Справа № 817/630/15
Суддя: Гломб Ю.О.
Дата ухвалення: 2015-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/630/15

14 травня 2015 р. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів - Гломба Ю.О. (головуючий), суддів Жуковська Л.А. Борискіна С.А. , за участю секретаря судового засідання Маринич В.М. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1,

відповідача 1,2: представник Брагіна О.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доМіністерства внутрішніх справ України, до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області
про визнання неправомірним та скасування висновку службового розслідування, наказів та зобов'язання вчинення певних дій,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України, до Управління внутрішніх справ України в Рівненській області про визнання неправомірним та скасування висновку службового розслідування за фактом дорожньо-транспортної пригоди щодо ОСОБА_1 проведеного працівниками апарату МВС України в грудні 2014 - січні 2015 року, на підставі якого були видані наказ МВС України від 20.01.2015 року № 47 та наказ УМВС України в Рівненській області від 06.02.2015 року № 37 о/с; скасування та визнання нечинним наказ міністра внутрішніх справ України ОСОБА_3 від 20.01.2015 року № 47 в частині звільнення капітана міліції ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ України; скасування та визнати нечинним наказ начальника УМВС України в Рівненській області підполковника міліції ОСОБА_4 від 06.02.2015 року № 37 о/с в частині звільнення капітана міліції ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ України; зобов'язання начальника УМВС України в Рівненській області видати наказ про поновлення капітана міліції ОСОБА_1 на посаді старшого слідчого в особливо важливих справах - криміналіста відділу розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров'я особи, слідчого управління УМВС України в Рівненській області з зарахуванням часу вимушеного прогулу в строк вислуги років.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ, 20.01.2015 року МВС України було видано наказ № 47, згідно з п.1 якого, ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ за п.66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (за дискредитацію).

06.02.2015 року після виходу позивача із щорічної відпустки його було ознайомлено із даним наказом і цього ж дня після проведення засідання атестаційної комісії, УМВС України в Рівненській області було видано наказ № 37 о/с згідно з яким ОСОБА_1 було звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил за пунктом 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу).

Вважає звільнення з органів внутрішніх справ незаконним, прийнятим з порушенням норм чинного законодавства та таким, що порушує права, свободи та інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Зазначив, що з оскаржуваних наказів вбачається, що вчинок, який дискредитує звання рядового та начальницького складу і за вчинення якого ОСОБА_1 було звільнено зі служби, полягає в залишенні місця ДТП, не інформуванні безпосереднього керівництва про надзвичайну подію та безпідставному невиході на службу.

Вказав, що не вчиняв будь-яких умисних дій, спрямованих на дискредитацію органів внутрішніх справ, так як після потрапляння в ДТП перебував в стані сильного душевного потрясіння та психічного шоку через пережите та побачене. Повідомляти керівництво про надзвичайну подію з його сторони було нелогічним, так як керівництво було на місці пригоди. А повідомляти ОВС чи медичну допомогу теж було недоцільним, оскільки коли він вибрався із перевернутого автомобіля, то особи, що були на місці пригоди це вже зробили. Лише дочекавшись прибуття на місце пригоди працівників ДАІ та швидкої медичної допомоги, через погане самопочуття, зумовлене отриманими ударами внаслідок зіткнення та свій психічний стан, викликаний надзвичайною ситуацією ОСОБА_1 поїхав до центру м. Рівне.

З приводу невиходу на службу зазначив, що 22.10.2014 року в зв'язку із поганим самопочуттям, ОСОБА_1 звернувся за медичною допомогою і був госпіталізований в нейрохірургічне відділення ЦМЛ м. Рівне, що підтверджується довідкою про тимчасову непрацездатність.

Вважає, що не вчиняв дисциплінарного проступку, за який його було звільнено зі служби, службове розслідування проведено поверхнево, без врахування всіх обставин справи, з порушенням норм чинного законодавства, висновок по його результатам є упередженим та необґрунтованим.

У судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити.

Представник відповідачів позов не визнала, подала письмові заперечення проти позову, вважає, що звільнення позивача відбулось у повній відповідності до Закону України "Про міліцію", Дисциплінарного Статуту ОВС, Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС. Просила у позові відмовити повністю.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідачів, повно і всебічно з'ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити повністю з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ з липня 2003 року. На час звільнення обіймав посаду старшого слідчого в особливо важливих справах - криміналіст відділу розслідування злочинів, учинених проти життя та здоров'я особи, слідчого управління УМВС України в Рівненській області та мав спеціальне звання капітан міліції.

Наказом МВС України від 20.01.2015 року за № 47 ОСОБА_1, за наслідками службового розслідування, визнано таким, що скоїв вчинок, який дискредитує звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України, та звільнено з ОВС.

06.02.2015 року наказом УМВС України в Рівненській області № 37 о/с (по особовому складу) ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України (з постановленням на військовий облік) за п. 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового та начальницького складу).

Виданню наказу МВС від 20.01.2015 № 47 та наказу УМВС України в Рівненській області від 06.02.2015 року № 37 о/с передувало службове розслідування, висновок якого затверджений Міністром внутрішніх справ України.

Так, 09.12.2014 року до МВС України надійшов лист прокуратури Рівненської області №15/1-354 вих.-14 від 04.12.2014 року щодо неналежних дій окремих працівників УМВС України в Рівненській області при документуванні ДТП, яка мала місце 21.10.2014 року.

У вказаному листі прокуратура Рівненської області зазначає те, що слідчим відділом прокуратури області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000485 від 22.10.2014 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, за фактом ДТП, яка сталася 21.10.2014 року близько 22 год. 20 хв. на вул. Чорновола у м. Рівне, за участі автомобілів "Citroen Berlingo", реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5, ВАЗ 217030, реєстраційний номер НОМЕР_3, під керуванням старшого слідчого в ОВС - криміналіста СУ УМВС України, в Рівненській області ОСОБА_1 та "Mersedes Benz Sprinter - 311 CDI", реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_6

У результаті ДТП водій ОСОБА_5, пасажир автомобіля "Citroen Berlingo" ОСОБА_7 та пасажир автомобіля "Mersedes Benz Sprinter 311 CDI" ОСОБА_8 загинули на місці пригоди, ОСОБА_6 та ОСОБА_1 отримали тілесні ушкодження.

Після ДТП водій автомобіля ВАЗ 217030, реєстраційний номер НОМЕР_3, ОСОБА_1 самовільно залишив місце події, медичний огляд на предмет перебування в стані алкогольного сп'яніння не пройшов.

Орган досудового слідства володіє інформацією, що з місця ДТП ОСОБА_1 забрав перший заступник начальника - начальник слідчого управління УМВС України в Рівненській області ОСОБА_9 Крім того, службові особи УМВС України в Рівненській області під час оформлення ДТП надали співробітникам прокуратури відомості про те, що ОСОБА_1 на момент вчинення ДТП не був співробітником органів.

20.11.2014 року прокуратурою Рівненської області від УМВС України в Рівненській області отримано висновок службового розслідування, проведеного за вказаним фактом. Прокуратура Рівненської області зазначене службове розслідування вважає проведеним неповно та поверхнево, без встановлення дійсних обставин події, відтак просить його проведення доручити службовим особам МВС України.

23.12.2014 року Міністром внутрішніх справ України видано наказ про призначення службового розслідування та відрядження працівників МВС за № 1389.

Службовим розслідуванням встановлено, що 21.10.2014 о 22.50 у м. Рівне по вул. Чорновола, автомобіль ВАЗ-217030, н.з. НОМЕР_4, під керуванням старшого слідчого в особливо важливих справах - криміналіста відділу розслідування злочинів, вчинених проти життя і здоров'я людини слідчого управління УМВС України в Рівненській області капітана міліції ОСОБА_1 рухаючись у напрямку вул. Дачної в м. Рівне, під час зустрічного роз'їзду зіткнувся з автомобілем CITROEN BERLINGO, н.з. НОМЕР_1.

В результаті зіткнення автомобіль BA3-217030 з'їхав у лівий по ходу руху кювет, а автомобіль CITROEN BERLINGO виїхав на смугу зустрічного руху, де зіткнувся з автомобілем MERCEDES-BENZ SPRINTER, н.з. НОМЕР_2, що рухався зі сторони вул. Новодвірської, у наслідок чого автомобіль MERCEDES-BENZ SPRINTER здійснив наїзд на електроопору.

За наслідками ДТП на місці події від отриманих травм загинули водій автомобіля CITROEN BERLINGO - гр. ОСОБА_5, пасажир цього ж транспортного засобу гр. ОСОБА_10 та пасажир автомобіля MERCEDES- BENZ SPRINTER гр. ОСОБА_8 Водія автомобіля MERCEDES-BENZ SPRINTER гр. ОСОБА_6 госпіталізовано до травматологічного відділення ЦМЛ м. Рівне з тілесними ушкодженнями різного ступеню тяжкості.

Того ж дня о 22.50 до чергової частини Рівненського MB надійшло повідомлення про зазначену подію, яке в свою чергу було передано до чергової частини УМВС України в Рівненській області, а на місце події направлено слідчо-оперативну групу міськвідділу. Подія зареєстрована у Журналі єдиного обліку Рівненського MB УМВС та 22.10.2014 відомості внесені до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України. Матеріали зазначеного кримінального провадження цього ж дня передано до прокуратури Рівненської області.

22.10.2014 року о 01.20 та о 05.55 помічник начальника чергової частини - оперативний черговий чергової частини штабу УМВС України в Рівненській області підполковник міліції ОСОБА_11, достовірно володіючи інформацією про те, що ДТП сталася за участю працівника міліції підготував та передав до МВС України оперативні інформації (№№ 996, 997) у яких було вказано, що ДТП сталося за участю непрацюючого гр. ОСОБА_1

Також, службовим розслідуванням встановлено, що на місце вказаної події виїжджала слідчо-оперативна група Рівненського MB УМВС у складі слідчого ОСОБА_25, спеціаліста ОСОБА_12, оперуповноваженого ВКР ОСОБА_13 та оперуповноваженого ВКМСД ОСОБА_14 Огляд місця ДТП проводив старший слідчий відділу розслідування ДТП слідчого управління УМВС України в Рівненській області ОСОБА_15 за участю членів криміналістичної лабораторії в складі: старшого експерта ОСОБА_16, а також експертів НДЕКЦ при УМВС ОСОБА_17 та ОСОБА_18

Переховуючись у невстановленому місці, ОСОБА_1 лише у другій половині дня 22.10.2014 року звернувся до медичного закладу за медичною допомогою, при цьому жодним чином не поінформував свого безпосереднього керівника про надзвичайну подію за його участю, її наслідки та про причини його відсутності на службі.

Вищевказане викладено у висновку службового розслідування за фактом ДТП за участю працівника УМВС України в Рівненській області ОСОБА_1 складеного 20.01.2015 року службовими особами МВС України.

На підставі наведеного Міністром внутрішніх справ України видано наказ від 20.01.2015 року за № 47 яким, за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, порушення статті 65 Конституції України та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1991 року № 382, ч. 2 ст. 10 Закону України „Про міліцію", порушення статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV, що виразилося в залишенні місця ДТП, не інформуванні безпосереднього керівництва про надзвичайну подію, безпідставний невихід на службу, що викликало суспільний резонанс, керуючись статтями 5, 12, 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, капітана міліції ОСОБА_1, старшого слідчого в особливо важливих справах - криміналіста відділу розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров'я, статевої свободи та статевої недоторканості особи, слідчого управління УМВС України в Рівненській області звільнено з органів внутрішніх справ України за п. 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (за дискредитацію).

Згідно висновків проведеної атестації позивача за період з червня 2014 року до лютого 2015 року капітан міліції ОСОБА_1 займаній посаді не відповідає, підлягає звільненнюю з ОВС за дискредитацію (а.с.55-56).

На підставі Наказу МВС України від 20.01.2015 року за № 47 УМВС України в Рівненській області прийнято наказ від 06.02.2015 року за № 37 о/с (по особовому складу), яким ОСОБА_1 старшого слідчого в особливо важливих справах - криміналіста відділу розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров'я, статевої свободи та статевої недоторканості особи, слідчого управління УМВС України в Рівненській області звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України (з постановленням на військовий облік) за п. 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового та начальницького складу).

Відповідно до листа прокуратури Рівненської області від 06.05.2015 року, станом на день розгляду справи в суді триває досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000485 від 22.10.2014 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України (порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспорт, що спричинило загибель кількох людей). В межах зазначеного провадження жодній особі про підозру у вчиненні злочину не повідомлено (а.с.172).

Надаючи правову оцінку обставинам справи і вирішуючи даний спір, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Законами України "Про міліцію", "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України", а також Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабміну УРСР від 29.07.1991 № 114 (надалі - Положення).

Згідно п. 66 Положення, особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ. При цьому звільнення проводиться з урахуванням вимог пункту 62 цього Положення.

Відповідно, пп."а" п.62 Положення, встановлено, що звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби провадиться у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік), якщо звільнені особи не досягли граничного віку, встановленого Законом України "Про військовий обов'язок і військову службу" для перебування в запасі осіб, які мають військові звання і за станом здоров'я придатні до військової служби.

Відповідно до ч.1,5 ст.25 Закону України "Про міліцію", працівник міліції у межах повноважень, наданих цим Законом та іншими законодавчими актами, самостійно приймає рішення і несе за свої протиправні дії або бездіяльність дисциплінарну чи кримінальну відповідальність. Службова особа міліції, яка порушила вимоги закону або неналежно виконує свої обов'язки, несе відповідальність у встановленому порядку.

Пунктом 10 Положення визначено, що відповідальність осіб начальницького складу визначається законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Згідно ч.2 ст.10 Закону України "Про міліцію", працівник міліції на території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу в разі звернення до нього громадян або службових осіб з заявою чи повідомленням про події, які загрожують особистій чи громадській безпеці, або у разі безпосереднього виявлення таких зобов'язаний вжити заходів до попередження і припинення правопорушень, рятування людей, подання допомоги особам, які її потребують, встановлення і затримання осіб, які вчинили правопорушення, охорони місця події і повідомити про це в найближчий підрозділ міліції.

У даному випадку вказана норма кореспондується з Постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001 року "Про Правила дорожнього руху " згідно з якою, у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов'язаний:

а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди;

б) увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак аварійної зупинки відповідно до вимог пункту 9.10 цих Правил;

в) не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди;

г) вжити можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілим, викликати карету швидкої медичної допомоги, а якщо це неможливо, звернутися за допомогою до присутніх і відправити потерпілих до лікувального закладу;

ґ) у разі неможливості виконати дії, перелічені в підпункті "г" пункту 2.10 цих Правил, відвезти потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після його зупинки; у лікувальному закладі повідомити своє прізвище та номерний знак транспортного засобу (з пред'явленням посвідчення водія або іншого документа, який посвідчує особу, реєстраційного документа на транспортний засіб) і повернутися на місце пригоди;

д) повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи підрозділ міліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття працівників міліції;

е) вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організувати об'їзд місця пригоди;

є) до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки).

В судовому засіданні, для встановлення істини по справі, судом було заслухано (відібрано) показання свідків.

Допитаний судом свідок ОСОБА_9, заступник начальника слідчого управління УМВС України в Рівненській області, полковник міліції (на момент події - перший заступник начальника УМВС України в Рівненській області - начальник слідчого управління) пояснив, що 21.10.2014 близько 24:00 год. за повідомленням чергової частини прибув на місце пригоди, організовував на місці порядок огляду, прибуття слідчо-оперативної групи, документування на місці. По прибуттю вже працювала слідчо-оперативна група міського відділу, згодом прибув слідчий з ДТП та криміналістична група.

По телефону доповіли, що один з автомобілів належить працівнику міліції учаснику дорожньо-транспортної пригоди, а саме ОСОБА_1

Вказав, що під час проведення огляду місця події приблизно через годину після прибуття побачив позивача. Відбулась коротка розмова, при якій ОСОБА_9 поцікавився про стан здоров'я ОСОБА_1 ОСОБА_1 про подію у будь-який спосіб не доповідав.

На момент події безпосереднім керівником ОСОБА_1 був заступник начальника слідчого управління - начальник відділу по розслідуванню злочинів проти життя і особи ОСОБА_19 Про подію, що відбулась ОСОБА_9 особисто повідомив свого заступника.

Свідок з приводу тих обставин, що ОСОБА_1 не доставлявся на освідування до медичного закладу нічого пояснити не зміг.

