Справа № 802/27/15-а
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2015-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/27/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Вергелес А.В.

Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.

14 травня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Матохнюка Д.Б. Білої Л.М. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Марцісь Ю.А.,

позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

представника відповідача Спорий І.Г.

представника відповідача Гелети О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 17 березня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Військової прокуратури Центрацьного регіону України про визнати нечинним та скасувати рішення,

В С Т А Н О В И В :

06.01.2015 року позивач - ОСОБА_2 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової прокуратури Центрацьного регіону України про визнання нечинним та скасування п. 1 висновку службового розслідування від 08 грудня 2014 року проведеного щодо ОСОБА_2 військовою прокуратурою Центрального регіону України, визнання нечинним та скасування п.1 наказу військового прокурора Центрального регіону України №18дк від 08 грудня 2014 року, де визначено: "начальнику відділу роботи з кадрами старшому раднику юстиції Шекшеєву С.Е. підготувати подання Генеральному прокурору України про звільнення радника юстиції ОСОБА_2 з посади військового прокурора Вінницького гарнізону з позбавленням класного чину "радник юстиції" за порушення Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури і Присяги працівника прокуратури, скоєння проступку, який порочить його як працівника прокуратури, порушення норм Кримінального процесуального кодексу України", визнання нечинним та скасування подання від 10 грудня 2014 року за №28/11-636 вих.14 військового прокурора Центрального регіону України державного радника юстиції 2 класу Війтєва Ю.М. адресоване Генеральному прокурору України про звільнення ОСОБА_2 з посади військового прокурора Вінницького гарнізону з позбавленням класного чину "радник юстиції".

Вінницький окружний адміністративний суд постановою від 17.03.2015 року у задоволенні адміністративного позову відмовив.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 17.03.2015 року та прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги.

Обгрунтовуючи апеляційні вимоги скаржник зокрема зауважив, що судом першої інстанції під час винесення рішення було застосовано інструкцію яка є нечинною, не перевірялась законність оскаржуваних рішень відповідача, службове розслідування здійснювалось під час знаходження позивача на лікарняному, також зазначає, що розслідування мало обвинувальний нахил та підписувалось особами що не приймали у ньому участь.

В судовому засіданні, позивач та представник позивача підтримали доводи апеляційної скарги, представники відповідача , в свою чергу, заперечили проти апеляційної скарги та пояснили, що саме службове розслідування відбувалося відповідно до чинної Інструкції, а вказані позивачем обставини, які на його думку є порушеннями відповідають чинному законодавству.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Як досліджено з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідно до розпоряджень військового прокурора Центрального регіону України №46 від 14.11.2014р. та №48 від 19.11.2014 р. заступник військового прокурора Центрального регіону старший радник юстиції Хоменко О.М. (голова комісії), начальник відділу роботи з кадрами старший радник юстиції Шекшеєв С.Є., заступник начальника слідчого управління - начальник відділу нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та при проведенні оперативно-розшукової діяльності радник юстиції Курач О.П., начальник відділу захисту прав і свобод громадян та інтересів держави радник юстиції Сукач В.В., начальник відділу представництва інтересів громадян і держави у судах старший радник юстиції Анікеєв А.О. та прокурор відділу захисту прав і свобод громадян та інтересів держави юрист 1 класу Парфьонов І.В. (члени комісії) провели службове розслідування щодо порушення вимог кримінального процесуального законодавства у кримінальному провадженні №0000081, яке розслідувалось військовою прокуратурою Вінницького гарнізону, а також щодо вступу військового прокурора Вінницького гарнізону ОСОБА_2 та його заступника ОСОБА_14 у позаслужбові стосунки з начальником квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниця ОСОБА_15

За результатами проведення службового розслідування складено висновок від 08 грудня 2014 року, який затверджено військовим прокурором Центрального регіону України державним радником юстиції 2 класу Війтєвим Ю. Відповідно до п. 1 якого на підставі п. 6 ст. 9 Дисциплінарного статуту прокуратури України, за порушення Присяги працівника прокуратури і Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, радник юстиції ОСОБА_2 підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення з посади військового прокурора Вінницького гарнізону Центрального регіону України з позбавленням класного чину.

