Справа № 2а-13848/12/2670
Суддя: Ємельянова В.І.
Дата ухвалення: 2015-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2015 року К/800/30346/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Ємельянової В.І.,

Рецебуринського Ю.Й., Стародуба О.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 листопада 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2014 року по справі № 2а-13848/12/2670

за позовом ОСОБА_1

до 5 управління (міжвідомчий центр спеціальної підготовки) Центру спеціальних операцій по боротьбі з тероризмом, захисту учасників кримінального судочинства та працівників правоохоронних органів Служби безпеки України,

Служби безпеки України

про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до 5 управління Центру спеціальних операцій по боротьбі з тероризмом, захисту учасників кримінального судочинства та працівників правоохоронних органів Служби безпеки України, Служби безпеки України, в якому просив: визнати протиправними дії відповідачів щодо виплати йому при звільненні з військової служби одноразової грошової допомоги у меншому розмірі ніж визначено статтею 9 Закону України від 9 квітня 1992 року № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон № 2262-XII); зобов`язати відповідачів вчинити дії по нарахуванню позивачу одноразової грошової допомоги за попередній період військової служби з 1 серпня 1986 року по 24 жовтня 1996 року; стягнути із Служби безпеки України на користь ОСОБА_1 54128,25 грн. недоплаченого розміру одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 9 Закону № 2262-XII.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 листопада 2012 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2014 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями, ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судами встановлено, що ОСОБА_1 з 1 серпня 1986 року по 28 червня 1990 року проходив військову службу курсантом Кам`янець-Подільського вищого військово-інженерного командного училища ім. ОСОБА_2 .

В період з 28 червня 1990 року по 25 серпня 1990 року позивач перебував у розпорядженні командуючого повітряно-десантними військами Міністерства оборони СРСР.

З 25 серпня 1990 року по 24 жовтня 1996 року позивач проходив військову службу на посадах офіцерського складу у 106 гвардійській повітряно-десантній дивізії повітряно-десантних військ Міністерства оборони Російської Федерації.

На підставі пункту «б» частини 2 статті 49 Закону Російської Федерації «Про військовий обов`язок та військову службу» ОСОБА_1 достроково був звільнений з військової служби за невиконання умов контракту.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 24 жовтня 1996 року позивача з 24 жовтня 1996 року виключено зі списків особового складу частини. При звільненні з військової служби одноразова грошова допомога за період військової служби з 1 серпня 1986 року по 24 жовтня 1996 року позивачу не виплачувалась.

З жовтня 1998 року ОСОБА_1 проходив кадрову військову службу на офіцерських посадах Служби безпеки України.

Наказом Служби безпеки України від 7 грудня 2011 року № 1325-ос позивача звільнено з військової служби в Службі безпеки України за підпунктом «а» пункту 61 та підпунктом «б» пункту 63 (за станом здоров`я непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час) Положення про проходження військової служби військовослужбовцями СБ України.

Згідно наказу 5 управління (міжвідомчого центру спеціальної підготовки) Центру спеціальних операцій боротьби з тероризмом, захисту учасників кримінального судочинства та працівників правоохоронних органів Служби безпеки України від 29 грудня 2011 року № 60-ос з 30 грудня 2011 року позивача виключено із списків особового складу.

Календарна служба позивача для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні станом на 30 грудня 2011 року складає 13 років, що підтверджено довідкою 5 управління (Міжвідомчий центр спеціальної підготовки) від 2 листопада 2012 року № 77 (а.с.28).

Згідно довідки від 2 листопада 2012 року № 202 ОСОБА_1 отримав одноразову грошову допомогу у розмірі 70366,73 грн. (а.с. 30).

Позивач не погоджуючись з розміром виплаченої одноразової грошової допомоги звернувся до суду з позовом, в якому посилався на те, що при визначенні розміру одноразової грошової допомоги при звільненні відповідачем не було враховано період військової служби позивача до попереднього звільнення із служби 10 років з 1986 року по 1996 рік.

Перевіряючи доводи позивача, суд касаційної інстанції виходить з наступного.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантії військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах, сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та відносини у цій галузі врегульовано Законом України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-ХІІ).

