Справа № 813/2677/15
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2015-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

26 травня 2015 року №813/2677/15

м.Львів

Суддя Львівського окружного адміністративного суду Сасевич О.М., перевіривши матеріали позовної заяви Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» до Державної фінансової інспекції у Львівській області про зобов'язання контролюючого органу виключити інформацію з акту №04-21/3 від 27.02.2015 року, -

В С Т А Н О В И В :

25 травня 2015 року Комунальний заклад Львівської обласної ради «Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної фінансової інспекції у Львівській області про зобов'язання контролюючого органу виключити інформацію з акту №04-21/3 від 27.02.2015 року.

Відповідно до вимог ст.107 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви, у тому числі з'ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтею 106 цього Кодексу.

Перевіривши матеріали позовної заяви, суддя встановив, що таку подано без додержання вимог, визначених ст.106 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, у відповідності до частини 1 статті 105 КАС України, адміністративний позов подається до адміністративного суду у формі письмової позовної заяви.

В силу пункту четвертого частини першої та частини другої статті 106 КАС України, у позовній заяві зазначається зміст позовних вимог згідно з частинами четвертою і п'ятою статті 105 цього Кодексу і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів, - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів. На підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, позивач надає докази, а в разі неможливості - зазначає докази, які не може самостійно надати, із зазначенням причин неможливості подання таких доказів.

Письмовими доказами є документи, які за змістом частини 2 статті 69, частини 4 статті 79, пункту 6 частини 1 статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України подаються в оригіналах або належним чином засвідчених копіях.

Як вбачається із матеріалів позовної заяви, позивачем не надано усіх належних доказів на підтвердження обставин, що викладені у позові, а також не зазначено причин неможливості їх надання разом із позовною заявою.

У контексті наведених норм встановлено, що позивачем не дотримано самої форми викладу позовної заяви, оскільки у позовній заяві зазначається зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, тобто позивач викладає обставини, за яких, на його думку, було порушено його права, свободи чи інтереси, з посиланням на докази, про які йому відомі і які можуть бути використані судом; за бажанням - дає свою правову оцінку цим обставинам; а потім - після слова «прошу» - конкретно формулює позовні вимоги з урахуванням частини третьої і четвертої ст.105 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

В силу ч.2 ст.2 КАС України предметом оскарження в адміністративному суді можуть бути будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлений інший порядок судового провадження.

Згідно п.1 ч.2 ст.17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

За змістом статей 6 і 104 КАС України особа, яка вважає, що її права, свободи чи інтереси порушені рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, має право звернутися до суду за захистом своїх прав.

Тож, з огляду на вищевказане, рішення державного чи іншого органу - це офіційний документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин. Підставами для визнання рішення недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Умовами визнання акту недійсним є також порушення, у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

До правових актів індивідуальної дії, які можуть бути оскарженні в порядку адміністративного судочинства відносяться рішення суб'єкта владних повноважень, які поширюються на конкретних фізичних чи юридичних осіб і є актом одноразового застосування норм права, якими порушуються права, свободи та інтереси фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.

В порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

Загалом, акт перевірки позивача не породжує для останнього певних правових наслідків, висновки цього акту не мають для нього обов'язкового характеру, а лише фіксують факт порушення. При цьому, суд роз'яснює, що права і обов'язки виникають на підставі вимог Державної фінансової інспекції в Львівській області, які не є предметом розгляду у даному спорі.

Отже, проаналізувавши зміст позовних вимог суддею не встановлено наявності спірних правовідносин між позивачем та відповідачем, оскільки відсутній виклад обставин, якими позивач обґрунтовує саме наявність публічно-правового спору у вказаних відносинах сторін, а також в обґрунтування своїх позовних вимог позивач не зазначає конкретних норм законодавства у сфері публічно-правових відносин, які, на його думку, порушив відповідач.

Відповідно до частини 3 статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України, до позовної заяви додається також документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору на сьогодні визначено Законом України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674-VI (із змінами і доповненнями).

Частиною першою статті 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 2 відсотків розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати; немайнового характеру - 0,06 розміру мінімальної заробітної плати.

Мінімальна заробітна плата станом на 1 січня 2015 року визначена у розмірі 1218 грн.

