Справа № 810/467/15
Суддя: Кузьменко В. В.
Дата ухвалення: 2015-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/467/15 Головуючий у 1-й інстанції: Волков А.С. Суддя-доповідач: Кузьменко В. В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2015 року м. Київ

Колегія Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Кузьменко В. В.,

суддів Василенка Я. М., Степанюка А. Г.,

за участю секретаря Рипік О. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська Молочна Компанія» до Київської митниці ДФС, Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області про стягнення коштів, за апеляційною скаргою Київської митниці ДФС на постанову Київського окружного адміністративного суду від 04.03.2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом до Київської митниці ДФС, Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області про стягнення надмірно сплаченого податку на додану вартість у сумі 400000,00 грн.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 04.03.2015 року адміністративний позов задоволено частково:

Визнано протиправним та скасовано рішення Київської митниці Міндоходів, оформлене листом від 10.10.2014 року № 06.1-47/5/17-7856, щодо відмови у внесенні змін до митних декларацій від 09.04.2012 року № 125130000/2012/209845, 125130000/2012/209837 та 125130000/2012/209843 на підставі заяв ТОВ «Українська Молочна Компанія» від 19.05.2014 року №№ 171, 172, 173.

Визнано заяви ТОВ «Українська Молочна Компанія» від 19.05.2014 року №№ 171, 172, 173 про внесення змін до митних декларацій від 09.04.2012року №№ 125130000/2012/209845, 125130000/2012/209837 та 125130000/2012/20984 поданими у день їх надходження до Київської митниці Міндоходів, тобто 21.10.2014 року.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, Київська митниця ДФС подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В засідання з'явились учасники процесу.

Представник апелянта просив задовольнити вимоги апеляційної скарги та скасувати оскаржувану постанову.

Представники позивача просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся із заявами про внесення змін до митних декларацій, але митний орган неправомірно відмовив йому у внесенні таких змін.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Українська Молочна Компанія» є юридичною особою, що зареєстрована 13.04.2006 року (номер запису в ЄДР - 1 000253).

Позивач з 01.01.2009 року є суб'єктом спеціального режиму оподаткування, що підтверджується копією свідоцтва № 100246546 про реєстрацію сільськогосподарського підприємства як суб'єкта спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість.

Видами діяльності позивача за КВЕД є: вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; вирощування інших однорічних і дворічних культур; вирощування інших багаторічних культур; розведення великої рогатої худоби молочних порід; розведення іншої великої рогатої худоби та буйволів; розведення овець і кіз; розведення свиней; допоміжна діяльність у рослинництві; допоміжна діяльність у тваринництві; оброблення насіння для відтворення; виробництво готових кормів для тварин, що утримуються на фермах; оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; оптова торгівля живими тваринами.

У квітні 2012 року позивач здійснив ввезення на митну територію України товару (чистопородні тварини великої рогатої худоби, племінні нетелі (корови), голштинської породи), придбаного у компанії Hunland Trade Kft. (Угорщина) на підставі контракту від 25.01.2012 № 2012-2501, митне оформлення якого здійснювалось через Київську митницю Міндоходів.

За вказаним контрактом на територію України була поставлено три партії корів у кількості 99 голів (код товару згідно з УКТ ЗЕД 0102 10 10 00) на загальну суму 1963400,04 грн.

Відповідно до положень п. 197.18 ст. 197 ПК України операції з ввезення на митну територію України племінних чистопородних тварин за кодами згідно з УКТ ЗЕД 0102 10 10 00 зільняються від оподаткування податком на додану вартість.

ТОВ «Українська Молочна Компанія» надала митному органу всі необхідні документи, які підтверджуються наявність підстав для звільнення цих операцій від оподаткування податком на додану вартість, але митний орган заявив вимогу про сплату податку на додану вартість на загальних підставах у розмірі 20%, що становило суму 392680,02 грн.

У зв'язку з тим, що в якості товару виступали живі тварини, які знаходились у транспортних засобах, а виконання митних формальностей і розв'язання суперечок з митним органом потребувало певного часу, що могло негативно плинути на стан тварин, позивач погодився з митним органом і визначив у митних деклараціях податкові зобов'язання з податку на додану вартість, виходячи із загального розміру ставки оподаткування - 20 %.

