Справа № 816/4398/14
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2015-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2015 р.Справа № 816/4398/14
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бенедик А.П.

Суддів: Водолажської Н.С. , Калиновського В.А.

за участю секретаря судового засідання Тітової А.В.

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Вельми І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 30.03.2015р. по справі №816/4398/14

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства оборони України

про визнання дій протиправними,скасування протоколу по нарахуванню одноразової грошової допомоги по інвалідності та зобов'язання вчинити дії та стягнення коштів,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду із адміністративним позовом до Міністерства оборони України, в якому просив :

- встановити вину Міністерства оборони України і обмеженні прав позивача на одноразову грошову допомогу в розмірі встановленому ЗУ № 2011-12 та неповному виконанні рішення суду згідно протоколу засідання комісії затвердженого 14.05.2014 р.;

- скасувати протокол засідання комісії Міністерства оборони України по нарахуванню позивачу одноразової грошової допомоги по інвалідності;

-зобов'язати Міністерство оборони України здійснити перерахунок недоплачених коштів одноразової грошової допомоги по інвалідності згідно із ст. 9 та 16 ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в розмірі 54-х місячного грошового щомісячного забезпечення виходячи з грошового забезпечення 2753,50 грн. на місяць з урахуванням проведених виплат (26270,25грн.);

- стягнути недоплачену одноразову грошову допомогу по інвалідності в розмірі 122418,75 грн.

- встановити судовий контроль за виконанням судового рішення;

- зобов'язати відповідача надати суду звіт про виконання судового рішення на протязі 2 місяців;

- стягнути Міністерства оборони України моральну шкоду в розмірі 20000 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що 30.05.2014 року на виконання постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 14.02.2012 р. по справі № 1609/2а-1177/11 Полтавським ОВК на його рахунок було перераховано кошти в сумі 26270,25 грн. Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України №499 від 28.05.2008 р. передбачено, що військовослужбовцям у разі настання інвалідності 2 групи після закінчення трьох місячного строку після звільнення, але внаслідок захворювання, що мало місце в період її проходження, одноразова грошова допомога виплачується у розмірі 54 - місячного грошового забезпечення. Розмір грошового забезпечення на час встановлення інвалідності складав 2753,50 грн., отже, розмір одноразової грошової допомоги по інвалідності має становити 148689,00 грн.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 30.03.2015 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано протокол комісії Міністерства оборони України від 07.05.2014 року № 1 в частині визначення позивачу розміру одноразової грошової допомоги по інвалідності.

Зобов'язано Міністерство оборони України здійснити позивачу перерахунок одноразової грошової допомоги по інвалідності передбаченої статтею 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у розмірі встановленому Постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб" від 28.05.2005 року № 499 виходячи з щомісячного розміру грошового утримання 2753,50 грн.

Стягнуто з Міністерства оборони України на користь позивача моральну шкоду в розмірі 4000,00грн.

Зобов'язано Міністерство оборони України подати до суду звіт про виконання судового рішення після спливу двох місячного строку з моменту набрання законної сили постановою суду.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Відповідач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 30.03.2015 року в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач посилається на прийняття оскаржуваної постанови з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Вказує, що задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до неправомірного висновку про їх обґрунтованість. Зазначив, що на виконання постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 14.02.2012 р. по справі 1609/2а-1177/11, Міністерством Оборони України 13.05.2014 року прийнято рішення про призначення позивачу одноразової грошової допомоги. Розмір допомоги обчислено відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008р. № 499. Вказаним Порядком встановлено, що грошове забезпечення для обчислення одноразової грошової допомоги визначається для військовослужбовців звільнених зі служби - на день звільнення виходячи з посадового окладу. Розмір грошового забезпечення позивача на день звільнення з військової служби становив 468 крб. СРСР. Для переведення карбованців СРСР в гривні застосовувався коефіцієнт 1,05 відповідно до вимог ст. 3 Закону України "Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України", у зв'язку з чим розмір одноразової грошової допомоги становить 468 крб. СРСР х 54 х 1,05 = 26535,60 грн. Враховуючи наведене, при нарахуванні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені діючим законодавством, а тому заявлені в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. Також, при прийнятті рішення суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку щодо наявності встановлених підстав для стягнення на користь позивача суми моральної шкоди. Крім того, на думку відповідача вказаний спір предметно підсудний місцевому загальному суду, як адміністративному, в зв'язку з чим, приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції також допустив порушення вимог процесуального права.

