Справа № 2а-0770/2950/12
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2015-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2015 року Справа № 4765/13/876

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Заверухи О.Б., Курильця А.Р.,

за участі секретаря - Ратушної М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2012 року в справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Закарпатській області про скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2012 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП) звернувся до суду з позовом до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Закарпатській області (далі - Інспекція) в якому просив скасувати постанову відповідача від 19.09.2012 №171 про накладення стягнень передбачених ст.23 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі - Постанова, Закон №1023-XII відповідно).

Позивач обґрунтовував свої позовні вимоги тим, що автомобільний бензин невідповідність якого вимогам ДСТУ 4063-2001 «Бензини автомобільні. ТУ» (далі - ДСТУ) було встановлено відповідачем, повністю відповідав усім показникам, перевірку яких покладено на ФОП. Відтак, вважає, що оскільки ним виконано усі вимоги законодавства, а невідповідність бензину вимогам якості наведеним у відповідному сертифікаті є виною виробника, то підстави для притягнення його до відповідальності та накладення стягнення відсутні. Більше того, зазначає, що стягнення у відповідності до Закону №1023-XII накладається на вартість одержаної для реалізації партії товару, а не на вартість такого з врахуванням націнки, що безпідставно не взято до уваги Інспекцією.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2012 року в справі №2а-0770/2950/12 у задоволенні заявленого позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив ФОП, який покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції і прийняти нову постанову, якою задовольнити позов у повному обсязі. У поданій апеляційній скарзі вказує на обставини викладені в позовній заяві та зазначає, що таким, судом не надано належної правової оцінки, що призвело до неправильного вирішення справи, а відтак порушення його прав.

Відповідач у письмовому запереченні вважає постанову суду першої інстанції обґрунтованою, прийняту з врахуванням всіх обставини справи та такою, що відповідає нормам матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, подали клопотання про розгляд справи за їх відсутності, а тому, апеляційний суд, відповідно до ч.1 ст.41 КАС України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу належить задовольнити.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки відповідачем встановлено невідповідність автомобільного бензину, який реалізовувався ФОП вимогам якості встановленим чинним законодавством, то стягнення накладені правомірно та у належному розмірі.

Проте, такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та є помилковими з таких міркувань.

У п.4 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2012 №7 «Про судове рішення в адміністративній справі» цей суд роз'яснив, що за змістом ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з урахуванням юридичної сили правового акта в ієрархії національного законодавства, що регулює спірні правовідносини, подібні правовідносини (аналогія закону), або за відсутності такого закону - на підставі конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права), принципів верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені під час судового розгляду справи (у судовому засіданні, у порядку скороченого чи письмового провадження) з урахуванням вимог ст.70 КАС України щодо належності та допустимості доказів або обставин, які не підлягають доказуванню, та висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними.

Цим вимогам оскаржене судове рішення не відповідає.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 зареєстрований 19.07.1995 виконавчим комітетом Хустської міської ради Закарпатської області як фізична особа-підприємець, 02.09.2002 йому видано свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість, а 29.03.2011 торговий патент на право здійснення торгівлі нафтопродуктами.

10.08.2012 Інспекцією було проведено планову перевірку АЗС по вул.Зарічна у с.Липча, що належить ФОП, з питань дотримання законодавства про захист прав споживачів, якою було встановлено ряд порушень, які тягнуть за собою відповідальність згідно ч.1 ст.155 КУпАП (а.с.9 зворот, 13), про що складено відповідний акт №0000206 (а.с.9-14).

Того ж дня, під час проведення перевірки, відповідачем також було здійснено відбір зразків продукції на підставі відповідного рішення (а.с.54-55), а саме палива дизельного та бензину автомобільного А-92 (далі - Бензин) об'ємом по три літри, що підтверджується актом №0000038 (а.с.15, 53) та чеками про оплату (а.с.16).