Позивачем подано зауваження від 10 грудня 2014 року на висновок службового розслідування від 08 грудня 2014 року.

Відповідно до листа від 24 грудня 2014 року №07/1-1158 вих.14 Військової прокуратури Центрального регіону України ОСОБА_2 повідомлено, що усі вказані в зауваженні доводи були перевірені у ході проведення службового розслідування, тому необхідності у проведенні додаткового розслідування не має.

08 грудня 2014 року військовим прокурором Центрального регіону України державним радником юстиції 2 класу Війтєвим Ю.М. видано наказ №18 дк, відповідно до якого в п. 1 визначено - начальнику відділу роботи з кадрами старшому раднику юстиції Шекшеєву С. Е. підготувати подання Генеральному прокурору України про звільнення радника юстиції ОСОБА_2 з посади військового прокурора Вінницького гарнізону з позбавленням класного чину "радник юстиції" за порушення Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури і Присяги працівника прокуратури, скоєння проступку, який порочить його як працівника прокуратури, порушення норм Кримінального процесуального кодексу України.

10 грудня 2014 року, на виконання п. 1 наказу №18дк від 8 грудня 2014 року, військовим прокурором Центрального регіону України державним радником юстиції 2 класу Війтєвим Ю.М., Генеральному прокурору України за №28/11-636 вих.14 скероване подання про звільнення ОСОБА_2 з посади військового прокурора Вінницького гарнізону з позбавленням класного чину "радник юстиції".

Позивач вважаючи зазначені дії та винесені накази протиправними звернувся до суду з адміністративним позовом.

За результатом розгляду справи, суд першої інстанції, керуючись положеннями Закону України "Про прокуратуру " Інструкції про порядок проведення службових розслідувань (перевірок) в органах прокуратури України та Дисциплінарного статуту прокуратури України, прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, у зв'язку з тим, що на думку суду позивачем було обрано не вірний спосіб захисту, оскаржувані рішення не створюють правових наслідків для позивача .

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Порядок проведення службових розслідувань в органах прокуратури регламентується Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань (перевірок) в органах прокуратури України затвердженої Наказом Генерального прокурора України від 24.09.2014 року №104( далі Інструкція).

Згідно п.1.2 Інструкції Службове розслідування (перевірка) - комплекс заходів, які проводяться у випадках скоєння працівниками прокуратури ганебних вчинків - кримінальних, корупційних правопорушень, керування транспортним засобом у стані алкогольного чи наркотичного сп'яніння або відмови від проходження огляду з метою виявлення стану сп'яніння, порушення Присяги працівника прокуратури і Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, які дискредитують їх як працівників прокуратури та шкодять авторитету органів прокуратури, а також за фактами порушень виконавської та трудової дисципліни, неправомірного втручання у службову діяльність працівників прокуратури, посягань на їхнє життя, здоров'я та майно, загибелі та в інших випадках передбачених Інструкцією.

Розділом 2 Інструкції передбачені підстави для проведення службового розслідування (перевірки).

Зокрема відповідно до п.п 2.1.11та п.п 2.1.12 підставами для проведення службового розслідування (перевірки) можуть бути: невиконання або неналежне виконання працівниками прокуратури своїх службових обов'язків, що призвело до порушення законних прав і свобод громадян та інтересів держави; інші грубі порушення закону, трудової та виконавської дисципліни, Присяги працівника прокуратури і Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, які дискредитують їх як працівників прокуратури та шкодять авторитету органів прокуратури.

Пунктом 2.2.2. Інструкції передбачено, службове розслідування (перевірка) також може проводитись за наявності рапорту працівника прокуратури, яким у ході виконання службових обов'язків одержано інформацію про вчинення прокурорсько-слідчими працівниками діянь, передбачених пунктами 2.1.1-2.1.12 цієї Інструкції.

Відповідно п.3.4. Інструкції про призначення службового розслідування (перевірки) уповноваженим керівником органів прокуратури видається розпорядження, в якому зазначається склад комісії (голова та члени), підстава, мета та строки його проведення, прізвище, ім'я, по-батькові особи, щодо якої проводиться розслідування та її посада.

Згідно з матеріалами справи, підставами для проведення службового розслідування було доручення заступника Генерального прокурора України - Головного військового прокурора вих. № 10/1/3-26500-14 від 12.11.2014 року та розпорядження військового прокурора Центрального регіону України від 14.11.2014 року № 46 та №48 від 19.11.2014 року.

Тобто, у даному випадку були всі необхідні підстави для призначення службового розслідування (перевірки) передбачені інструкцією.

Згідно п.п 10.1 Інструкції результати службового розслідування (перевірки) оформляються висновком, який складається із вступної, описової та резолютивної частин.

Відповідно до п.п 10.6. висновок службового розслідування (перевірки) підписується головою та членами комісії, затверджується керівником органу прокуратури, який його призначив.

Згідно п.п 11.1 за результатом службового розслідування (перевірки) працівники прокуратури можуть бути притягнуті до встановленої законом відповідальності, у тому числі з урахуванням пропозицій, викладених у висновку службового розслідування (перевірки).

Тобто, сам висновок службового розслідування по своїй природі не є документом який створює правові наслідки, це лише оформлений результат розслідування який носить рекомендаційний характер для посадової особи, яка буде, вирішувати питання чи були в діях особи відносно якої відбувалася службова перевірка будь-які порушення та чи є необхідність застосовувати заходи дисциплінарного впливу або відповідальності відповідно до закону.

Сама наявність висновку не свідчить про обов'язок притягнення особи відносно якої проводилось службове розслідування, а є лише правом посадової особи.

Разом з тим, пунктом 7.8. Інструкції у десятиденний строк з дня ознайомлення зі змістом висновку про результати службового розслідування (перевірки) оскаржити його керівнику, який призначив службове розслідування (перевірку) , прокурору вищого рівня та у встановленому порядку до суду.

Колегія суддів вважає, що право на оскарження висновку про результати службового розслідування (перевірки) стосується права на оскарження дій комісії під час фактичного здійснення службового розслідування перевірки, які на думку скаржника порушували положення Інструкції про порядок проведення службових розслідувань (перевірок) в органах прокуратури

( тобто порушення процесу здійснення самого розслідування), та як наслідок могли призвести до складення неправильного висновку про результати службового розслідування.

Відомості зазначені у висновку службового розслідування є доказами, оцінка яких дається під час оскарження наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності прийнятого за наслідками проведення службового розслідування. І в разі доведення позивачем невідповідності висновкам обставинам справи скасуванню підлягає саме наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

В апеляційній скарзі позивачем зазначено ряд доводів, які на його думку порушили процес проведення службового розслідування та вплинули на його результат.

Апелянт зазначає, що службове розслідування було проведене з обвинувальним нахилом, оскільки вказівку щодо його проведення надано заступником генерального прокурора. Однак з цією позицією суд погодитись не може, оскільки були всі підстави для проведення службового розслідування про що судом зазначалося вище, крім того позивачем в судовому засіданні не було наведено доказів про будь-який вплив на членів комісії під час проведення службового розслідування стосовно ОСОБА_2 та затвердження ними відповідного висновку.

Також суд критично відноситься до тверджень апелянта, щодо обов'язкової участі у даному розслідуванні працівників внутрішньої безпеки оскільки відповідно до п. 4.2. Інструкції вони можуть бути залучені до такої перевірки, але у комісії відсутній обов'язок щодо їх залучення.

Крім того в судовому засіданні було спростовано доводи позивача про те, що у ОСОБА_15 під час проведення перевірки відбиралися особою, яка не є членом комісії, а саме секретарем Сергійчуком. По даному факту представники відповідача надали пояснення , що частину пояснень ОСОБА_15 донотовував дійсно Сергійчук, однак самі пояснення були відібрані членом комісії.

Апелянт зазначає, що під час розслідування, двоє членів комісії з службового розслідування будь-яких дій у розслідуванні не вчиняли, в матеріалах розслідування відсутні будь-які документи за їх підписами, однак їх пропозиції висловлені у висновку такі самі як, і інших членів комісії, що на його думку свідчить про необ'єктивність самого висновку.

Розділом 6 Інструкції передбачено права та обов'язки осіб, які беруть участь у проведенні службового розслідування (перевірки).

Згідно з пунктом 6.1.11 у разі незгоди з рішенням голови або інших членів комісії щодо встановлення фактів, визначення ступеня відповідальності винних або інших принципових питань подавати мотивований рапорт на ім'я керівника органу прокуратури, який призначив службове розслідування (перевірку), в якому викладати окрему думку та пропозиції щодо його результатів.

Тобто, зазначеним пунктом передбачено, що у разі не відповідності думки окремих членів комісії стосовно будь-яких питань, що виникли в процесі проведення розслідування у них є право висловити свою окрему думку та пропозиції.

Крім того, вказаний розділ не містить жодної норми, яка б передбачала обов'язок усіх членів комісії безпосередньо брати участь у всіх чи окремих діях пов'язаних із збиранням матеріалів.

Згідно п. 10.6. висновок службового розслідування (перевірки) підписується головою та членами комісії, затверджується керівником органу прокуратури.

Отже, члени комісії в незалежності від того чи вони брали безпосередню участь у слідчих діях, зобов'язані підписати висновок службового розслідування, а тому доводи апелянта з цього приводу є безпідставними.

Одним з доводів апелянта, є то, що вказані ним в апеляційній скарзі прийняті рішення прийняті у ході розслідування, були прийняті під час перебування позивача на лікарняному, що на думку позивача свідчить про те , що вони були прийняті упереджено, однобічно з обвинувальних ухилом.

Згідно п.3.5. службове розслідування (перевірка) проводиться у строк не більше одного місяця з дня його призначення. У цей строк не враховується час перебування особи, стосовно якої проводиться розслідування (перевірка), у відпустці або на лікарняному.

З аналізу зазначеної норми, можна зробити висновок, що у разі необхідності та знаходження особи, стосовно якої проводиться розслідування (перевірка), у відпустці або на лікарняному службове розслідування може продовжитись на той період часу, під час якого особа знаходилась у відпустці або на лікарняному.

Положення Інструкції не містять жодного обмеження щодо проведення розслідування (перевірки) під час знаходження особи на лікарняному або у відпустці, натомість зазначено лише про право у разі необхідності продовжити строк проведення розслідування.

А отже зазначені доводи апелянтом стосовно цього не можуть свідчити про упередженість однобічність та обвинувальний нахил висновку про результати розслідування.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції помилково зробив висновок стосовно відповідності критеріям правомірності дій та рішень відповідача в контексті статті 2 КАС України, однак колегія суддів не бере до уваги зазначені доводи, оскільки саме службове розслідування здійснювалось відповідно до чинної на той час Інструкції.

Одним з доводів позивача зазначених в апеляційній скарзі було те, що його не ознайомили з матеріалами службового розслідування.

Однак, згідно п.п 6.2.13. Ознайомити особу, стосовно якої проводилося службове розслідування (перевірка), із затвердженим висновком, якщо це не суперечить вимогам щодо недопущення розголошення таємної інформації та інформації з обмеженим доступом.

Тобто, положення інструкції містить лише зобов'язання ознайомлення особи з висновком розслідування, а не з його матеріалами. Отримати будь-яку інформації про хід розслідування та ознайомитися з його матеріалами особа може, шляхом подачі відповідного клопотання про це.

Крім того під час апеляційного розгляду судом не встановлено будь-яких порушень Інструкції комісією, під час здійснення нею службового розслідування.

Разом з тим колегія суддів вважає висновок про результати службового розслідування (перевірки) законним оскільки він прийнятий у межах в спосіб та у порядку передбаченому законом.

Під час здійснення адміністративного судочинства, суд у даному випадку перевіряє, тільки те чи відповідають Інструкції та законодавству дії комісії при проведенні службового розслідування, не надає оцінку фактам та не може розглядати по суті покладені на розгляд комісії питання, тим самим перебираючи на себе повноваження комісії.