Позивач правом надання письмових заперечень на апеляційну скаргу не скористався.

У судовому засіданні позивач заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив відмовити в її задоволенні.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду, що позивач проходив військову службу в ЗС СРСР та звільнений з військової служби за станом здоров'я 11.03.1990 року.

В лютому 2008 року позивачу встановлену другу групу інвалідності внаслідок загального захворювання, витяг з акту МСЕК серії 7-66 ТЕ №0307275 від 21.02.2008 року (а.с. 59).

30.12.2009 року медико-соціальною експертною комісією №1 Полтавської області встановлено позивачу 2 групу інвалідності, що пов'язана з виконанням обов'язків військової служби при ліквідації наслідків аварії на ядерному об'єкті, що підтверджується довідкою сер. МСЕ № 0013736 (а.с. 33).

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 14.02.2012 року по справі №1609/2а-1177/11 частково задоволено позовні вимоги Військового прокурора Полтавського гарнізону в інтересах ОСОБА_1 до Полтавського обласного військового комісаріату, Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов'язання виплатити одноразову грошову допомогу у зв'язку з інвалідністю.

Зобов'язано Міністерство оборони України здійснити дії щодо прийняття рішення про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в зв'язку із встановленням другої групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 р. N 2011-ХІІ (в редакції Закону України № 328-У від 03.11.2006 р.), у розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку та у мов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб" від 28 травня 2008 р. N 499 з надісланням його до Полтавського обласного військового комісаріату. Зобов'язано Полтавський обласний військовий комісаріат після отримання відповідного рішення Міністерства оборони України про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги здійснити дії по її виплаті на користь ОСОБА_1 В іншій частині позову відмовити.

На виконання вказаної постанови, протоколом комісії з розгляду питань, пов'язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 07.05.2014 р. № 1 позивачу призначено одноразову грошову допомогу в розмірі 54-місячного грошового забезпечення в сумі 26535,60грн. Приймаючи вказаний протокол, відповідач виходив з того, що розмір грошового забезпечення становить 468 крб. СРСР. або 491,40 грн.

Позивач, не погоджуючись із розміром визначеного відповідачем грошового забезпечення, звернувся до суду із даним позовом.

Колегія суддів зауважує, що оскільки судове рішення щодо відмови в задоволенні частини позовних вимог жодною із сторін не оскаржуються, то згідно із положеннями ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) воно не підлягає апеляційному перегляду.

В свою чергу, задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що розмір одноразової грошової допомоги, на яку позивач має право у зв'язку з настанням інвалідності другої групи внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням обов'язків військової служби, повинен обчислюватись з розміру грошового забезпечення відповідної категорії військовослужбовців на момент встановлення МСЕК інвалідності, а саме 2753,50 грн. Таким чином відповідачем було неправомірно застосовано при розміру одноразової грошової допомоги в зв'язку із встановленням позивачу другої групи інвалідності розмір грошового забезпечення в сумі 468 крб. СРСР. або 491,40 грн. Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог в частині стягнення на користь позивача моральної шкоди у розмірі 4000 грн. та встановлення судового контролю за виконанням рішення суду.

Колегія суддів погоджується з даними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до п. 2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 р. №499 встановлено, що грошове забезпечення визначається: для військовослужбовців, які перебувають на кадровій військовій службі або проходять військову службу за контрактом, - за останньою посадою, яку вони займали на день втрати працездатності, а для звільнених з військової служби - на день звільнення, виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія), одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Таким чином, грошове забезпечення для виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв'язку з інвалідністю повинно визначатись за останньою посадою, яку він займав на день звільнення і за якою здійснюється його соціальний захист та пенсійне забезпечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з п. 2 Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 р. №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) до події, факту застосовується той закон або нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали чи мали місце.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що для визначення конкретного розміру складових грошового забезпечення за останньою посадою, яку позивач займав при звільнені, повинні застосовуватися закони та підзаконні нормативні акти, що діяли станом на день встановлення позивачу групи інвалідності - 30.12.2009 року.

Згідно п.п. 2 п. 1 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб встановлено, що одноразова грошова допомога виплачується: військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі настання інвалідності в період проходження військової служби та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби чи після закінчення зазначеного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, - у розмірі: 54-місячного грошового забезпечення - інвалідам II групи.

На підставі викладеного, розрахунок грошового забезпечення при встановленні виплат одноразової грошової допомоги здійснюється на момент виникнення випадків, передбачених законом, зокрема, настання інвалідності військовослужбовців звільнених з військової служби у разі настання інвалідності після закінчення трьох місяців з часу звільнення зі служби, але внаслідок захворювання пов'язаного з виконанням службових обов'язків.

Розмір одноразової грошової допомоги у випадках настання інвалідності безпосередньо залежить від ступеня втрати працездатності, визначеного МСЕК при встановленні інвалідності, що дає підстави вважати, що при виплаті вказаної допомоги слід виходити з розміру грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців на момент встановлення втрати працездатності.

Право позивача на призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги у зв'язку з настанням інвалідності 2-ї групи встановлено постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 14.02.2012 року по справі №1609/2а-1177/11 та в силу приписів частини першої статті 72 КАС України не підлягають доказуванню.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що розмір одноразової грошової допомоги, на яку позивач має право у зв'язку з настанням інвалідності другої групи внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням обов'язків військової служби повинен обчислюватись з розміру грошового забезпечення відповідної категорії військовослужбовців на момент встановлення позивачу інвалідності.

Як вбачається з довідки Полтавського обласного військового комісаріату від 25.03.2015 р. №10/807, розмір грошового забезпечення позивача станом на дату встановлення йому інвалідності складає 2753,50грн.

Таким чином, колегія суддів дійшла виснвоку, що розрахунок розміру одноразової грошової допомоги в зв'язку із встановленням позивачу другої групи інвалідності має здійснюватись виходячи з розміру грошового забезпечення у розмірі 2753,50 грн., а тому відповідачем було неправомірно застосовано при нарахуванні позивачу одноразової грошової допомоги розмір грошового забезпечення у сумі 468 крб. СРСР. або 491,40 грн.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості заявлених позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування протоколу комісії Міністерства оборони України від 07.05.2014 № 1 в частині визначення позивачу розміру одноразової грошової допомоги по інвалідності та зобов'язання відповідача здійснити позивачу перерахунок одноразової грошової допомоги по інвалідності передбаченої статтею 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у розмірі встановленому Постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб" від 28.05.2005 року № 499 виходячи з щомісячного розміру грошового утримання 2753,50 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що грошове забезпечення для виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв'язку з інвалідністю повинно визначатись на день його звільнення виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, відсоткової надбавки за вислугу років, тобто за останньою посадою, яку він займав на день звільнення, колегія суддів вважає необґрунтованими з вищезазначених підстав.

Також колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності встановлених підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 4000 грн., виходячи з наступного.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 1174 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

З системного аналізу вказаної норми, колегія приходить до висновку що, для відшкодування шкоди, завданої фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи не є кваліфікуючою ознакою наявність вини цієї особи, але право на відшкодування шкоди законодавством пов'язується з підставами виникнення шкоди, завданої незаконними діями, та умовами виникнення права на його відшкодування.

Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права

При з'ясуванні фактів, з якими закон пов'язує відшкодування моральної шкоди, слід виходити з вимог ст. ст. 1167, 1187 ЦК України, які визначає підстави покладання обов'язку по відшкодуванню такої шкоди та обставини, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування.