Після отримання 12.09.2012 протоколу випробування від 04.09.2012 №334/12 Севастопольської лабораторії №1, відповідачем було встановлено, що Бензин ФОП не відповідає вимогам ДСТУ за показниками «Концентрація фактичних смол» та «Масова частка сірки» (а.с.50-51), у зв'язку із чим 19.09.2012 прийнято Постанову, якою за реалізацію продукції - Бензину, що не відповідає вимогам нормативних документів застосовано до позивача штраф у розмірі 95904грн (а.с.8).

Не погодившись із таким рішенням контролюючого органу, ФОП звернувся до адміністративного суду із цим позовом.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів регулює Закон №1023-XII.

Відповідно до ст.26 цього Закону, спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів та його територіальні органи в областях, містах Києві та Севастополі, а на території Автономної Республіки Крим - орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим у сфері захисту прав споживачів здійснюють державний контроль за додержанням законодавства про захист прав споживачів, забезпечують реалізацію державної політики щодо захисту прав споживачів.

Вказані органи мають право, зокрема: перевіряти у суб'єктів господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, якість продукції, додержання обов'язкових вимог щодо безпеки продукції; відбирати зразки товарів, сировини, матеріалів, напівфабрикатів, комплектуючих виробів для перевірки їх якості на місці або проведення незалежної експертизи у відповідних лабораторіях та інших установах, акредитованих на право проведення таких робіт згідно із законодавством; накладати стягнення, передбачені ст.23 цього Закону, в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України (далі - КМУ).

Відповідно до пунктів 1, 7 «Положення про Державну інспекцію України з питань захисту прав споживачів», затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 №465/2011, Державна інспекція України з питань захисту прав споживачів (Держспоживінспекція України) є центральним органом виконавчої влади, входить до системи органів виконавчої влади і реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів.

Держспоживінспекція України є спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів.

Держспоживінспекція України здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Згідно ч.1 ст.4 Закону №1023-XII споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право, зокрема на належну якість та безпеку продукції.

В силу вимог ст.6 Закону №1023-XII продавець (виробник, виконавець) зобов'язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію.

Вимоги до продукції щодо її безпеки для життя, здоров'я і майна споживачів, а також навколишнього природного середовища встановлюються нормативними документами.

Статтею 16 Закону №1023-XII передбачено, що шкода, завдана внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.23 Закону №1023-XII у разі порушення законодавства про захист прав споживачів суб'єкти господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування, у тому числі ресторанного господарства, несуть відповідальність за виготовлення або реалізацію продукції, що не відповідає вимогам нормативних документів, - у розмірі п'ятдесяти відсотків вартості виготовленої або одержаної для реалізації партії товару, виконаної роботи, наданої послуги, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі, коли відповідно до закону суб'єкт господарської діяльності не веде обов'язковий облік доходів і витрат, - у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Виходячи із вищенаведених норм права, продавець (виробник, виконавець) зобов'язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а в разі порушення вказаних вимог, такий несе відповідальність у визначеному законодавством розмірі, відповідно до рішення спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів та його територіальних органів в областях, в даному випадку Інспекції.

Проте, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу, що саме по собі встановлення факту реалізації продукції неналежної якості, не може бути підставою для безумовного притягнення відповідного продавця до відповідальності, оскільки чинним законодавством визначено конкретний перелік його обов'язків, які підлягають перевірці контролюючим органом, та невиконання яких тягне за собою накладення визначеного законом стягнення. Виконання ним своїх обов'язків, є підставою для звільнення такого від відповідальності за порушення вимог законодавства про захист прав споживачів, які у зв'язку із цим не можуть бути допущені з його вини.

Так, як вбачається із матеріалів справи, відповідно до договору поставки від 10.08.2011 №273 укладеного між ФОП та Товариством з обмеженою відповідальністю «Крокус К» (далі - ТОВ) позивач придбав у останнього 18095 літрів Бензину, яка відповідно до договору повинна відповідати вимогам ТУ (ГОСТ) і даним зазначеним в сертифікаті якості (а.с.24-30).

