Справа № 806/1021/15
Суддя: Шимонович Роман Миколайович
Дата ухвалення: 2015-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2015 року Житомир справа № 806/1021/15

категорія 3.7

Житомирський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Шимоновича Р.М., суддів: Семенюка М.М., Сичової О.П.,

за участі секретаря Коваля О.В.,

за участі позивача та представників відповідачів,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління з питань звернень громадян Адміністрації Президента України, Міністерства інфраструктури України, Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті про визнання бездіяльності та дій неправомірними, зобов'язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- визнати бездіяльність управління з питань звернень громадян Адміністрації Президента України щодо звернення ОСОБА_1 по суті, не проведення аналізу щодо відповідності Порядку регулювання діяльності автостанцій Конституції та Законам України;

- визнати бездіяльність Міністерства інфраструктури України щодо звернення ОСОБА_1 по суті, надання оцінки діям посадових осіб Укртрансінспекції, які порушили статтю 5 Закону України "Про автомобільний транспорт", не дослідження на відповідність Порядку регулювання діяльності автостанцій, або його окремих частин, Конституції та Законам України;

- визнати бездіяльність Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті щодо звернення ОСОБА_1 по суті, з створення умов безпечного, якісного та ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг на автостанції № 1 м. Коростишів;

- визнати неправомірними дії управління з питань звернень громадян Адміністрації Президента України щодо направлення скарги на розгляд Міністерства інфраструктури України;

- визнати неправомірними дії Міністерства інфраструктури України щодо:

направлення скарги на розгляд Державної інспекції з безпеки на наземному транспорті;

ненадання належної оцінки діям посадових осіб Державної інспекції з безпеки на наземному транспорті щодо невиконання основного завдання державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту, згідно Закону, а саме: створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення вантажів, надання додаткових транспортних послуг на автостанції №1 м. Коростишів, затвердження Порядку регулювання діяльності автостанцій за невідповідності його окремих частин Конституції та Законам України;

- визнати неправомірними дії Державної інспекції з безпеки на наземному транспорті щодо:

ненадання копій документів в зв'язку з чим, ким заплановані та які заходи державного контролю здійснювались Укртрансінспекцією на автостанції №1 м. Коростишів, копій матеріалів перевірок, якими виявлено недотримання вимог до автостанції відповідного класу під час здійснення державного контролю, копій звернень, які надходили від органів державної влади або органів місцевого самоврядування про недотримання вимог до автостанції щодо автостанції № 1 м. Коростишів;

заходів державного контролю, які здійснювались Укртрансінспекцією на автостанції № 1 м. Коростишів;

закриття автостанції №1 м. Коростишів;

- зобов'язати управління з питань звернень громадян Адміністрації Президента України направити відповідному підрозділу Адміністрації Президента України матеріали для проведення аналізу щодо відповідності Порядку регулювання діяльності автостанцій Конституції та Законам України;

- зобов'язати Міністерство інфраструктури України надати оцінку діям посадових осіб Укртрансінспекції, які порушили статтю 5 Закону України "Про автомобільний транспорт", допустивши фактичне закриття автостанції №1 м. Коростишів, дослідити та привести у відповідність окремі частини Порядку регулювання діяльності автостанцій, або його окремих частин, Конституції та Законам України;

- зобов'язати Державну інспекцію з безпеки на наземному транспорті забезпечити виконання статті 5 Закону України "Про автомобільний транспорт", за якою основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення вантажів, надання додаткових транспортних послуг на автостанції №1 м. Коростишів.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивач, як і більшість громадян міста Коростишева, Коростишіського району та сусідніх районів, не має змоги придбати пільгові квитки для проїзду в інші міста України, через те, що автостанція № 1 не працює. Зазначає, що відмова Укртрансінспекції у видачі автостанції № 1 м. Коростишів свідоцтва про атестацію фактично являється закриттям автостанції та позбавленням населення права на придбання квитків, у тому числі пільгових, що є порушенням статті 21 Конституції України. Вважає, що відповідачами проігноровано питання, порушені у зверненні ОСОБА_1 від 05.08.2014, і відповіді та документів по суті запиту він так і не отримав.

У ході судового розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги та просив суд:

- визнати бездіяльність Адміністрації Президента України щодо звернення ОСОБА_1 по суті;

- визнати неправомірними дії Адміністрації Президента України щодо направлення скарги позивача на розгляд Міністерства інфраструктури України;

- визнати бездіяльність Міністерства інфраструктури України щодо звернення ОСОБА_1 по суті;

- визнати неправомірними дії Міністерства інфраструктури України щодо направлення скарги позивача на розгляд Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті;

- визнати бездіяльність Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті щодо звернення ОСОБА_1 по суті;

- визнати бездіяльність Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті з створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення вантажів, надання додаткових транспортних послуг на автостанції №1 м. Коростишів;

- визнати бездіяльність Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті з контролю за дотриманням власником автостанції № 1 м. Коростишів вимог Закону України "Про транспорт", Закону України "Про автомобільний транспорт", Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, Порядку регулювання діяльності автостанцій;

