Справа № 577/1032/15-а
Суддя: Дюкарєва С.В.
Дата ухвалення: 2015-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2015 р.Справа № 577/1032/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Дюкарєвої С.В.

Суддів: Жигилія С.П., Перцової Т.С.

за участю секретаря судового засідання Мороз Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 10.03.2015р. по справі № 577/1032/15-а

за позовом ОСОБА_1

до Відділу державної виконавчої служби Конотопського міськрайонного управління юстиції Сумської області

про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_1, звернулась до Конотопського міськрайонного суду Сумської області з адміністративним позовом до Відділу державної виконавчої служби України Конотопського міськрайонного управління юстиції в Сумській області, в якому просила суд:

- визнати незаконними дії державного виконавця відділу ВДВС Конотопського міськрайонного управління юстиції Ларіонова А.С. по винесенню постанови про відкриття виконавчого провадження від 10.12.2014 та накладення штрафу у розмірі 680,00 грн.;

- зобов'язати державного виконавця відділу ВДВС Конотопського міськрайонного управління юстиції Ларіонова А.С. скасувати неправомірну постанову про відкриття виконавчого провадження від 10.12.2014 року.

Постановою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 10.03.2015 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі, посилаючись на прийняття оскаржуваної постанови при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи та порушення судом першої інстанції, при прийнятті оскаржуваної постанови, норм матеріального і процесуального права, позивач просить постанову Конотопського міськрайонного суду від 10.03.2015 року скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач, зокрема, посилається на порушення судом першої інстанції приписів ст.ст. 1, 5, 11, 51 Закону України "Про виконавче провадження", що призвело до неправильного вирішення справи, а також на доводи та обставини викладені в апеляційній скарзі. Вказує, що судом першої інстанції не прийнято до уваги тих обставин, що державним виконавцем відділу ДВС Конотопського міськрайонного управління юстиції Ларіоновим А.С. не здійснювалися жодних виконавчий дій для виконання рішення суду, оскільки ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 зареєстровані та фактично проживали зовсім в іншому місці, що підтверджується паспортними даними та довідками про реєстрацію місця мешкання від 29.09.2008. Враховуючи зазначене, виконавчий збір не підлягає стягненню з боржника у зв'язку із невжиттям виконавчою службою примусових заходів щодо виконання вищевказаного рішення. Окрім цього, судом взагалі проігноровано той факт, що у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3, третя особа - об'єднання власників квартир «Дім», про виселення, вселення, усунення перешкод у користуванні квартирою, відшкодування моральної шкоди, ОСОБА_4 була представником ОСОБА_3 та діяла на підставі довіреності, що була посвідчена головою Хмелівської сільської ради Краснопільського району, копія якої знаходилась у матеріалах цивільної справи. Враховуючи зазначене, на неї, як на представника ОСОБА_3, не може бути накладений виконавчий збір, оскільки ОСОБА_1 не була стороною у справі.

Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явились, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення справи, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не визнана судом обов'язковою, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Під час судового розгляду справи встановлено, що 29.05.2013 року постановою державного виконавця було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2/577/5/2013 виданого 23.05.2013 року Конотопським міськрайонним судом Сумської області про вселення ОСОБА_6 до АДРЕСА_1, де боржником визнано ОСОБА_1 та надано строк для добровільного виконання рішення до 05.06.2013 року. Зазначено, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення, буде розпочато примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору та витрат на виконання.

ОСОБА_1 рішення суду добровільно виконано не було. Документального підтвердження про виконання даного рішення ОСОБА_1 не надала.

З метою перевірки виконання даних рішень державним виконавцем було здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1 в результаті якого було встановлено, що рішення суду боржниками виконано не було, про що складено відповідний акт.

17.06.2013 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 680 грн., яку за вих. № 12130/16 було направлено боржнику, а 26.06.2013 року вручено особисто під підпис боржнику (а.с.7,38).

01.12.2014 року державним виконавцем було складено акт на підставі якого було закінчено вказані виконавчі провадження з підстав передбачених п. 8 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" (а.с.39).

10.12.2014 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови № б/н виданої 17.06.2013 року ВДВС Конотопського МУЮ про стягнення 680,00 грн. виконавчого збору з боржника: ОСОБА_1 (а.с. 7).

Не погодившись з рішенням відповідача про відкриття виконавчого провадження від 10.12.2014 року, позивач звернулась з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки станом на 05.06.2013 року ОСОБА_1 добровільно рішення суду, на підставі якого було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2/577/5/2013, виданого 23.05.2013 року Конотопським міськрайонним судом про вселення ОСОБА_6, де боржником визнано ОСОБА_1, не виконала, то державним виконавцем правомірно, після закінчення строку для добровільного виконання судового рішення винесено 17.06.2013 року постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 680 грн.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

За приписами ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України ,,Про виконавче провадження".

Відповідно до статті 6 Закону України ,,Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Статтею 17 Закону України "Про виконавче провадження" відносить постанову про стягнення виконавчого збору до виконавчого документу.

Відповідно до частини 2 статті 25 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до ст. 27 ЗУ "Про виконавче провадження" у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Частина 1 статті 28 Закону України ,,Про виконавче провадження" передбачає, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи.

У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача.

Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Доказів оскарження боржником в судовому порядку постанови державного виконавця від 17.06.2013 р. про стягнення виконавчого збору у розмірі 680,00 грн. матеріали справи не містять та колегією суддів не встановлено. Зазначена постанова є чинною, у зв'язку з чим суд позбавлений можливості надавати правову оцінку правомірності її винесення у межах спірних правовідносин у даній справі.

Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 49 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Матеріали справи свідчать, що 01.12.2014 року старшим державним виконавцем Ларіоновим А.С. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" - у зв'язку з виконанням в повному обсязі вимог виконавчого документа, на підставі акту державного виконавця від 01.12.2014 року. Виконавчий збір та витрати на виконання не стягнуто, у зв'язку з чим державним виконавцем виділено в окремі виконавчі провадження постанови про стягнення виконавчого збору та витрат на виконання. (а.с. 92)

Відповідно до частини 7 статті 28 Закону України "Про виконавче провадження", у разі завершення виконавчого провадження з виконання рішення немайнового характеру та в разі закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених статтею 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.

Аналогічні положення містяться у пункті 3.7.4 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої на виконання положень Закону №606 наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, - у разі завершення виконавчого провадження з виконання рішення немайнового характеру, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 5, 8, 9, 11 - 13 частини першої статті 49 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець у постанові про закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа) зазначає про виділення постанови про стягнення виконавчого збору в окреме провадження та не пізніше наступного робочого дня після завершення такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору, про що виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. Строк для самостійного виконання боржнику в такому випадку не надається.

Таким чином, враховуючи, що виконавче провадження було закінчено згідно з постановою державного виконавця від 01.12.2014 на підставі пункту 8 частини 1 статті 49 Закону України "Про виконавче провадження", а виконавчий збір за постановою виконавця від 17.06.2013 залишився не стягнутим, у державного виконавця були наявні законні підстави для винесення постанови про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови про стягнення виконавчого збору в сумі 680,00 грн.

Доводи позивача - ОСОБА_1 про те, що державним виконавцем Ларіоновим A.C. не здійснювалося жодних виконавчих дій для виконання рішення суду, що вона проживала і проживає в АДРЕСА_3, а не по тій адресі по якій державний виконавець здійснював свої виконавчі дії та на неї як на представника ОСОБА_3, не може бути накладений виконавчий збір, оскільки вона не була стороною у справі, судом першої інстанції обґрунтовано не прийнято до уваги, оскільки згідно виконавчого листа № 2/577/5/2013, виданого 23.05.2013 року Конотопським міськрайонним судом Сумської області, про вселення ОСОБА_6 до АДРЕСА_1, боржником визнано саме ОСОБА_1

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 1 частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що державний виконавець, при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження від 10.12.2014 щодо стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору, діяв в межах наданих йому повноважень, відповідно до вимог чинного законодавства України, відтак правові підстави для задоволення вимог позивача відсутні.

У відповідності до ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинне бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що постанова Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 10.03.2015 року відповідає вимогам ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги позивача колегією суддів не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову чи ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 10.03.2015р. по справі № 577/1032/15-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Дюкарєва С.В.
Судді(підпис) (підпис) Жигилій С.П. Перцова Т.С.
Повний текст ухвали виготовлений 26.05.2015 р.