Відповідно до Сертифікату відповідності від 07.03.2012 НОМЕР_1 (а.с.22) Бензин відповідає вимогам ДСТУ, що також і зазначено у паспорті якості від 13.07.2012 НОМЕР_2 (а.с.23).

Згідно п.27 «Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами», затверджених постановою КМУ від 20.12.1997 №1442 приймання нафтопродуктів, що доставлені автомобільним транспортом від постачальників, здійснюється працівниками АЗС за марками та видами (дизельне паливо залежно від масової частки сірки) згідно з товарно-транспортними накладними за наявності паспорта якості та копії сертифіката відповідності нафтопродукту чи свідоцтва про визнання відповідності, виданих у порядку, установленому законодавством.

Аналогічне положення міститься у п.10.2.1 «Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України», затвердженої наказом Мінпаливенерго України, Мінтрансзв'язку України, Мінекономіки України, Держспоживстандарту України 20.05.2008 №281/171/578/155 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.09.2008 за №805/15496.

У п.10.2.2 цієї ж Інструкції передбачено, що перед зливанням нафтопродуктів з автоцистерни оператору АЗС необхідно: перевірити наявність і непошкодженість пломб; переконатись у справності резервуара і його обладнання, технологічних трубопроводів і правильності функціонування запірної арматури; виміряти рівень нафтопродукту в резервуарі; переконатись у наявності і справності засобів пожежогасіння, правильності заземлення автоцистерн і справності її зливального пристрою; переконатись у наявності та придатності до застосування жорсткого буксира для відбуксирування автоцистерни в разі пожежі; ужити заходів щодо запобігання розливанню нафтопродукту; переконатись, що двигун автоцистерни вимкнено (під час зливання самопливом або під тиском); проконтролювати рівень наповнення автоцистерни; визначити за свідоцтвом про повірку автоцистерни об'єм автоцистерни і перевірити одержаний результат на відповідність об'єму, зазначеному в ТТН: відібрати пробу з автоцистерни в тару відповідно до ДСТУ, виміряти густину і температуру нафтопродукту. Опечатати пробу за підписами своїм та водія автоцистерни, надати номер і зберігати її протягом 10 діб; проконтролювати наявність в автоцистерні підтоварної води.

Одержані результати вимірювань густини і температури нафтопродукту зазначаються у ТТН та журналі обліку надходження нафтопродуктів на АЗС за формою №13-НП (додаток 13).

Із наведеного вбачається, що ФОП був зобов'язаний прийняти нафтопродукти від ТОВ, зокрема Бензин, оскільки до такого було надано відповідний сертифікат відповідності та паспорт якості, а густина і температура нафтопродукту відповідали зазначеним у нормативних документах.

Більше того, з метою встановлення єдиного порядку організації та здійснення робіт, пов'язаних з контролюванням якості товарної нафти та нафтопродуктів під час приймання, зберігання, транспортування та відпуску, наказом Міністерства палива та енергетики України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 04.06.2007 №271/121, було затверджено «Інструкцію з контролювання якості нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України» (далі - Інструкція №271/121).

Згідно п.6.5 Інструкції №271/121, який регулює контролювання якості нафтопродуктів на автозаправних станціях, приймання нафтопродуктів, що надійшли на АЗС в автоцистернах і розфасованих до дрібної тари, здійснюється лише у разі наявності супровідних документів (товарно-транспортної накладної, рахунку-фактури, прибутково-витратної накладної, паспорта якості тощо). На продукцію, що підлягає обов'язковій сертифікації в Україні, обов'язково додається сертифікат відповідності або його копія, або копія свідоцтва про визнання іноземного сертифіката відповідності (п.6.5.1).

Перед зливанням нафтопродукту до резервуара працівник АЗС у присутності водія перевіряє наявність підтоварної води в автоцистерні, відбирає пробу нафтопродукту у відповідності до вимог ДСТУ.