- визнати неправомірними дії Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті щодо ненадання на звернення позивача інформації та копій документів в зв'язку з чим, ким заплановані та які заходи державного контролю здійснювались Укртрансінспекцією на автостанції №1 м. Коростишів, копій матеріалів перевірок, якими виявлено недотримання вимог до автостанції відповідного класу під час здійснення державного контролю, копій звернень, які надходили від органів державної влади або органів місцевого самоврядування про недотримання вимог до автостанції щодо автостанції № 1 м. Коростишів;

- зобов'язати Адміністрацію Президента України провести розгляд скарги позивача по суті;

- зобов'язати Міністерство інфраструктури України провести розгляд скарги позивача по суті;

- зобов'язати Державну інспекцію України з безпеки на наземному транспорті здійснити заходи з виконання статті 5 Закону України "Про автомобільний транспорт", за якою основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення вантажів, надання додаткових транспортних послуг на автостанції №1 м. Коростишів.

Позивач у судовому засіданні підтримав уточнені позовні вимоги та просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача - Міністерства інфраструктури України заперечив проти позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог з мотивів, викладених у письмових запереченнях (а.с. 76-82).

Представник відповідача - Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті просив відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у письмових запереченнях (а.с. 43-45).

Представник відповідача - Адміністрації Президента України в судове засідання не прибув, у письмових запереченнях проти позову просив відмовити у задоволенні позову та розглядати справу без його участі (а.с. 27-28).

Вислухавши пояснення позивача та представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні позову, з огляду на наступне.

Встановлено, що 05.08.2014 позивач звернувся до Міністерства інфраструктури України (а.с. 14-16) з проханням:

1) встановити в зв'язку з чим, ким заплановані та які заходи державного контролю здійснювались Укртрансінпекцією на автостанції №1 м. Коростишів;

2) яких даних щодо недотримання вимог до автостанції відповідного класу виявлено під час здійснення державного контролю;

3) які дані надходили від органів державної влади або органів місцевого самоврядування про недотримання вимог до автостанції щодо автостанції №1 м. Коростишів;

4) на виконання статті 5 Закону України "Про автомобільний транспорт" відібрати пояснення в посадових осіб Укртрансінспекції та повідомити як сприяє умовам безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів відсутність автостанції в м. Коростишів;

5) доручити Державній інспекції України з безпеки на наземному транспорті відкликати та переглянути раніше прийняті рішення щодо виключення автостанції №1 м. Коростишів з переліку атестованих автостанцій;

6) дати оцінку діям посадових осіб Укртрансінспекції, які в порушення статті 5 Закону України "Про автомобільний транспорт" лишили громадян 25 тисячного міста та 40 тисяч населення Коростишівського району і невизначеної частини сусідніх: Брусилівського і Радомишльського районів, права безпечного, якісного й ефективного перевезення;

7) для направлення правоохоронним органам для вирішення питання про наявність ознак правопорушення направити копії документів по п. 1-4.

У ході судового розгляду справи з'ясовано, що дане звернення було скеровано Міністерством інфраструктури України на розгляд до Укртрансінспекції.

05.09.2014 Укртрансінспекцією листом за вих. № 4451/11/15-14 надано відповідь, у якій ОСОБА_1 роз'яснено порядок відкриття/закриття автостанцій, умови функціонування автостанцій, та повідомлено позивача, що Укртрансінспекцією відмовлено у видачі свідоцтва про атестацію автостанції №1 м. Коростишів, так як під час обстеження вказаної автостанції встановлено відсутність квиткових кас (а.с. 17-18).

26.09.2014 до Адміністрації Президента України від ОСОБА_1 надійшла скарга на дії посадових осіб Міністерства інфраструктури України (а.с. 34-35).

Вказана скарга 30.09.2014 була направлена до Міністерства інфраструктури України (а.с. 33).

Розглянувши скаргу позивача, Міністерство інфраструктури України листом від 31.10.2014 № 12036/5/10-14 повідомило ОСОБА_1, що надання пасажирам послуг, пов'язаних з їх проїздом автобусними маршрутами загального користування та автомобільним перевізникам, пов'язаних з відправленням та прибуттям автобусів, згідно з переліком атестованих автостанцій, розміщеним на офіційному веб-сайті Укртрансінспекції, забезпечується автостанцією "Коростишівська АС-2". Розкладами руху 248 рейсів міжобласних автобусних маршрутів загального користування передбачений зупиночний пункт - автостанція "Коростишівська АС-2". Крім того, Міністерство інфраструктури України зазначило, що листом Укртрансінспекції від 05.09.2014 № 4451/11/15-14 надано вичерпну відповідь з питань, порушених у зверненні від 05.08.2014 (а.с. 31-32).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходила з наступних мотивів.

Право на доступ до інформації є конституційним правом людини, яке передбачене і гарантоване статтею 34 Конституції України, а саме, право кожного на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Згідно зі статтею 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Закон України "Про інформацію" встановлює, що кожен має право на вільне одержання, використання, поширення, зберігання та захист інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Під інформацією Закон розуміє будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Суд зазначає, що питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян, відповідно до їх статуту, пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів, забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення, врегульовані Законом України "Про звернення громадян".

