Справа № 807/135/13-а
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2015-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2015 року Справа № 876/6139/13

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Хобор Р.Б., Сеника Р.П.

за участю секретаря судового засідання Сідельник Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства м. Ужгорода» на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 березня 2013 року у справі за позовом Комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства м. Ужгорода» до Ужгородської міжрайонної державної податкової інспекції у Закарпатській області про визнання дій протиправними,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2013 року позивач - Комунальне підприємство «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства м. Ужгорода» звернулося до суду з позовом до Ужгородської міжрайонної державної податкової інспекції у Закарпатській області, в якому просить визнати протиправними дії відповідача по проведенню камеральної перевірки податкової звітності плати за користування надрами та збору за спеціальне використання води від підприємств ЖКГ, результати якої оформлені актом від 26.12.2012 р. №1694/15-01, в частині порушення вимог ст.ст.49, 75, 77, 78, 79 Податкового кодексу України, листа ДПА України від 21.06.2011 року №17197/7/15-0617 «Щодо оформлення акта про результати камеральної перевірки податкової декларації (розрахунку) щодо окремих загальнодержавних та місцевих податків і зборів» та ч.2 ст.19 Конституції України.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 березня 2013 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постанова суду першої інстанції, мотивована тим, що відповідачем було проведено камеральну перевірку по питанню дотримання встановлених законодавством граничних термінів сплати податків, зборів та інших платежів з податку «збір за спеціальне використання води від підприємств ЖКГ» та по «платі за користування надрами для видобування корисних копалин загальнодержавного значення» з 20.05.2012р. по 25.12.2012р. на підставі пп.20. п.4 п.20.1 ст.20 та п.75.1 ст.75 ПК України.

Суд першої інстанції зазначає, що твердження позивача про те, що відповідач не мав права при перевірці використовувати дані про сплату збору за спеціальне використання води та платі за користування надрами для видобування корисних копалин загальнодержавного значення, які не містяться в податкових деклараціях (розрахунках) платника податків спростовується ст. 76 ПК України, яка безпосередньо встановлює порядок проведення камеральної перевірки. Так, згідно до п.76.1 ст.76 ПК України камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком.

Податковий орган, перевіривши порядок сплати комунальним підприємством вищезгаданих платежів, а саме рішення Ужгородської МДПІ Закарпатської області ДПС про розстрочення податкового боргу №18 від 31.05.2012 року, яке було прийнято відповідно до заяви такого від 31.05.2012 року №789/1 щодо надання розстрочення податкового боргу по платежах, які платник задекларував за І квартал 2012 - по платі за користування надрами у сумі 64079,96 грн. та збору за спеціальне користування води від підприємств ЖКГ у сумі 19037,12 грн. на строк 7 місяців встановив, ще позивачем згідно умов розстрочення сплачено вищенаведені суми із затримкою від 43 до 219 календарних днів, про що, останній не заперечує.

Суд першої інстанції посилається на те, що несвоєчасність сплати по платежах на підставі самостійно задекларованих сум, відображається та формується в інформаційні базі даних органу державної податкової служби, обробка та використання інформації в якій передбачена ст. 74 ПК України, та яка є необхідною для виконання інспекцією покладених на нею функції та завдань.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, вважаючи її необґрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з'ясуванням обставин справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, Комунальне підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства м. Ужгорода» оскаржило її, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 березня 2013 року та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт зазначає, що встановивши, що камеральна перевірка 26.12.2012 року своєчасності сплати збору за спеціальне використання води та плати за користування надрами була проведена відповідачем на підставі поданої платником податків звітності по збору за спеціальне використання води та даних, які містяться в «інформаційній базі даних органу державної податкової служби» і потрапляють туди із відповідних технологічних файлів (які формуються органами Державного казначейства України), суд першої інстанції не встановив порушення відповідачем вимог пп.75.1.1 ст.75 Податкового кодексу України.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції безпідставно визнав правомірним використання відповідачем даних про сплату збору за спеціальне використання води та плати за користування надрами під час камеральної перевірки 26.12. 2012 року, посилаючись на порядок проведення перевірки, встановлений ст.76 ПК України, оскільки стаття взагалі не містить положень, які би встановлювали право податкового органу використовувати дані про сплату збору за спеціальне використання води, плати за користування надрами чи будь-яких інших податків і зборів під час камеральної перевірки.