За однією частиною проби автомобільних бензинів визначають густину, температуру і візуально колір, наявність води і механічних домішок (п.6.5.3).

Результати вимірювання густини і температури нафтопродукту в автоцистерні відображаються у товарно-транспортній накладній та в журналі обліку нафтопродуктів, що надійшли на АЗС (п.6.5.4).

У до Додатку 1 до Інструкції №271/121, затверджено «Перелік показників якості, що визначаються під час приймально-здавальних і контрольних випробувань нафти і нафтопродуктів», згідно якого, приймально-здавальні випробування для бензину автомобільного: густина за температури 20°C; колір; масова частка механічних домішок і води (візуально); фракційний склад; октанове число.

Контрольні випробування для бензину автомобільного в свою чергу включають визначення: густини за температури 20°C; масової частки механічних домішок і води (візуально); фракційний склад; концентрацію фактичних смол; октанове число за дослідницьким і моторним методом; колір; масову частку бензолу; вміст ароматичних вуглеводнів; випробування на мідній пластинці; масову частку кисневмісних сполук.

Проте, відповідно до п.6.5.9 Інструкції №271/121 для забезпечення збереження якості нафтопродуктів на АЗС її власник має забезпечити: здійснення не менше одного разу на місяць лабораторних випробувань нафтопродуктів, що реалізовуються АЗС, в обсязі переліку показників, регламентованих контрольними випробуваннями нафтопродуктів (додаток 1) в акредитованій (атестованій) випробувальній лабораторії.

Тобто, виходячи із вищенаведеного, до обов'язків ФОП не входить визначення «Концентрації фактичних смол» та «Масової частки сірки» під час приймання нафтопродуктів, що надійшли на АЗС та під час їх реалізації.

Що ж до концентрації фактичних смол, то така визначається на АЗС не менше одного разу на місяць.

Тобто, враховуючи, що поступлення Бензину на АЗС відбулось 26.07.2012 (а.с.30), а перевірка ФОП 10.08.2012, у останнього ще був час для здійснення відповідних лабораторних випробувань.

В сукупності, враховуючи відсутність скарг споживачів на якість відпущеного нафтопродукту (що є окремою підставою для здійснення відповідних лабораторних випробувань), а також будь-яких доказів вини ФОП у неналежній якості Бензину, вищенаведене свідчить про безпідставність накладення на нього стягнення у розмірі 95904грн.

Відтак, оскаржувана Постанова відповідача, прийнята ним безпідставно, у зв'язку із чим підлягає визнанню протиправною та скасуванню, а позовні вимоги ФОП у цій частині підлягають задоволенню.

Більше того, слід звернути увагу, що дійсно, Інспекцією в порушення вимог ст.23 Закону №1023-XII накладено стягнення у розмірі, що не відповідає п'ятдесяти відсоткам вартості одержаної для реалізації партії товару, оскільки ціна такої партії зазначена у видатковій накладній від 26.07.2012 №889 (а.с.30) та іншій документації, а тому становить 151636,10грн.

Доводи Інспекції, що стягнення повинно накладатись із ціни продукції встановленої ФОП є надумані, свідчать про переоцінку фактичних обставин справи в свою користь, довільне і неправильне трактування вимог законодавства.

Виходячи з положень ч.2 ст.71 КАС України апеляційний суд враховує, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на суб'єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до переконання про підставність позовних вимог ФОП щодо визнання протиправною та скасування Постанови.

З огляду на викладене, оскільки постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального права та із неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного її вирішення, то апеляційну скаргу належить задовольнити, а оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову.

У відповідності до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2012 року скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Інспекції з питань захисту прав споживачів у Закарпатській області від 19 вересня 2012 року №171 про накладення стягнень передбачених ст.23 Закону України «Про захист прав споживачів».

Стягнути з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 1438 (тисяча чотириста тридцять вісім) гривень 56 (п'ятдесят шість) копійок судових витрат.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя В.Я. Качмар

Суддя О.Б. Заверуха

Суддя А.Р. Курилець