Справа № 135/305/15-а
Суддя: Волошина Т. В.
Дата ухвалення: 2015-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 135/305/15-а
Провадження у справі № 2-а/135/14/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.04.2015 Ладижинський міський суду Вінницької області

у складі: головуючого судді Волошиної Т.В.,

за участі секретаря судового засідання Бойко С.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ладижині Вінницької області адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України у м. Ладижині Вінницькій області про визнання неправомірними рішення суб'єкта владних повноважень та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

У березні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати неправомірним рішення (розпорядження) № 19 від 06 жовтня 2014 року про відмову у призначенні їй пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобов'язати відповідача призначити та виплачувати їй пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до вимог ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із 03.09.2014, свої вимоги мотивує тим, що з у період часу з вересня 1988 року по травень 1993 року вона постійно проживала в м. Ладижині Вінницької області, який розташований в зоні посиленого радіоекологічного контролю, і на підставі ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" має право на зниження пенсійного віку на п'ять років. 03 вересня 2014 року позивач звернулася до Управління Пенсійного фонду України у м. Ладижині Вінницькій області із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, однак в призначені пенсії відмовлено через відсутність підтверджуючих факт проживання на території зони посиленого радіоекологічного контролю документів за період з вересня 1988 року по травень 1993 року.

Відповідач у визначений строк надав суду свої заперечення, у яких позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні, мотивуючи це тим, що враховуючи дані довідки № 1677 від 19.08.2014 про місце реєстрації в м. Ладижині Вінницької області позивач постійно проживає в зоні посиленого радіоекологічного контролю лише з 14.05.1993. Відповідно до копії трудової книжки неможливо прослідкувати, що протягом 1988-1991 років позивач постійно працювала в організаціях з місцезнаходженням саме в м. Ладижині Вінницької області. Тобто, станом на 1 січня 1993 року позивач не має 4 років роботи чи проживання у зоні посиленого радіоекологічного контролю. Враховуючи зазначене, на даний час підстав для призначення пенсії по віку зі зниженням пенсійного віку згідно ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" недостатньо.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, направив на адресу суду заяву, в якій просив слухати справу в його відсутності.

Розглянувши подані документи та матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, показання свідків, всебічно і повно з'ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача та заперечення відповідача, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини.

Встановлено, що ОСОБА_2 є потерпілою від Чорнобильської катастрофи 4 категорії, що підтверджується відповідним посвідченням, серії В-ІІ НОМЕР_1, має право на пільги, встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

03.09.2014 позивач ОСОБА_2 згідно ст.55 Закону України «Про соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії.

06.10.2014 Управління Пенсійного фонду України у м. Ладижині Вінницькій області відмовило заявнику в призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", посилаючись на те, що ОСОБА_2 не має права на зниження пенсійного віку, оскільки згідно наданих нею довідок від 19.08.2014 вона постійно проживає в зоні посиленого радіоекологічного контролю лише з 14.05.1993, а відповідно до записів трудової книжки не можливо прослідкувати, що протягом 1988-1991 років вона постійно працювала в організаціях з їх місцезнаходженням саме в м. Ладижині Вінницької області, тому станом на 01.01.1993 рік немає 4 років постійної роботи чи проживання у зоні посиленого радіоекологічного контролю.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно статті 9 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно з приписами статті 65 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Відповідно до ч. 3,4 ст.15 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

У відповідності до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», згідно з якою потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або працюють у зоні посиленого радіоекологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років мають право на призначення та виплату пенсії із зменшенням пенсійного віку на 2 роки за умови постійного проживання або постійної роботи у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період, та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років, яка провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Таким чином, із даної норми закону вбачаються альтернативні підстави для призначення пенсії із зниженням пенсійного віку: або постійне проживання, або постійна робота.

При цьому, згідно з частиною 3 статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» призначення та виплата пенсій, особам які мають право на її отримання із зменшенням пенсійного віку, провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону.

Статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено право на призначення пенсії за віком виникає після досягнення чоловіками 60 років, жінками - 55 років та наявності страхового стажу не менше п'яти років.

Статтею 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що заява про призначення пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій регулюється Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 року.

Відповідно до п.п. «ґ» п. 7 вищезазначеного Порядку документами, що засвідчують особливий статус особи, є: посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на цих територіях, видана органами місцевого самоврядування (при призначенні пенсії із використанням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

При цьому, згідно з п. 38 Порядку - орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення в трьохмісячний термін з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, а також перевіряти в необхідних випадках обґрунтованість їх видачі.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 у квітні 1996 року отримала посвідчення громадянина, який потерпілий від Чорнобильської катастрофи серія В-ІІ НОМЕР_1 (категорія 4). Вказане посвідчення відповідає вимогам абз.3 ст.5 Постанови Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 року №51 «Про затвердження Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

У відповідності до ст.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 року посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", іншими актами законодавства.

