Справа № 2а/0370/3248/12
Суддя: Донець О.Є.
Дата ухвалення: 2015-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" травня 2015 р. м. Київ К/800/26723/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Донця О.Є.,

суддів: Логвиненка А.О.,

Мороз Л.Л.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної фінансової інспекції у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 22.10.2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.03.2014 року у справі за позовом Державного підприємства «Шацьке учбово-досвідне лісове господарство» до Державної фінансової інспекції у Волинській області про визнання протиправним та скасування пункту 3 вимоги від 22.05.2012 року № 740-27/406,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року Державне підприємство «Шацьке учбово-досвідне лісове господарство» звернулося до Волинського окружного адміністративного суду з позовом до Державної фінансової інспекції у Волинській області про визнання протиправним та скасування пункту 3 вимоги від 22.05.2012 року № 740-27/406.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 22.10.2012 року позовні вимоги Державного підприємства «Шацьке учбово-досвідне лісове господарство» було задоволено. Визнано протиправною та скасовано вимогу Любомльської міжрайонної державної фінансової інспекції від 22.05.2012 року № 740-27/406 в частині зобов'язання Державного підприємства «Шацьке учбово-досвідне лісове господарство» вжити заходів щодо відшкодування збитків у сумі 24728,69 грн., в тому числі в сумі 2609,62 грн. шкоди, завданої лісу пошкодженням дерев до ступеня неприпинення росту, в сумі 22119,07 грн. шкоди, завданої лісу незаконним вирубуванням дерев до ступеня припинення росту.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.03.2014 року апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції у Волинській області було залишено без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 22.10.2012 року - без змін.

У касаційній скарзі Державна фінансова інспекція у Волинській області, не погоджуючись з даними рішеннями, посилаючись на допущені судами порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Волинського окружного адміністративного суду від 22.10.2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.03.2014 року та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог Державному підприємству «Шацьке учбово-досвідне лісове господарство» відмовити.

Перевіривши наведені в касаційній скарзі доводи, рішення судів щодо правильності застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у період з 10.04.2012 року по 08.05.2012 року Любомльською міжрайонною державною фінансовою інспекцією, яка є структурним підрозділом Державної фінансової інспекції у Волинській області, на підставі направлень на проведення ревізії від 10.04.2012 року та 12.04.2012 року № 37 та № 38 було проведено позапланову ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Державного підприємства «Шацьке учбово-досвідне лісове господарство» за період з 01.01.2010 року по 01.03.2012 року. За результатами проведеної ревізії складено акт від 08.05.2012 року № 740-14/006, яким зафіксовано порушення.

На підставі пункту 7 статті 10 Закону України «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні» Любомльською міжрайонною державною фінансовою інспекцією 22.05.2012 року було направлено Державному підприємству «Шацьке учбово-досвідне лісове господарство» вимогу № 740-27/406 про усунення порушень законодавства з питань дотримання фінансово-бюджетної дисципліни.

Пунктом 3 вимоги Любомльської міжрайонної державної фінансової інспекції від 22.05.2012 року № 740-27/406 зобов'язано Державне підприємство «Шацьке учбово-досвідне лісове господарство» вжити заходів щодо відшкодування збитків у сумі 25331,10 грн., в тому числі в сумі 2609,62 грн. шкоди, завданої лісу пошкодженням дерев до ступеня не припинення росту; в сумі 22119,07 грн. шкоди, завданої лісу незаконним вирубуванням та пошкодженням дерев до ступеня припинення росту; в сумі 637,12 грн. шкоди, завданої внаслідок несвоєчасного очищення лісосіки у встановлені терміни, а у іншому випадку - стягнути з винних у пошкодженні дерев до ступеня не припинення росту, незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев до ступеня припинення росту, несвоєчасному очищенні лісосіки у встановлені терміни, шкоду у порядку та розмірі, встановленому статтями 130-136 Кодексу законів про працю України.

Не погоджуючись з пунктом 3 вимоги, Державне підприємство «Шацьке учбово-досвідне лісове господарство» звернулося до суду з даним позовом.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні», чинного на час виникнення спірних правовідносин, головними завданнями органу державного фінансового контролю є здійснення державного контролю за витрачанням коштів і матеріальних цінностей, їх збереженням, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і звітності в міністерствах, відомствах, державних комітетах, державних фондах, бюджетних установах, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують кошти з бюджетів усіх рівнів та державних валютних фондів, розроблення пропозицій щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому.

Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, перевірки державних закупівель та інспектування.

Відповідно до пункту 7 статті 10 Закону України «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні», органу державного фінансового контролю надається право пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Пунктом 46 Порядку проведення інспектування Державною фінансовою

інспекцією, її територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 року № 550 визначено, що, якщо вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, контролюючим органом у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього - не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об'єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування.

Отже, відповідачу надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

При цьому в порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

Виходячи з наведеного, у органу державного фінансового контролю наявне право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем пред'явлена вимога, яка вказує на виявлені збитки, їхній розмір та необхідність їх стягнення.

Оскільки, збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення та можливість повернення майна перевіряє суд, який розглядає такий позов. При цьому, оскаржувані в межах даної справи вимоги можуть бути виконані підконтрольною установою добровільно, однак самі по собі не є підставою для примусового стягнення зазначених в них сум, тобто не породжують для позивача безпосередньо відповідного обов'язку. Таким чином, відсутні підстави для висновку про порушення даними вимогами будь-яких прав позивача.

Аналогічний висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 21.04.20154 року у справі № 21-69а15, який згідно зі статтею 2442 Кодексу адміністративного судочинства України, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до частини 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно із вищевказаними нормами права, особа має право звернутись до адміністративного суду з позовом у разі, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб'єкта владних повноважень) порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. Обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

В розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Отже, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб'єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тож для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.

Враховуючи вимоги Кодексу адміністративного судочинства України, особа повинна довести факт порушення її прав чи охоронюваних законом інтересів оскаржуваним рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень.

Із наведених положень вбачається, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки доказів, але судами допущено помилку в застосуванні норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного рішення, судові рішення першої та апеляційної інстанції підлягають скасуванню з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 222, 223, 229, 230, 232 Кодексу адміністративного судочинства України,

п о с т а н о в и л а:

Касаційну скаргу Державної фінансової інспекції у Волинській області - задовольнити.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 22.10.2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.03.2014 року - скасувати.

Ухвалити нову постанову.

У задоволенні позовних вимог Державному підприємству «Шацьке учбово-досвідне лісове господарство» - відмовити.

Постанова оскарженню не підлягає та може бути переглянута Верховним Судом України в порядку глави 3 розділу IV Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: О.Є. Донець

А.О. Логвиненко

Л.Л. Мороз