Справа № 813/2133/15
Суддя: Хома Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2015-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2015 року № 813/2133/15

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Хоми О.П.,

з участю секретаря судового засідання Павлішевського М.В.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції про скасування рішення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції (далі - РС Львівського МУЮ), в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просить скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 16924438 від 03.11.2014 року в частині реєстрації прав щодо ? частки ОСОБА_3 у праві власності на квартиру АДРЕСА_1, за реєстраційним НОМЕР_1. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що після смерті ОСОБА_3 він як спадкоємець померлої дружини звернувся до нотаріуса з приводу отримання свідоцтва про право на спадщину на квартиру АДРЕСА_1. При цьому було виявлено, що в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 03.11.2014 року, тобто після смерті ОСОБА_3, державним реєстратором на підставі заяви про реєстрацію права власності, поданої представником ОСОБА_2 та ОСОБА_3, який діяв згідно довіреності від 13.08.2014 року, прийнято рішення про державну реєстрацію прав на вказану квартиру за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 На момент реєстрації прав на нерухоме майно повірений - ОСОБА_4 не знав про смерть довірительки ОСОБА_3 Згідно зі статтею 248 ЦК України представництво за довіреністю припиняється смертю особи, яка видала довіреність. За таких обставин оскаржуване рішення в частині, яке стосується реєстрації права власності на частку ОСОБА_3, підлягає скасуванню.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, підтримала з підстав, викладених у позовній заяві. Просила позов задовольнити.

Представник відповідача, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання 26.05.2015 року, не з'явився, причину неприбуття не повідомив. В судовому засіданні 12.05.2015 року представник відповідача Пелещишин Н.Р. проти позову заперечила та пояснила, що державний реєстратор провів державну реєстрацію прав на квартиру АДРЕСА_1 відповідно до вимог чинного законодавства.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 31.10.2014 року було проведено державну реєстрацію права власності квартири АДРЕСА_1 (а.с. 14-17).

Як слідує з Витягів з Реєстру № 28949452 та № 28949772, власниками вказаної квартири у рівних частках (по ?) є ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Право власності виникло на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 28.03.2002 року та виданого Львівським обласним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки 15.04.2002 року реєстраційним посвідченням.

Підстава внесення запису - рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції за індексним номером 16924438 від 03.11.2014 року.

Судом встановлено, що державна реєстрація права на квартиру АДРЕСА_1 відбулася на підставі відповідного звернення до Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_4, який діяв на підставі нотаріально посвідчених довіреностей, виданих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.12-13).

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 (а.с.6).

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були подружжям, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_3 (а.с.7).

Предметом оскарження є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції за індексним номером 16924438 від 03.11.2014 року в частині реєстрації права власності ОСОБА_3 на ? частку квартири АДРЕСА_1 за реєстраційним номером об'єкта нерухомого майна НОМЕР_1.

Як на підставу оскарження позивач посилається на відсутність правових підстав для проведення державної реєстрації права власності 31.10.2014 року повіреною особою ОСОБА_6 після смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі виданою останньою довіреності. Така реєстрація створює позивачу як спадкоємця померлої дружини ОСОБА_3 перешкоди у оформленні права власності на успадковане майно.

При вирішенні спору суд керувався наступним.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-IV визначено правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна (далі - Закон України № 1952-IV).

У відповідності до частини 3 статті 3 Закону України № 1952-IV права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Процедура проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, на момент прийняття оскаржуваних рішень регулюється Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868 (далі-Порядок)(в редакції постанови КМУ № 337 від 13.08.2014).

Відповідно до пунктів 8-10 вказаного Порядку підставою для реєстрації прав є заява заявника, особа якого посвідчується документом. Заявник разом із заявою про державну реєстрацію подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові необхідні для такої реєстрації документи, визначені цим Порядком, їх копії, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, та документ про сплату державного мита.

Відповідно до пункту 12 Порядку, під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо:

1) обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках);

2) повноважень заявника;

3) відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах;

4) наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону;

5) наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Пунктом 36 Порядку передбачено, що для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим Порядком.

Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України № 1952-IV, державний реєстратор:

1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав;

2) приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

Вказані норми чинного законодавства не наділяють державного реєстратора повноваженнями перевіряти повноваження представника, який діє на підставі довіреності.

Як встановлено судом, заява про реєстрацію права власності в інтересах ОСОБА_3 подавалася ОСОБА_4 після смерті довірителя на підставі нотаріально посвідченої довіреності.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 248 Цивільного кодексу України представництво за довіреністю припиняється у разі смерті особи.

Таким чином, у зв'язку із смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3, представництво її інтересів ОСОБА_4 припинилося і з цього моменту відсутні правові підстави для вчинення будь-яких дій в її інтересах.

Проте за таких обставин, які не були відомі і не могли бути відомими державному реєстратору, відбулася реєстрація права власності ОСОБА_3 на ? частку квартири АДРЕСА_1 за реєстраційним номером об'єкта нерухомого майна НОМЕР_1.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що у зв'язку із припиненням представництва за довіреністю та відсутністю підстав для здійснення реєстраційних дій, рішення Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції № 16924438 від 03 листопада 2014 року в частині реєстрації права власності ОСОБА_3 на ? частку квартири АДРЕСА_1 за реєстраційним номером об'єкта нерухомого майна НОМЕР_1 є протиправним, тому його необхідно скасувати.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, тому позов слід задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 94 КАС України підлягають відшкодуванню з Державного бюджету України понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 73,08 грн, сплаченого за квитанцією № 144 від 18.04.2015 року,

Керуючись ст. ст. 7-14, 69-71, 86, 87, 94, 159, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Позов задовольнити повністю.

Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції за індексним номером 16924438 від 03.11.2014 року в частині реєстрації права власності ОСОБА_3 на ? частку квартири АДРЕСА_1 за реєстраційним номером об'єкта нерухомого майна НОМЕР_1.

Стягнути з Державного бюджету України в користь ОСОБА_273 (сімдесят три) гривні 08 копійок судових витрат.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови відповідно до частини другої статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Хома О.П.