Згідно ст.10 Постанови Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 року №51 видача посвідчень провадиться зокрема іншим потерпілим обласними державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання. Рішення про видачу або відмову у видачі посвідчення приймається у місячний термін з дня надходження необхідних документів до органу, що видає посвідчення. У разі встановлення цими комісіями факту необґрунтованої видачі посвідчення відповідної категорії посвідчення на підставі рішення комісії підлягає вилученню.

В судовому засіданні встановлено, що належність позивача до особи потерпілої від Чорнобильської катастрофи 4 категорії ніким не оспорювалась, а тому посвідчення є чинним і воно вказує на те, що позивач має право на користування пільгами, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зокрема призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій. Різного роду довідки є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Чинність посвідчення вказує і на той факт, що позивач згідно абз.3 п.3 ст.14 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та Постанови Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 року №51, станом на 01.01.1993 прожив або відпрацював у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років.

Крім того, як вбачається із довідки № 1677 від 19.08.2014, виданої виконкомом Ладижинським міським комунальним підприємством "Добробут" ОСОБА_2 з 14.05.1993 по 27.03.1997 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 ВІнницької області, з 16.01.1998 по 30.12.2003 - АДРЕСА_1, з 25.05.2004 по 21.12.2010 - АДРЕСА_2. Даний населений пункт, згідно Переліку населених пунктів Вінницької області, віднесених до зони радіоактивного забруднення внаслідок катастрофи, затвердженого постановою КМ України № 106 від 23.07.1991 року та розпорядженням КМ України № 17 від 12.01.1993 року, відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

Згідно записів трудової книжки позивача, вона з 22.09.1988 по 19.05.1989 працювала на посаді голови ради секретарів комсомольських організацій міста Ладижина; з 22.05.1989 по 15.02.1990 працювала на посаді юрисконсульта Ладижинського заводу силікатної цегли, з 19.02.1990 по 19.04.1990 працювала в Тростянецькій РМПМК №18, з 08.05.1990 по 11.03.1991 працювала на Ладижинській дільниці Ремонтно-будівельного спільного підприємства «Ладижиннафтобуд»; з 12.03.1991 по 12.01.1998 працювала в Ладижинській міській раді на різних посадах.

Факт постійного проживання позивача у період часу з вересня 1988 року по 1993 рік в м. Ладижині Вінницької області підтвердили допитані судом свідки ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

Так, допитані судом свідки ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 суду показали, що позивач ОСОБА_2 з вересня 1988 року по 1993 рік постійно проживала в м. Ладижині Вінницької області, але не була зареєстрована, оскільки зазначений період не мала власного житла в м. Ладижині Вінницької області, тому винаймала житло у вказаному вище населеному пункті. Зокрема, в зазначений період проживала за адресою: АДРЕСА_3. Необхідність винаймати житло в м. Ладижині Вінницької області була пов'язана з тим, що починаючи з 22.09.1988 позивач працювала на різних підприємствах міста Ладижина. З 22.09.1988 по 19.05.1989 вона працювала на посаді голови ради секретарів комсомольських організацій міста Ладижина; з 22.05.1989 по 15.02.1990 працювала на посаді юрисконсульта Ладижинського заводу силікатної цегли, з 19.02.1990 по 19.04.1990, тимчасово, протягом 2-х місяців, працювала в Тростянецькій РМПМК №18, але проживала в цей період в м. Ладижині Вінницької області за адресою: АДРЕСА_3; з 08.05.1990 по 11.03.1991 працювала на Ладижинській дільниці Ремонтно- будівельного спільного підприємства «Ладижиннафтобуд»; з 12.03.1991 по 12.01.1998 працювала в Ладижинській міській раді на різних посадах. Отже, в зв'язку з тим, що протягом вересня 1988 року по травень 1993 року, за виключенням 2-х місяців, вона постійно працювала на підприємствах та в організаціях м. Ладижина Вінницької області, вона вимушена була протягом зазначеного періоду часу винаймати житло для постійного проживання в м. Ладижині Вінницької області. Іншого постійного місця проживання (житла) у неї в зазначений період часу не було.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що позивач, у відповідності до п.2 ст.55 Закону "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" має право на призначення пенсії за віком зі зниженням, встановленого ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсійного віку на 5 років. Як наслідок цього позивач має право звернутися до суду з заявою про зниження пенсійного віку.

Позивачем сплачено судовий збір у сумі 73,08 грн..

Відповідач звільнений від сплати судового збору згідно п.18 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.46 Конституції України, ст.15 Закону України «Про пенсійне забезпечення» ст. ст. 14,15,55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст.26 «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст.ст. 8-11, 18, 71, 122, 160, 161, 162, 267 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати неправомірним розпорядження № 19 від 06 жовтня 2014 року про відмову у призначенні ОСОБА_2 пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» .

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у м. Ладижині Вінницькій області призначити та виплачувати ОСОБА_2 пенсію, як громадянину, який потерпів від Чорнобильської катастрофи 4 категорії із зниженням пенсійного віку у відповідності до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з моменту її звернення із заявою про призначення пенсії - 03 вересня 2014 року.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Ладижинський міський суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя