Справа № 826/1909/15
Суддя: Пилипенко О.Є.
Дата ухвалення: 2015-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/1909/15 Головуючий у 1-й інстанції: Бояринцева М.А. Суддя-доповідач: Пилипенко О.Є.
У Х В А Л А

Іменем України

26 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Глущенко Я.Б. та Шелест С.Б.,

при секретарі - Грабовській Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 березня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування постанови, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року позивач - ОСОБА_2, звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Державної виконавчої служби України про

визнання незаконною та скасування постанови старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Бойка О.М. від 28.01.2015 ВП №46267003 про відмову у відкритті виконавчого провадження;

зобов'язання вчинити дії щодо відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.01.2015 №826/17563/14 відносно боржника - Державної виконавчої служби України про поновлення ОСОБА_2 з 19.12.2014 на посаді старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України;

стягнення з Державної виконавчої служби України 1 378,00 грн. моральної шкоди.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 березня 2015 року позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та постановити нове рішення, яким задовольнити відмовити в задоволенні позовних вимог. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.

В судовому засіданні 26 травня 2015 року ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду, на підставі ст. 55 КАС України, було допущено правонаступництво відповідача з Державної виконавчої служби України на Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Державної виконавчої служби України - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 березня 2015 року - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Бойка О.М. від 28.01.2015 ВП №46267003 відмовлено у відкритті виконавчого провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження". Підставою для винесення вказаної постанови став той факт, що у виконавчому документі передбачено два способи виконання судового рішення - поновлення на посаді та стягнення коштів, що провадяться у різні строки та у різний спосіб.

Поряд з цим, постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.12.2014, на підставі якої виданий виконавчий лист від 13.01.2015 у справі №826/17563/14, ухвалена на користь одного позивача та проти одного відповідача. Таким чином, відповідно до положень законодавства, у даному випадку, не передбачено видання кількох виконавчих листів.

Відтак суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та оскаржувана постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження є протиправною, з огляду на що підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.12.2014 у справі №826/17563/14 ОСОБА_2 поновлено на посаді старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України з 19.12.2014 та стягнуто з Державної виконавчої служби України на користь ОСОБА_2 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу, про що 13.01.2015 видано виконавчий лист, допущений до негайного виконання в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку в межах стягнення за один місяць.

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Бойка О.М. від 28.01.2015 ВП №46267003 відмовлено у відкритті виконавчого провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження". Підставою для винесення вказаної постанови став той факт, що у виконавчому документі передбачено два способи виконання судового рішення - поновлення на посаді та стягнення коштів, що провадяться у різні строки та у різний спосіб.

Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернувся до адміністративного суду з цим позовом.

Обговорюючи правомірність вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до п. 1 ст. 11 цього Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець згідно п. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, Державна виконавча служба України як орган виконавчої влади не повинна виходити за межі своїх повноважень, тим самим порушуючи права громадян, а повинна дотримуватися норм Конституції та законів України, і, відповідно, виконувати рішення судів.

Державна виконавча служба України повинна здійснити всі дії, направлені на повне виконання судового рішення.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 30 Закону України "Про виконавче провадження" негайному виконанню підлягають рішення: 1) про стягнення аліментів, заробітної плати в межах платежів, вирахуваних за один місяць, а також про стягнення усієї суми боргу за такими виплатами, якщо рішенням передбачено її негайне стягнення; 2) про поновлення на роботі чи на попередній посаді незаконно звільненого або переведеного працівника.

У разі якщо рішення підлягає негайному виконанню, державний виконавець відкриває виконавче провадження не пізніше наступного робочого дня після надходження документів, зазначених у ст. 17 цього Закону, і невідкладно розпочинає його примусове виконання.

Відповідно ч. 1 ст. 258 КАС України за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист. Якщо судове рішення ухвалено на користь кількох позивачів чи проти кількох відповідачів, суд має право видати кілька виконавчих листів, точно зазначивши, яку частину судового рішення треба виконати за кожним виконавчим листом.

Частиною першою ст. 259 КАС України встановлено, що виконавчий лист має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України "Про виконавче провадження".

Положеннями ст. 17 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконавче провадження" такими документами, зокрема, є виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті;

Згідно із ч. 2 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", у разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов'язок чи право стягнення є солідарним.

Виконавчий документ повинен бути підписаний уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплений печаткою. Скріплення виконавчого документа гербовою печаткою є обов'язковим у разі, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, за законом зобов'язаний мати печатку із зображенням Державного Герба України.

Законом можуть бути встановлені також інші додаткові вимоги до виконавчих документів.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, виконавчий лист Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.01.2015 у справі №826/17563/14 відповідає вимогам, встановленим законодавством до виконавчого листа.

При цьому постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.12.2014, на підставі якої виданий виконавчий лист від 13.01.201 у справі №826/17563/14, ухвалена на користь одного позивача та проти одного відповідача.

Водночас зі змісту оскаржуваної постанови від 28.01.2015 ВП №46267003 вбачається, що відповідач відмовив у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.01.2015 у справі №826/17563/14 посилаючись на п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження", яким передбачено, що державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Відповідач посилався на те, що за виконавчим листом передбачено вчинення певних дій та стягнення коштів, що відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" провадиться у різний спосіб та строки. У зв'язку із зазначеним, на думку відповідача, Окружний адміністративний суд міста Києва мав видати два виконавчі документи із зазначенням тієї частини судового рішення, яка підлягає виконанню.

Проте, відповідно до положень законодавства, у даному випадку, не передбачено видання кількох виконавчих листів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та оскаржувана постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження є протиправною.

Також колегія суддів погоджується із судом першої інстанції щодо висновків за результатами розгляду позовних вимог про стягнення моральної шкоди.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ст. 1173, 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, в даному випадку згідно наданих суду доказів є підстави вважати, що оскаржувана постанова винесена державним виконавцем свідомо, що, на думку суду, є підставою для висновку про завдання позивачу душевних страждань.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 березня 2015 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 березня 2015 року - без змін.

Ухала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: О.Є. Пилипенко

Суддя: Я.Б. Глущенко

С.Б. Шелест

Дата виготовлення та підписання повного тексту рішення - 26.05.2015 року.

.

Головуючий суддя Пилипенко О.Є.

Судді: Глущенко Я.Б.

Шелест С.Б.