Справа № 804/15036/14
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2015-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 квітня 2015 рокусправа № 804/15036/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Кругового О.О.

суддів: Дадим Ю.М. Уханенка С.А.

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О.,

за участю представника відповідача: Німець Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.10.2014 року у справі №804/15036/14 за адміністративним позовом Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №14» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені, -

ВСТАНОВИВ :

Дніпропетровське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до суду з адміністративним позовом до комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №14» , яким просило стягнути з останнього суму адміністративно-господарських санкцій у розмірі 31209.58 грн. та пені за порушення термінів сплати адміністративно-господарської санкції у розмірі 9.36 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що несплата адміністративно-господарських санкцій до Фонду соціального захисту інвалідів завдає значної шкоди державним інтересам, не дозволяє в повній мірі створити інвалідам необхідні умови, які дають можливість вести повноцінний спосіб життя.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.10.2014 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Дніпропетровське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову, та винести нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Також, заявник апеляційної скарги зазначив, що Відповідач не звільняється від обов'язку сплачувати штрафні санкції до відділення фонду на підставі ст.20 Закону України №875-XII, оскільки зазначена норма не ставить відповідний обов'язок підприємства у залежність від будь-яких обставин, з яких інвалід не працює на підприємстві.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Відповідачем у повному обсязі було виконано покладені на нього законодавством обов'язки щодо працевлаштування інвалідів, дотримано існуючі правила здійснення господарської діяльності щодо забезпечення працевлаштування інвалідів та вжито необхідних та достатніх заходів, спрямованих на забезпечення працевлаштування інвалідів та створення робочих місць для осіб даної категорії.

Суд апеляційної інстанції не погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст..17 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів» підприємства, установи і організації за рахунок коштів Фонду соціального захисту інвалідів або за рішенням місцевої ради за рахунок власних коштів, у разі необхідності, створюють спеціальні робочі місця для працевлаштування інвалідів, здійснюючи для цього адаптацію основного і додаткового обладнання, технічного оснащення і пристосування тощо з урахуванням обмежених можливостей інваліда

За змістом статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» вбачається, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, встановлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця..

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що у відповідності до нормативу, Відповідач створив місця для працевлаштування інвалідів на підприємстві у кількості 10 одиниць, з яких 9 місць були зайнятими інвалідами, а 5 залишалось незайнятим.

Тобто, в даному випадку, Відповідачем було виконано вимоги приписів Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», щодо створення нормативу робочих місць для інвалідів.

Однак, згідно з частиною 3 статті 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.4 ч.3 ст.50 Закону України «Про зайнятість населення», роботодавці зобов'язані своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії).

Частиною 3 статті 18-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» встановлено, що державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Отже, приписами чинного законодавства встановлено, що до обов'язків підприємства пов'язаних з працевлаштуванням інвалідів входить не тільки створення робочих місць для інвалідів, але і інформування держави про наявність таких місць шляхом подання щорічної звітності до Фонду соціального захисту інвалідів та інформування про попит на робочу силу районного центру зайнятості.

При цьому, частиною 1 статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, які використовують найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені, яка обчислюється відповідно до Закону, виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Відповідно до частини 1 статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Водночас, частиною 2 наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком або збором (обов'язковим платежем), обов'язкова сплата яких передбачена Конституцією України та Податковим кодексом України, а є заходом впливу до правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення.

Як свідчать матеріали справи, що 05.02.2014 року Відповідачем було подано до Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2013 рік, в якому Відповідачем було самостійно визначено, що на підприємстві у 2013 році середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу становила 261 особа, середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність складає 9 осіб, загальна кількість місць створених відповідно до ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів» становить 10 одиниць.

Також, відповідачем до районного центру зайнятості були подані звіти про наявність вакансій за формою №3-ПН станом на: 10.01.2013 року, 04.02.2013 року, 01.03.2013 року, 13.03.2013 року, 03.04.2013 року, 06.06.2013 року, 17.06.2013 року, 24.07.2013 року, 06.09.2013 року.

Проте, звіти про наявність вакансій за травень, серпень, жовтень, листопад, грудень 2013 року до районного центру зайнятості не подавались.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що до обов'язків підприємства відноситься створення робочих місць для інвалідів, яке не супроводжується його обов'язком самостійно підбирати та працевлаштовувати інвалідів на створені робочі місця, оскільки такий обов'язок покладено на фонд соціального страхування інвалідів та Державну службу зайнятості. До обов'язків підприємств відноситься інформування зокрема районних центрів зайнятості про наявність вакантних робочих місць для інвалідів шляхом надання відповідних звітів щомісячно.

Отже, Відповідач у 2013 році не здійснив всіх залежних від нього заходів по працевлаштуванню інвалідів на створені ним вакантні робочі місця, шляхом ненадання обов'язкової щомісячної звітності до районного центру зайнятості, що свідчить про наявність протиправного характеру в його діях.

При цьому, Відповідач у своїх поясненнях наголосив, що звіти за формою №3-ПН за травень, серпень, жовтень, листопад, грудень 2013 року до центру зайнятості не подавалися, у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці на підприємстві та скороченням працівників та виключенням посад зі штатного розкладу на підприємстві.

В той же час, суд апеляційної інстанції зазначає, що зміни в організації підприємства не можуть бути підставою для його звільнення від обов'язку по інформуванню районного центру зайнятості про наявність вакантних робочих місць, придатних для працевлаштування інвалідів, які скороченню не піддавались.

Таким чином, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для стягнення з Відповідача суми адміністративно-господарських санкцій у розмірі 31209.58 грн. та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2013 року у розмірі 9.36 грн.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.10.2014 року була прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що свідчить про необхідність її скасування.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст. 195, ст. 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ч. 1 ст. 202, ст. 207 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів - задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.10.2014 року у справі №804/15036/14- скасувати та прийняти нову.

Адміністративний позов Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів - задовольнити.

Стягнути з комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №14» на користь Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно- господарські санкції у розмірі 31209.58 грн.

Стягнути з комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №14» на користь Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів пеню за порушення термінів спалти адміністративно-господарських санкцій у розмірі 9.36 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.О. Круговий

Суддя: Ю.М. Дадим

Суддя: С.А. Уханенко