Також, звертає увагу на те, що п.п.75.1.2. ст.75 ПК України, на яку посилається суд першої інстанції, чітко передбачено, що своєчасність сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів є предметом саме документальної перевірки.

Вважає, що дії відповідача щодо проведення камеральної перевірки 26.12.2012 року своєчасності сплати зобов'язань зі збору за спеціальне використання води та плати за користування надрами та дії щодо складання розрахунку штрафних санкцій відповідно до додатків до акту жодним чином не відповідають вимогам Листа Державної податкової адміністрації України від 21.06 2011 року №17197/7/15-0617 «Щодо оформлення Акта про результати камеральної перевірки податкової декларації (розрахунку) щодо окремих загальнодержавних та місцевих податків і зборів», тобто вчинені не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Крім того, зазначає, що лист ДПА України від 27.04.2011 р. №11920/7/15-0217 «Щодо оформлення акта проведення камеральних перевірок з податку на прибуток підприємств», на який посилається суд першої інстанції в оскаржуваній постанові, стосується виключно податку на прибуток. Натомість, саме для камеральних перевірок по збору за спеціальне використання води та плати за користування надрами, яка мала місце 26.12. 2012 року, ДПА України видало інший Лист від 21.06. 2011 року №17197/7/15-0617 «Щодо оформлення Акта про результати камеральної перевірки податкової декларації (розрахунку) щодо окремих загальнодержавних та місцевих податків і зборів». Натомість суд першої інстанції, всупереч змісту вказаного листа від 21.06.2011 року №17197/7/15-0617, безпідставно зазначив в оскаржуваній постанові, що здійснений відповідачем розрахунок штрафних санкцій відповідає вимогам цього листа.

Таким чином, апелянт вважає, що відповідач не мав права проводити 26.12.2012 року перевірку своєчасності сплати зобов'язань зі збору за спеціальне використання води та плати за користування надрами, тому, що: відповідно до ст.75 ПК України своєчасність сплати податку не може бути предметом камеральної або фактичної перевірок; відсутні обставини, визначені ст.78 ПК України, для проведення документальної позапланової перевірки; перевірка 26.12.2012 року не включена до плану-графіку проведення планових документальних перевірок; для проведення документальної перевірки необхідним є рішення (наказ) керівника податкового органу, яке було відсутнє.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що 26.12.2012 року головним державним податковим інспектором сектору уміністрування податку на прибуток, місцевих, рентних, ресурсних та неподаткових платежів Ужгородської міжрайонної державної податкової інспекцієї у Закарпатській області було проведено камеральну перевірку Комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства м. Ужгорода».

За результатами проведеної перевірки складено акт №1694/15-01 від 26.12.2012 року, згідно висновків якого перевіркою встановлено порушення підприємством термінів сплати самостійно визначеного грошового зобов'язання по «збору за спеціальне використання води від підприємств ЖКГ» у розмірі 64 079,96 грн. та по «платі за користування надрами для видобування корисних копалин загальнодержавного значення» у сумі 19 037,12 грн із запізненням від 43 до 219 календарних днів.

На підставі вказаного акта перевірки та у відповідності до ст.126 ПК України, податковим органом 16.01.2013 року винесено податкові повідомлення-рішення за №№ та , якими до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 1903,71 грн. та 6408,01 грн. відповідно.

У відповідності до вимог підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України органи державної податкової служби мають право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом.

Статтею 75 ПК України встановлено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків.

Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Порядок проведення камеральної перевірки визначений статтею 76 ПК України, згідно із якою камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення.

Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком.

Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов'язкова.

Порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу.