05.04.2012 року ТОВ «Українська Молочна Компанія» в рахунок сплати митних платежів платіжним дорученням від 05.04.2012 року № 10694 перерахувала на депозитний рахунок митного органу в Державній казначейській службі кошти у сумі 400000,00 грн.

09.04.2012 року з метою митного оформлення вказаного товару позивач подав до Київської митниці Міндоходів (на день вирішення справи - Київська митниця ДФС) три митних декларації, а саме: від 09.04.2012 року № 125130000/2012/209837, від 09.04.2012 року № 125130000/2012/209843 та від 09.04.2012 року № 125130000/2012/209845, в яких визначив податкові зобов'язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 392518,02 грн., виходячи із ставки оподаткування операцій у розмірі 20 % від контрактної вартості товару.

У подальшому позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом про визнання протиправними дій Київської митниці Міндоходів та стягнення з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області надміру сплачених платежів.

Постановою від 25.12.2013 року в адміністративній справі № 810/6305/13-а Київський окружний адміністративний суд відмовив у задоволені позову ТОВ «Українська молочна компанія» з тих мотивів, що позивач не дотримався визначеної законом процедури повернення надміру сплачених коштів: не вчинив дій для зміни показників податкових зобов'язань з податку на додану вартість, визначених на підставі митних декларацій від 09.04.2012 року №№ 125130000/2012/209837, 125130000/2012/209843 та 125130000/2012/209845, а також не звернувся до митного органу із заявами про повернення з Державного бюджету України надміру сплачених податків на додану вартість.

У травні 2014 року позивач звернувся до Київської митниці Міндоходів із заявами від 19.05.2014 року №№ 171, 172, 173 про внесення змін до митних декларацій від 09.04.2012 №№ 125130000/2012/209837, 125130000/2012/209843 та 125130000/2012/209845 в частині внесення змін до відповідних граф декларацій, що стосуються визначення коду преференцій, ставки оподаткування та сум податкових зобов'язань.

Листом від 10.10.2014 року № 06.1-47/5/17-7856 Київська митниця Міндоходів прийняла рішення про відмову у внесені змін до митних декларацій.

Вважаючи протиправними вказані дії та рішення позивач звернувся з позовом до суду.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції митний орган не заперечував (визнав), що товар (чистопородні варини великої рогатої худоби), який розмитнювався позивачем на підставі митних декларацій від 09.04.2012 року №№ 125130000/2012/209837, 125130000/2012/209843 та 125130000/2012/209845, належить до товарних позицій за кодами УКТ ЗЕД 0102 10 10 00 мав оподатковуватися із застосуванням пільг, передбачених пунктом за ставкою 197.18 ст. 197 ПК України.

З матеріалів справи також встановлено, що позивач звертався до митного органу лише із заявами про внесення змін до митних декларацій.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до п. 197.18 ст. 197 ПК України звільняються від оподаткування податком на додану вартість операції з ввезення на митну територію України племінних чистопородних тварин з кодами УКТ ЗЕД, зокрема 0102 10 10 00, що здійснюються суб'єктами спеціального режиму оподаткування, встановленими ст. 209 ПК України.

Наказом Державної митної служби України від 18.01.2012 року № 48 «Про внесення змін до деяких класифікаторів з питань митної статистики, які використовуються в процесі оформлення митних декларацій» розділ 1 «Пільги, надані у вигляді звільнення від обкладення товарів податком на додану вартість» Класифікатора пільг і обкладення товарів податку на додану вартість, затвердженого наказом Державної митної служби України від 15.02.2011 року № 107 доповнено, зокрема, рядком 149, яким визначено, що згідно п. 197.18 ст. 197 розділу V Податкового кодексу України операції з ввезення на митну територію України племінних чистопородних тварин з кодами УКТ ЗЕД, зокрема 0102 10 10 00, що здійснюються суб'єктами спеціального режиму оподаткування, встановленими статтею 209 Податкового кодексу України, звільнюються від оподаткування податком на додану вартість.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, позивач є суб'єктом спеціального режиму оподаткування, а товар, щодо якого здійснювалось митне оформлення, класифікується за кодом УКТ ЗЕД 0102 10 10 00.

Ці обставини не оспорювались сторонами.

Отже, операції із ввезення на митну територію України вказаного товару повинні були звільнятися від оподаткування податком на додану вартість.