Відповідно до роз'яснень, даних в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.95 № 4, моральна шкода це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Частиною 2 статті 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Враховуючи вищенаведене та беручі до уваги, що належна позивачу грошова допомога по інвалідності була виплачена позивачу у розмірі, що є значно меншим від передбаченого чинним законодавством, колегія суддів дійшла висновку, що вказані дії відповідача призвели до моральних страждань, втрати ним нормальних життєвих зв'язків і вимагало від позивача додаткових зусиль для організації свого життя.

Таким чином, з урахуванням принципу розумності та достатності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 4000 грн.

Колегія суддів також вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо наявності встановлених ст. 267 КАС України підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в частині зобов'язання Міністерство оборони України подати до суду звіт про виконання судового рішення після спливу двох місячного строку з моменту набрання законної сили постановою суду.

Посилання заявника апеляційної скарги на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки даний спір предметно підсудний місцевому загальному суду, як адміністративному, колегія суддів вважає помилковими, виходячи з наступного.

Відповідно до 2 ч. 2 ст. 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 18 КАС України встановлено, що окружним адміністративним судам підсудні адміністративні справи однією зі сторін в яких є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, обласна рада, Київська, Севастопольська міська рада, їх посадова чи службова особа, крім випадків, передбачених цим Кодексом, та крім справ щодо їх рішень, дій чи бездіяльності у справах про адміністративні проступки та справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам.

Із системного аналізу вищезазначених положень Кодексу вбачається, що з урахуванням суб'єктного критерію, місцевим загальним судам, як адміністративним, підсудні справи, в яких однією зі сторін є орган чи посадова особа органу місцевого самоврядування. Однак, коли іншою стороною у справі є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, обласна рада, Київська або Севастопольська міська рада, їх посадова чи службова особа, то така справа підсудна окружному адміністративному суду.

З наведених вище правових положень можна дійти висновку, що для визначення компетентного місцевого адміністративного суду якому предметно належить розглядати дану адміністративну справу необхідно встановити правовий статус відповідача та природу спірних правовідносин.

Колегія суддів зазначає, що предметом спору даної справи є визнання неправорміними дій державного органу щодо нарахування одноразової грошової допомоги у зв'язку з настанням інвалідності другої групи внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням обов'язків військової служби.

Враховуючи викладене, керуючись положеннями п. 1 ч. 2 ст. 18 КАС України, колегія суддів дійшла висновку, що даний спір предметно не підсудний місцевому загальному суду як адміністративному, а належить до підсудності окружного адміністративного суду.

Крім того, згідно частини 1 статті 24 КАС України, адміністративні справи, предметом оскарження в яких є рішення, дії чи бездіяльність Кабінету Міністрів України, міністерства чи іншого центрального органу виконавчої влади, Національного банку України, їхньої посадової чи службової особи, виборчої комісії (комісії з референдуму), члена цієї комісії розглядаються і вирішуються в окружному адміністративному суді колегією у складі трьох суддів.

Таким чином, посилання відповідача про те, що вказаний спір підлягає розгляду місцевим загальним судом, як адміністративним, є помилковим.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Колегія суддів зазначає, що позивач, надавши письмові докази, що були предметом дослідження при проведенні перевірки та при розгляді справи судом першої інстанції, виконав вимоги ч.1 ст. 71 КАС України.

Натомість, відповідач, заперечуючи проти позову, в порушення вимог ч.2 ст. 71 КАС України, не надав жодних належних і допустимих доказів на підтвердження законності та обґрунтованості власних дій, що є предметом оскарження позивачем.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова Полтавського окружного адміністративного суду від 30.03.2015р. по справі №816/4398/14 відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, відповідача у справі.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, п. 1 ч. 1 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 30.03.2015р. по справі №816/4398/14 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними,скасування протоколу по нарахуванню одноразової грошової допомоги по інвалідності та зобов'язання вчинити дії та стягнення коштів залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Бенедик А.П.
Судді(підпис) (підпис) Водолажська Н.С. Калиновський В.А.

Повний текст ухвали виготовлений 27.05.2015 р.