Справа № 2а/0370/2322/12
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2015-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2015 року м. Київ К/800/10114/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головчук С.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Управління Державної міграційної служби України у Волинській області до ОСОБА_4 про примусове видворення за межі України, за касаційною скаргою Управління Державної міграційної служби України у Волинській області на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2013 року, -

у с т а н о в и л а :

У липні 2012 року Управління Державної міграційної служби України у Волинській області (далі - ДМС) звернулося з позовом до ОСОБА_4 про примусове видворення громадянина Республіки Гана з території України та його затримання.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що ОСОБА_4 перебуває на території України на підставі дозвільних документів, строк яких закінчився. Зазначав, що після виявлення незаконного перебування зазначеного громадянина на території України, відносно нього було складено адміністративний протокол за частиною 1 статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та згодом прийнято рішення про примусове повернення з України із зобов'язанням залишити територію України до 25 липня 2012 року. При цьому, враховуючи те, що відповідач був затриманий за порушення встановлених правил перебування іноземців на території України, і є обґрунтовані побоювання вважати, що він буде ухилятись від виконання рішення про примусове видворення, позивач просив про задоволення позову на підставі Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 19 липня 2012 року позов задоволено.

Оскаржуваною постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2013 року постанову суду першої інстанції скасовано, ухвалено нову постанову, якою у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить його рішення скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку про відхилення скарги з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції і відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції на підставі наявних у справі даних встановив і правильно виходив з того, що доказів у підтвердження того, що відповідач буде ухилятися від виконання рішення про примусове повернення за межі України, не має.

При цьому, апеляційний суд встановив, що громадянин Гани ОСОБА_4 приїхав до України легально з метою навчання у Івано-Франківському національному медичному університеті, де здобував освіту протягом року, після чого покинув навчання. Також суд встановив наявність документів, що посвідчує особу відповідач та достатність коштів на його банківському рахунку.

Так, правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Згідно статті 30 вказаного Закону, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення (частина 1 статті 26 Закону України, «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

Тобто примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове видворення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Аналізуючи наведені обставини, слід дійти висновку, що обов'язковість попередньо прийнятого рішення уповноваженими органами про примусове повернення, має на меті у тому числі надати строк особі, щодо якої таке прийнято, добровільно покинути територію України. Факт ухилення від виїзду після прийняття цього рішення, може бути встановлено у разі спливу строку, що наданий громадянину.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не дотримався наведених положень чинного законодавства, оскільки рішення про примусове повернення з України відносно ОСОБА_4 прийнято 19 липня 2012 року із зобов'язанням покинути території України до 25 липня 2012 року. При цьому, до суду із даним позовом ДМС звернулося також 19 липня 2012 року, тобто не надавши відповідачу можливості виконати рішення повноваженого органу у добровільному порядку.

Тому суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, його рішення відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, такі ґрунтуються на помилковому трактуванні правових норм, а тому підстав для скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.

За правилами частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанцій залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Не може бути скасовано правильне і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління Державної міграційної служби України у Волинській області відхилити, а постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.В. Головчук

М.І. Мойсюк

Я.Л. Іваненко