Статтею 1 Закону України "Про звернення громадян" встановлено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

У відповідності до статті 5 Закону України "Про звернення громадян", що звернення адресуються органам державної влади і місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форм власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Згідно зі статтею 7 Закону України "Про звернення громадян", якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз'ясненнями.

Звертаючись до Міністерства інфраструктури України зі зверненням від 05.08.2014, позивач зазначив, що автостанція №1 м. Коростишів не працює, так як Укртрансінспекцією не видано свідоцтво про атестацію. Крім того, ОСОБА_1 просив повідомити ким і коли здійснювались заходи державного контролю, які порушення вимог законодавства було виявлено під час здійснення державного контролю.

Згідно пунктів 1, 3 Положення про Державну інспекцію України з безпеки на наземному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2014 № 299, Державна інспекція України з безпеки на наземному транспорті (Укртрансінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування, міському електричному, залізничному транспорті (далі - автомобільний, міський електричний, залізничний транспорт).

Основними завданнями Укртрансінспекції є:

1) реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті;

2) внесення на розгляд Міністра інфраструктури пропозицій щодо забезпечення формування державної політики з питань безпеки на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті;

3) здійснення державного нагляду (контролю) з питань безпеки на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, Міністерство інфраструктури України правомірно скеровано звернення позивача від 05.08.2014 до Укртрансінспекції.

Згідно зі статтею 15 Закону України "Про звернення громадян" органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Згідно зі статтею 16 Закону України "Про звернення громадян", скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об'єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.

Позивач у судовому засіданні наголошував на тому, що відповідачем - Адміністрацією Президента України протиправно направлено скаргу до Міністерства інфраструктури України, проте з такими доводами колегія суддів не погоджується, з огляду на наступне.

Наведеними положеннями статті 16 Закону України "Про звернення громадян" визначено, що скарга подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі.

Згідно Положення про Міністерство інфраструктури України, затвердженого Указом Президента України від 12.05.2011 № 581/2011, Міністерство інфраструктури України (Мінінфраструктури України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Зважаючи на те, що Мінінфраструктури України не підпорядковується Адміністрації Президента України, колегія суддів вважає, що відповідачем - Адміністрацією Президента України правомірно та у відповідності до положень Закону України "Про звернення громадян" направлено скаргу ОСОБА_1 для розгляду до Мінінфраструктури України.

Відповідно до статті 19 Закону України "Про звернення громадян", органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

Строки розгляду звернення визначені статтею 20 Закону України "Про звернення громадян", згідно із якою встановлено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання.

Із матеріалів справи вбачається, що під час звернення позивача від 05.08.2014 розглянуто відповідачами у строки, встановлені Законом України "Про звернення громадян".

Так, у ході судового розгляду справи з'ясовано, що Укртрансінспекцією належним чином проінформовано ОСОБА_1 про обставини, за яких автостанції №1 м. Коростишів не видано свідоцтво про атестацію.

Колегія суддів не приймає до уваги твердження позивача, що висновки Укртрансінспекції про відсутність квиткових кас не відповідає дійсності, так як предметом розгляду даної справи є правомірність дій відповідачів під час розгляду звернення та скарги позивача в порядку, встановленому Законом України "Про звернення громадян".

Також, колегія суддів зауважує, що бездіяльністю є певна форма пасивної поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен вчинити, відповідно до покладених на нього посадових обов'язків і згідно з чинним законодавством України та яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів особи.

Разом з тим, у ході судового розгляду справи безспірно встановлено, що на звернення позивача та скарги, відповідачами надано вичерпні відповіді, а тому твердження позивача про бездіяльність суб'єктів владних повноважень є помилковими.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до частини 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Тобто, підставою звернення до суду особи є порушення її прав, свобод та інтересів.

Факт атестації/не атестації автостанції, яка перебуває у власності ФОП ОСОБА_3, не порушує права позивача, оскільки в даному випадку інтереси ФОП ОСОБА_3 та інтереси фізичної особи - ОСОБА_1 перебувають в різних правових площинах.

Одночасно, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про безпідставність доводів позивача про неможливість придбати квитки, у тому числі пільгові, у зв'язку із тим, що автостанція №1 м. Коростишів не працює.

У ході судового розгляду справи встановлено, що розкладами руху 248 рейсів міжобласних автобусних маршрутів загального користування передбачений зупиночний пункт - автостанція "Коростишівська АС-2", що не позбавляє позивача та населення м. Коростишева та сусідніх районів придбавати пільгові квитки для проїзду до інших міст України.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На виконання цих вимог, відповідачі, як суб'єкти владних повноважень, довели належними та допустимими доказами правомірність своїх дій при розгляді звернення та скарги позивача.

Водночас, докази подані позивачем, не підтверджують обставини, на які він посилається в обґрунтування позовних вимог та були спростовані доводами відповідачів.

З огляду на зазначене та беручи до уваги достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що викладені у позовній заяві доводи позивача є не обґрунтованими, а його вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 86, 158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя Р.М.Шимонович

Судді М.М. Семенюк,

О.П. Сичова

Повний текст постанови виготовлено: 22 травня 2015 р.