Пунктом 1 статті 15 Закону № 2011-ХІІ визначено, що пенсійне забезпечення військовослужбовців після звільнення їх з військової служби провадиться відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, визначаються Законом № 2262-XII.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 2262-XII особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Згідно частини 4 статті 9 Закону № 2262-XII виплата зазначеної в частинах першій та другій цієї статті одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється Міністерством оборони України, Міністерством України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи, Міністерством внутрішніх справ України, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України, Міністерством транспорту та зв`язку України, Державною податковою адміністрацією України, Державним департаментом України з питань виконання покарань, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами, за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.

Статтею 9-1 зазначеного Закону передбачено, що особам, які звільнені зі служби за віком, станом здоров`я чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів без права на пенсію, протягом одного року після звільнення зі служби виплачується щомісячна грошова допомога в розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням. Умови призначення та порядок виплати щомісячної грошової допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 11 постанови Кабінету Міністрів України № 393 від 17 липня 1992 року «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» особам, звільненим із служби за віком, станом здоров`я чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів без права на пенсію, протягом одного року після звільнення із служби виплачується щомісячна грошова допомога у розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням.

З аналізу зазначених норм чинного законодавства вбачається, що основним принципом виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби є набуття особою рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу права на пенсію згідно Закону № 2262-XII.

Судами встановлено, що позивач на момент звільнення не набув права на призначення і отримання пенсії за вказаним Законом та не мав права на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 2262-XII разом з тим, мав право на отримання щомісячної грошової допомоги згідно зі статтею 9-1 цього ж Закону, яку йому було виплачено у розмірі 70366,73 грн. (а.с. 30).

При визначенні позивачу розміру одноразової грошової допомоги відповідачем не було враховано 10 років військової служби позивача за період з 1 серпня 1986 року по 24 жовтня 1996 року.

Суди першої та апеляційної інстанцій, відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідачів вчинити дії по нарахуванню позивачу одноразової грошової допомоги за період військової служби з 1 серпня 1986 року по 24 жовтня 1996 року та стягнення на його користь 54128,25 грн. недоплаченої суми одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 9 Закону № 2262-XII, дійшли обґрунтованого висновку про їх безпідставність.

Позивач посилаючись на вимоги частин 1 та 3 статті 9 Закону № 2262-ХІІ зазначає, що особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем чи у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, одноразова грошова допомога, передбачена цією статтею, не виплачується.

Вказує, що він під час попереднього звільнення з військової служби не набув права на отримання одноразової грошової допомоги за період військової служби з 1 серпня 1986 року по 24 жовтня 1996 року, а тому вказана грошова допомога за цей період згідно частини 6 статті 9 Закону № 2262-ХІІ мала бути виплачена під час повторного звільнення з військової служби.

Пунктом «б» частини 2 статті 49 Закону Російської Федерації «Про військовий обов`язок та військову службу», в редакції чинній на момент звільнення позивача, передбачено дострокове звільнення громадян з військової служби за контрактом за невиконання умов контракту.

Судами встановлено, що наказом командуючого ВДВ від 9 вересня 1996 року № 0216 ОСОБА_1 достроково було звільнено з військової служби за невиконання умов контракту на підставі пункту «б» частини 2 статті 49 Закону Російської Федерації «Про військовий обов`язок та військову службу» (а.с.23).

Отже, позивач не отримав одноразову грошову допомогу при попередньому звільненні з військової служби саме через дострокове звільнення з військової служби за контрактом за невиконання умов контракту, а не через те, що на час звільнення з військової служби не набув права на отримання зазначеної допомоги.

Абзацом 3 пункту 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що військовослужбовцям при звільненні з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем чи у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, у зв`язку з набранням законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за адміністративне корупційне правопорушення, пов`язане з порушенням обмежень, передбачених Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції», одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, не виплачується.

Таким чином, оскільки позивача було звільнено з військової служби за невиконання умов контракту, то відповідно до пункту 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ у відповідача були відсутні правові підстави при визначенні розміру грошової допомоги враховувати період військової служби позивача з 1 серпня 1986 року по 24 жовтня 1996 року.

Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо безпідставності позовних вимог ОСОБА_1 оскільки відповідач при визначенні розміру одноразової грошової допомоги, діяв в межах та у спосіб передбачений чинним законодавством.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків судів не спростовують і не дають підстав для висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

За правилами статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 листопада 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили протягом п`яти днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ємельянова В.І.

Судді Рецебуринський Ю.Й.

Стародуб О.П.