Таким чином, за звернення до адміністративного суду із позовною вимогою про «зобов'язання контролюючого органу виключити інформацію з акту №04-21/3 від 27.02.2015 року» (вимоги немайнового характеру), судовий збір складає 73,08 грн. (1 218,00 грн. * 0,06 = 73,08 грн.).

Водночас, позивачем, при звернені до суду з адміністративним позовом немайнового характеру, як доказ сплати судового збору надано копію квитанції №365 від 22.05.2015 року на суму 73,08 грн., а не його оригінал.

Проте, необхідно зауважити, що подана позивачем в якості доказу сплати судового збору копія квитанції не є належним доказом сплати судового збору, оскільки такі платіжні документи подаються до суду лише в оригіналі.

Щодо самої процедури сплати судового збору, то слід зазначити, що судовий збір може сплачуватися як у безготівковій, так і в готівковій формі виключно через установи банків чи відділення зв'язку та справляється за місцем розгляду справи. Документом про сплату судового збору є квитанція установи банку або відділення зв'язку, які прийняли платіж або платіжне доручення, підписане уповноваженою посадовою особою банку і скріплене печаткою установи банку з відміткою про дату виконання платіжного доручення. У разі коли сплата судового збору здійснюється шляхом перерахування коштів з рахунка вкладника, відкритого в установі банку, додається довідка, засвідчена підписом контролера та скріплена печаткою установи банку. При сплаті судового збору готівкою до документа, щодо якого вчинюється відповідна дія, додається оригінал квитанції кредитної установи, яка прийняла платіж, а при перерахуванні судового збору з рахунка платника - останній примірник платіжного доручення з написом (поміткою) кредитної установи такого змісту: «Зараховано в дохід бюджету ____ грн. (дата)». Цей напис скріплюється першим і другим підписами посадових осіб, відбитком печатки кредитної установи з відміткою дати виконання платіжного доручення.

Таким чином, копія квитанції №365 від 22.05.2015 року, що долучена позивачем як додаток до позовної заяви не містить доказів зарахування сплаченої суми судового збору у розмірі 73,08 грн. до Державного бюджету України, а тому не може бути прийнята судом, як належний доказ сплати судового збору.

Згідно з частиною четвертою статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява підписується позивачем або його представником із зазначенням дати її підписання.

Відповідно до частини 7 статті 56 КАС України, законним представником органу, підприємства, установи, організації у суді є його керівник чи інша особа, уповноважена законом, положенням, статутом.

Як вбачається, позовна заява підписана директором Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» - ОСОБА_1, проте оформлених належним чином документів, які би підтверджували повноваження останнього і що саме ця особа займає відповідну посаду, суду не надано.

Неможливо також залити поза увагою і те, що до адміністративного позову не додано документів, які встановлюють статус позивача, а саме: відомостей, які містяться в ЄДРПОУ відносно останнього, станом на день звернення до суду, у вигляді довідки або витягу.

У відповідності до положень ч.1 ст.108 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених ст.106 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Отже, вважаю, що вищенаведене унеможливлює вирішити питання про відкриття провадження у справі, а тому позовну заяву належить залишити без руху та встановити позивачу строк для усунення її недоліків.

При усуненні недоліків позовної заяви позивачу необхідно врахувати вимоги глави 4 «Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень та поштових переказів», затверджених наказом Міністерства транспорту та зв'язку України №1149 від 12.12.2007 року та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 19.12.2007 року за №1383/14650.

Керуючись ст.ст.106, 108, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя -

У Х В А Л И В :

Залишити без руху позовну заяву Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» до Державної фінансової інспекції у Львівській області про зобов'язання контролюючого органу виключити інформацію з акту №04-21/3 від 27.02.2015 року.

Позивачу усунути у строк включно до 05 червня 2015 року недоліки позовної заяви, що зазначені у мотивувальній частині даної ухвали.

Роз'яснити позивачу, що у разі неусунення вказаних недоліків у строк до 05 червня 2015 року включно, позовна заява, яку залишено без руху, підлягає поверненню.

Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху надіслати позивачу.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 цього Кодексу, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст.254 КАС України.

Суддя Сасевич О.М.