З матеріалів справи також вбачається, що під час митного оформлення вказаного товару позивач самостійно визначив розмір податкових зобов'язань зі сплати податку на додану вартість, подавши до митного органу митні декларації, але у подальшому звернувся до митного органу із заявами про внесення змін до митних декларацій у частині визначення податкових зобов'язань та змінив їх розмір на показник « 0».

Відповідно до п. 54.1 ст. 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно з ч. 1 ст. 295 Митного кодексу України передбачено, що митні платежі нараховуються декларантом або іншими особами, на яких покладено обов'язок із сплати митних платежів, самостійно, крім випадків, якщо обов'язок щодо нарахування митних платежів відповідно до цього Кодексу, Податкового кодексу України та інших законів України покладається на органи доходів і зборів.

Пунктом 43.1 ст. 43 ПК України передбачено, що помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов'язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

Надміру сплаченими грошовими зобов'язаннями є суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов'язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату (п.п. 14.1.115 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Відповідно до п. 43.1 ст. 43 ПК України помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов'язання підлягають поверненню платнику, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

Пунктами 43.3 ст. 43 ПК України встановлено, що обов'язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов'язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються органом державної податкової служби на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Згідно з п. 50.1 ст. 50 ПК України в разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених ст. 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Особливості внесенні змін до митних декларацій передбачені ч. 1 ст. 269 Митного кодексу України, відповідно до якої за письмовим зверненням декларанта або уповноваженої ним особи та з дозволу органу доходів і зборів відомості, зазначені в митній декларації, можуть бути змінені або митна декларація може бути відкликана. У разі відмови у наданні такого дозволу орган доходів і зборів зобов'язаний невідкладно, письмово або в електронному вигляді, повідомити декларанта про причини і підстави такої відмови.

Порядок внесення змін до митних декларацій визначається Положенням про митні декларації, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 року № 450.

Відповідно до п. 33 вказаного Положення за письмовим зверненням декларанта або уповноваженої ним особи та з дозволу митного органу відомості, зазначені в поданій митному органу митній декларації, можуть бути змінені, зокрема шляхом доповнення, або митна декларація може бути відкликана. У заяві за формою згідно з додатком 3, підписаній декларантом або уповноваженою ним особою, зазначаються причини зміни або відкликання митної декларації.

Отже, подання до митного органу заяви про внесення змін до митної декларації за формою, передбаченою у додатку 3 до Положення про митні декларації, є визначеним законодавством способом внесення змін до митної декларації, у тому числі й у частині коригування (зменшення) розміру податкових зобов'язань зі сплати мита та податку на додану вартість.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач із дотриманням вищезазначених законодавчих вимог звернувся із заявами про внесення змін до митних декларацій, але митний орган неправомірно відмовив позивачу у внесенні таких змін.

З огляду на зазначені вище обставини колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно можливості визнати протиправним та скасувати таке рішення відповідача (відповідно до вимог ч. 2 ст. 11 КАС України).

В силу положень ч. 2 ст. 162 КАС України колегія суддів також вважає за необхідне визнати заяви позивача про внесення змін до митних декларацій такими, що подані у день їх надходження до Київської митниці Міндоходів.

Разом з тим, оскільки позивач не звертався до митного органу із заявами про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно сплачених коштів і таке прохання також відсутнє у заявах про внесення змін до митних декларацій, то позовні вимоги про стягнення з Державного бюджету України надміру сплачених податків є безпідставними і задоволенню не підлягають.

З огляду на зазначені вище обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.

Доводи, наведені Київською митницею ДФС в апеляційній скарзі, викладеного не спростовують, а тому колегією суддів відхиляються.

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 8 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку стосовно часткового задоволення позовних вимог, через що постанову суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 8, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, п. 2, 3, 4, 5, 6, 9 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 року № 7 колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Київської митниці ДФС на постанову Київського окружного адміністративного суду від 04.03.2015 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська Молочна Компанія» до Київської митниці ДФС, Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області про стягнення коштів - залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 04.03.2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, тобто з 26.05.2015 року, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: В. В. Кузьменко

Судді: Я.М. Василенко

А. Г. Степанюк

Повний текст ухвали виготовлено 26.05.2015 року.

Головуючий суддя Кузьменко В. В.

Судді: Степанюк А.Г.

Василенко Я.М.