Суд лише оцінює правомірність прийнятих державним органом рішень, вчинених дій чи допущеної бездіяльності, однак не може підміняти суб'єкта владних повноважень у прийнятті рішень чи вчинення дій, які належать до його компетенції.

Згідно ч.3. ст 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що доцільнішим способом захисту у даному випадку було б оскарження наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Разом з тим колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачем обрано не вірний спосіб захисту свого права шляхом оскарження наказу №18 дк від 08.12.2012 року, відповідно до п. 1 якого, зобов`язано начальника відділу роботи з кадрами старшому раднику юстиції Шекшеєву С. Е. підготувати подання Генеральному прокурору України про звільнення радника юстиції ОСОБА_2 з посади військового прокурора Вінницького гарнізону з позбавленням класного чину "радник юстиції" за порушення Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури і Присяги працівника прокуратури, скоєння проступку, який порочить його як працівника прокуратури, порушення норм Кримінального процесуального кодексу України.

Зазначений наказ породжує правові наслідки для позивача оскільки є початковим етапом у процесі його звільнення, а тому у разі його неправомірності може порушити права позивача.

Проте, розглядаючи питання про правомірність прийняття зазначеного наказу, колегія суддів вважає за необхідна зазначити наступне.

Підставою для прийняття оскаржуваного позивачем наказу був висновок про результати службового розслідування (перевірки).

Колегія суддів вважає, що висновок службового розслідування (перевірки) є законним та таким, що відповідає дійсності, оскільки підтверджується відповідними показами та іншими доказами, що зібрані під час проведення перевірки.

Вказаним висновком було встановлено, що позивач ОСОБА_2 вчинив ряд порушень закону, а саме:

- у порушення вимог ч.І ст. 214 КПК України, без наявності ознак кримінальних правопорушень, погодив внесення до ЄРДР відомостей про кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 364, ст. 356 КК України;

- усупереч вимог п. 3.1 наказу Генерального прокурора України № 4гн від 19.12.2012, як керівник прокуратури, не забезпечив контроль за якістю процесуального керівництва на стадії досудового розслідування у вказаних кримінальних провадженнях, що призвело до грубих порушень кримінально- процесуального законодавства під час їх розслідувань;

- у порушення вимог ч. З ст. 234 КПК України необгрунтовано, без проведення жодної слідчої дії, без встановлення жодного доказу в обґрунтування можливості знаходження за місцем роботи та мешкання начальника КЕВ м. Вінниця ОСОБА_15 документів, коштів і речей, отриманих в якості неправомірної вигоди, надав вказівку старшому слідчому військової прокуратури гарнізону ОСОБА_16 звернутися до слідчого судді з клопотаннями про проведення обшуків у службових приміщеннях КЕВ м.Вінниця та за місцем проживання ОСОБА_15;

- у порушення вимог ч. 1 ст. 216 КПК України безпідставно доручив проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні слідчим військової прокуратури;

- у порушення вимог ст.ст. 4, 7, 9, 10, 15, 18 Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури та положень Присяги працівника прокуратури, використовуючи службове становище, намагався схилити начальника КЕВ м.Вінниця до продовження договірних відносин КЕВ м.Вінниця з товариством з обмеженою відповідальністю «Приват МДМ», а також вступив у позаслужбові стосунки з начальником КЕВ м.Вінниця щодо безоплатного отримання будівельних матеріалів та виділення працівників для проведення ремонту у садовому будинку, який він разом з дружиною планували придбати у приватну власність.

Зазначені вище, порушення підтверджуються поясненнями ОСОБА_2, його заступника ОСОБА_14, начальника КЕВ м. Вінниці ОСОБА_15, юристконсультів КЕВ м. Вінниці ОСОБА_17 та ОСОБА_18, інженера з охорони праці КЕВ м. Вінниці ОСОБА_19, діловода КЕВ м. Вінниці ОСОБА_20, інших працівників КЕВ м. Вінниці ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, а також інших осіб. Зазначене також підтверджується іншими доказами та матеріалами службового розслідування.

