; в гр.2 «сума чистого доходу, заявлена в податковій декларації» таблиці 1 звіту про нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування фізичними особами - підприємцями визначив отриманий чистий дохід в 8 календарних місяцях та визначено суму чистого доходу в розмірі 32711,35 грн.

Окрім того, дані книги обліку доходів та витрат «чистий дохід» не відповідають даним гр.2 «сума чистого доходу, заявлена в податковій декларації» таблиці 1 звіту про нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування фізичними особами-підприємцями.

Надавши оцінку викладеному, відповідач дійшов висновку, що позивачем не визначено суму доходу, на яку нараховується єдиний соціальний внесок в березні, липні, вересні та грудні 2012 р. та не нараховано єдиний соціальний внесок з врахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи, що дорівнює сімнадцяти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, на яку нараховується єдиний внесок, що призвело до несплати до бюджету єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 26020,50 грн.

За результатами перевірки відповідачем прийнято рішення від 17 квітня 2014 року, яким зменшено від'ємне значення ПДВ в 2012 р. на загальну суму 6086 грн. та донараховано єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за 2012 рік в сумі 26020,50 грн.

Виходячи з зазначеного, відповідачем на адресу позивача була скерована вимога про сплату боргу (недоїмки) від 17.04.2014 року № 162у на суму 26020,50 грн., яка позивачем не оскаржувалась, проте оплачена не була.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача є неправомірними та необгрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його обгрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до п. 56.1. ст. 56 Податкового кодексу України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Згідно п.2, 3, 4, 6 ч.1 ст.1 Закону, єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування; застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок; максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи, що дорівнює сімнадцяти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, на яку нараховується єдиний внесок; недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом;

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Судом першої інстанції було встановлено, що позивач є фізичною особою-підприємцем та перебуває на загальній системі оподаткування, тобто є платником єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Платники єдиного внеску, зазначені у п. 2-14 ч. 1 цієї статті, є застрахованими особами відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування (ч. 2 ст. 4 Закону).

Статтею 5 Закону закріплено, що взяття на облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників.

Відповідно до п. п. 1, 2, 4 ч. 2 ст. 6 Закону платник єдиного внеску платник єдиного внеску зобов'язаний:

своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок;

вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством;

подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв'язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю.

Згідно п. 2 ч. 1, ч. 3, 4, 5 ст. 7 Закону для платників, зазначених у п. 4 ст. 4 цього Закону, фізичних осіб-підприємців, (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

Єдиний внесок нараховується на суми, зазначені в частинах першій і другій цієї статті, не зменшені на суму відрахувань податків, інших обов'язкових платежів, що відповідно до закону сплачуються із зазначених сум, та на суми утримань, що здійснюються відповідно до закону або за договорами позики, придбання товарів та виплат на інші цілі за дорученням отримувача.

Єдиний внесок нараховується на суми, зазначені в частинах першій і другій цієї статті, незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання, а також від того, чи виплачені такі суми фактично після їх нарахування до сплати.

Згідно ч. 11 ст. 8 Закону єдиний внесок для платників, зазначених у п. 4 та 5 ч. 1 ст. 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної п. 2 та 3 ч. 1 ст. 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Зі змістом ч. 8 ст. 9 Закону вбачається, що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у п. 4 і 5 ч. 1 ст. 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

При цьому, платники єдиного внеску, зазначені у п. 4 ч. 1 ст. 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) страхувальниками, визначеними Законом, нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначає Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затверджена Наказом Міністерства доходів і зборів України від 09.09.2013 року № 455 (надалі - Інструкція).

Згідно пп. 3 п. 2.1. платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

За правилами п. 4.5. Інструкції, обчислення і строки сплати єдиного внеску платниками, зазначеними у пп.3 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 4 п. 2.1 розділу II цієї Інструкції:

1) обчислення сум єдиного внеску зазначеною категорією платників здійснюється на підставі даних річних податкових декларацій (річної звітності) та результатів перевірок діяльності таких осіб, що призвели до збільшення або зменшення розміру доходу, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб;

2) платники, визначені пп.3 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) п.2.1 розділу II цієї Інструкції, сплачують єдиний внесок протягом року до 15 березня, до 15 травня, до 15 серпня і до 15 листопада у вигляді авансових платежів в розмірі 25 відсотків річної суми єдиного внеску, обчисленої від суми, визначеної органами доходів і зборів для сплати авансових сум податку на доходи фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності.

Сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Як Законом, так і Інструкцією, закріплено, що суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів (ч. 3 ст. 25 Закону, п. 6.2. Інструкції).

Згідно ч. 4 ст. 25 Закону та п. 6.3.-6.6. Інструкції встановлено наступне.

Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

У разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов'язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.

Судом першої інстанції було встановлено, що відповідачем на адресу позивача надсилалась вимога про сплату боргу (недоїмки) від 17.04.2014 року № 162у на суму 26020,50 грн., проте вона оскаржена останнім не була, що фактично, свідчить про визнання позивачем визначеного вимогою боргу. Сума боргу, визначена у вимозі від 17.04.2014 року № 162у позивачем оплачена не була.

Згідно ч. 11 ст. 25 Закону, п. 7.2. Інструкції органи доходів і зборів застосовують штрафні санкції у таких розмірах, зокрема, за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум. При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за формою згідно з додатком 9.

Виходячи з вищенаведеного та враховуючи дані річної податкової декларації (річної звітності) позивача за 2012 рік, яка ним не уточнювалась у зав'язку з самостійно виявленими помилками, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про правомірність висновків відповідача, покладених в основу прийняття спірного рішення та, відповідно, про правомірність рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 17.04.2014 року № 163/26-59-17-01, а тому позов є таким, що не підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищевикладеним, а тому вона задоволенню не підлягає.

За змістом ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 2, 41, 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 березня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Т.М. Грищенко

В.Е. Мацедонська

.

Головуючий суддя Мельничук В.П.

Судді: Грищенко Т.М.

Мацедонська В.Е.