Згідно вимог п.86.2 ст.86 ПК України за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації в органі державної податкової служби вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Виходячи з системного аналізу наведених норм, суд апеляційної інстанції зазначає, що предметом дослідження камеральної перевірки можуть бути лише дані податкових декларацій (розрахунків) платника податків, зокрема правильність відображення у відповідних рядках та стовпцях податкової декларації показників як результатів проведених розрахунків (арифметичних дій) та/або методологія проведення цих розрахунків. При цьому, будь-які дослідження документів, які були підставою для таких розрахунків, при проведенні камеральної перевірки не проводяться, оскільки це є предметом документальної перевірки. У разі якщо предметом дослідження мають бути документи за проведеними операціями, то така перевірка не може відноситися до категорії камеральної перевірки.

Несвоєчасність сплати по платежах на підставі самостійно задекларованих сум відображається та формується в інформаційній базі даних органу державної податкової служби, обробка та використання інформації в якій передбачена статтею 74 ПК України та яка є необхідною для виконання інспекцією покладених на нею функції та завдань, що підтверджено статтею 71 ПК України.

Як слідує із матеріалів справи, під час проведення камеральної перевірки щодо дотримання встановлених законодавством граничних термінів сплати узгодженого податкового зобов'язання по «збору за спеціальне використання води від підприємств ЖКГ» та по «платі за користування надрами для видобування корисних копалин загальнодержавного значення» банківські виписки та платіжні доручення про перерахування коштів не використовувалися.

Вказані обставини позивачем не спростовані - не зазначено, які документи, крім податкової звітності, були використані податковим органом в ході проведення камеральної перевірки і не надано щодо цього будь-яких доказів.

Крім того, дії податкового органу щодо з'ясування в ході камеральної перевіки несвоєчасності сплати визначеного платником податку грошового зобов'язання повністю узгоджуються з положеннями Примірного порядку проведення камеральних перевірок», затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 07.06.2011 року № 333; листа Державної податкової адміністрації України від 27.04.2011 року № 11920/7/15-0217 «Щодо оформлення акта проведення камеральних перевірок з податку на прибуток підприємств»; листа Державної податкової адміністрації України від 21.06.2011 року № 17197/7/15-0617 «Щодо оформлення Акта про результати камеральної перевірки податкової декларації (розрахунку) щодо окремих загальнодержавних та місцевих податків і зборів» та листа Державної податкової адміністрації України від 27.04.2011 року № 11923/7/15-0217 «Щодо оформлення акта проведення камеральних перевірок з податку на прибуток підприємств».

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що предметом камеральної перевірки є питання дотримання термінів подання звітності, правильність визначення об'єкта оподаткування та нарахованого грошового зобов'язання, а також своєчасність сплати визначеного платником податку грошового зобов'язання.

На підтвердження такої позиції вказують також відсутність інших, передбачених законом механізмів контролю за своєчасністю сплати грошового зобов'язання, усталена судова та податкова практика.

Таким чином, у разі несвоєчасної сплати (перерахування) суб'єктом господарювання до бюджету належних сум податків (зборів), податковим органом проводиться камеральна перевірка та за її результатами складається акт, який після реєстрації його в органі державної податкової служби вручається (надсилається) для підписання платнику податків протягом трьох робочих днів.

Податковим законодавством не визначено підстав для проведення камеральних перевірок.

Отже, у відповідача були законні підстави для проведення камеральної перевірки з питань дотримання підприємством встановлених законодавством граничних термінів сплати узгодженого податкового зобов'язання по «збору за спеціальне використання води від підприємств ЖКГ» та по «платі за користування надрами для видобування корисних копалин загальнодержавного значення». При проведенні камеральної перевірки ним також не було порушено норм чинного податкового законодавства, а тому підстав для визнання дій Ужгородської МДПІ протиправними немає.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, а доводи апелянта на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

Згідно ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства м. Ужгорода» залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 березня 2013 року у справі №807/135/13-а за позовом Комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства м. Ужгорода» до Ужгородської міжрайонної державної податкової інспекції у Закарпатській області про визнання дій протиправними - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції..

Головуючий суддя Я.С. Попко

Судді Р.Б. Хобор

Р.П. Сеник

Повний текст ухвали виготовлено та підписвно 26.05.2015 року.