Таким чином колегія суддів вважає, що прийнятий оскаржуваний наказ є законним оскільки висновок службового розслідування повністю доводить вину позивача підтверджуючи свої висновки відповідними фактами.

Суд погоджується з прийняттям наказу , а пояснення позивача є захисними, спрямовані на його виправдання та повністю спростовані матеріалами службового розслідування.

В той же час, ОСОБА_2 оскаржує направлене 10 грудня 2014 року військовим прокурором Центрального регіону України подання № 11/636 вих.14 на ім`я Генерального прокурора України про звільнення ОСОБА_2 з посади військового прокурора Вінницького гарнізону Центрального регіону України та позбавлення його класного чину "радник юстиції".

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що в даному випадку оскаржуване подання носить рекомендаційний характер та не може порушувати прав до прийняття за результатами його розгляду відповідного наказу.

Відповідно ст.ст. 2, 3 Дисциплінарного статуту прокуратури України, затвердженого Постановою Верховної Ради України № 1796-ХІІ від 06.11.1991 р., встановлено, що працівники прокуратури повинні мати високі моральні якості, бути принциповими і непримиренними до порушень законів, поєднувати виконання своїх професійних обов'язків з громадянською мужністю, справедливістю та непідкупністю. Вони повинні особисто суворо додержувати вимог закону, виявляти ініціативу в роботі, підвищувати її якість та ефективність і сприяти своєю діяльністю утвердженню верховенства закону, забезпеченню демократії, формуванню правосвідомості громадян, поваги до законів, норм та правил суспільного життя.

Будь-які порушення прокурорсько-слідчими працівниками законності та службової дисципліни підривають авторитет прокуратури, завдають шкоду інтересам держави та суспільства.

На підставі статті 48 Закону України "Про прокуратуру" цей Статут встановлює порядок заохочення та притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових і інших установ прокуратури, які мають класні чини.

В силу ст.ст. 8, 9, 11, 13, 14 Дисциплінарного статуту, дисциплінарні стягнення до прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури застосовується за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків або за проступок, який порочить його як працівника прокуратури.

Дисциплінарними стягненнями є: догана; пониження в класному чині; пониження в посаді; позбавлення нагрудного знаку "Почесний працівник прокуратури України"; звільнення; звільнення з позбавленням класного чину.

Дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню вини та тяжкості проступку. Прокурор, який вирішує питання про накладення стягнення, повинен особисто з'ясувати обставини проступку та одержати письмове пояснення від особи, яка його вчинила. В разі необхідності може бути призначено службову перевірку.

Колегія суддів зазначає, що вибір дисциплінарного покарання я прерогативою безпосередньо прокурора, який вирішує питання про накладення стягнення. Враховуючи те, що вину позивача у вчиненні дисциплінарного проступку було повністю доведено, прокурор мав повне право застосувати будь-яке дисциплінарне покарання передбачене Дисциплінарним статутом.

Крім того, відповідно до ст.12 Дисциплінарного статуту прокуратури України у разі вчинення працівником діяння, не сумісного з перебуванням на роботі в органах прокуратури, його звільнення проводиться незалежно від часу вчинення проступку, а отже твердження позивача стосовно того, що до нього було обрану найбільш суворе покарання є безпідставними.

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ прокурора, який оголошується працівнику під розписку. Копія наказу додається до особової справи.

Наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності може бути оскаржено працівником Генеральному прокурору України в місячний строк з дня ознайомлення з наказом.

Тобто відповідно до зазначеного у разі у разі встановлення фактів невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків або за проступок, який порочить його як працівника прокуратури, до прокурорсько-слідчих працівників за результатами проведення службового розслідування, можуть застосовуватись дисциплінарні стягнення про накладення яких видається відповідний наказ, який може бути оскаржений у встановленому законом порядку і в даному випадку саме цей наказ створює правові наслідки для позивача на відміну від оскаржуваного ним наказу про який зазначалось вище.

Враховуючи вищезазначене колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2, оскільки вказані ним порушення його прав не знайшли своє підтвердження під час здійснення апеляційного розгляду справи.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 198 та статті 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 17 березня 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Матохнюк Д.Б.

Біла Л.М.