Допитаний судом свідок ОСОБА_19 заступник начальника слідчого управління УМВС України в Рівненській області - начальник відділу розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров'я, статевої свободи та статевої недоторканості особи майор міліції ОСОБА_19 (безпосередній керівник позивача), у судовому засіданні надав пояснення, що 21.10.2014 приблизно о 24:00 отримав повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду за участю його підлеглого ОСОБА_1 від свого керівника - начальника слідчого управління ОСОБА_9 Вказав, що позивач про подію особисто його не повідомляв. На місце події не виїжджав.

Зазначив, що між 08 і 09 ранку 22.10.2014 року від колег дізнався про перебування ОСОБА_1 на лікуванні. Після цього приїхав за місцем проживання ОСОБА_1, де його дружина повідомила про намір ОСОБА_1 звернутись до медичного закладу.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_20, начальник відділу карного розшуку Рівненського МВ УМВС України в Рівненській області, на момент пригоди керівник слідчо-оперативної групи пояснив суду, що 21.10.2014 року близько 23:00 год. після виїзду на місце пригоди та вивчивши ситуацію доповів УМВС України в Рівненській області. Позивача на місці пригоди не бачив. Крім того, про безпосередню участь у даній події працівника міліції взагалі не знав. Коли приїхав на місце події, то там вже працювала швидка.

Допитані судом свідки старший інспектор ДАІ ОСОБА_21, учасники слідчо-оперативної групи ОСОБА_12 та ОСОБА_22, у судовому засіданні пояснили, що на місці пригоди позивача не бачили.

Допитаний судом свідок ОСОБА_23, у судовому засіданні надала пояснення, що 21.10.2014 року близько 22:00 год. - початок 23 год. стала свідком дорожньо-транспортної пригоди, про що телефоном особисто повідомила Рівненський МВ УМВС України в Рівненській області. Зазначила, що коли вийшла зі свого автомобіля побачила в кюветі перевернутий автомобіль, біля якого стояла людина. Хлопці (двоє молодих людей, що теж зупинились і надавали допомогу учасникам ДТП) запитали в цієї особи чи все добре та чи є ще люди, чоловік відповів немає. Ствердила, що цією людиною був позивач ОСОБА_1

З ОСОБА_1 не спілкувалась. Після чого свідок разом з іншими людьми побігла до інших автомобілів з метою надання допомоги. Зазначила, що ОСОБА_1 разом з ними не побіг, а залишився стояти біля перевернутого автомобіля.

На додаткові запитання суду позивач ОСОБА_1 пояснив, що після події допомогу постраждалим особам на надавав, в швидку, ДАІ, безпосередньому керівнику не телефонував. Додатково пояснив, що мав при собі телефон, та після того, як зміг залишити автомобіль, що перевернувся, зателефонував дружині.

Також зазначив, що місце ДТП залишив приблизно через годину після події. На запитання суду чи отримував дозвіл на це від працівників ДАІ чи міліції відповів, що ніяких дозволів не отримував. На запитання суду чому не пройшов освідування в медичному закладі відповів, що знав про наявність в нього такого обов'язку, однак цього не зробив оскільки «було не до цього».

З наведеного вбачається, що ОСОБА_1 будучи водієм, причетним до дорожньо-транспортної пригоди не залишився на місці пригоди, не вживав заходів для надання першої медичної допомоги потерпілим, не викликав швидкої медичної допомоги.

Судом встановлено, що позивач в період з 22.10.2014 року по 24.10.2014 року перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні нейрохірургії Центральної міської лікарні м.Рівного з підозрою на струс головного мозку. Як повідомив позивач, вказаний діагноз свого підтвердження не знайшов, натомість встановлено забій тканин голови.

Суд приймає твердження позивача, що вказана подія викликала в нього стан сильного душевного потрясіння та психічного шоку через пережите та побачене. Поряд з цим суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3.3, 4 Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затвердженим наказом МВС України від 22.02.2012 № 155, працівник не повинен за будь-яких умов зраджувати моральним принципам служби, що відповідають вимогам держави і очікуванням суспільства, їх неухильне дотримання - справа честі і обов'язку кожного працівника органів внутрішніх справ. Працівник органів внутрішніх справ, керуючись Присягою, відповідно до службового обов'язку, дотримуючись професійних честі і гідності, бере на себе такі моральні зобов'язання: визнавати пріоритет державних і службових інтересів над особистими у своїй діяльності; бути прикладом безумовного дотримання вимог законів та службової дисципліни в професійній діяльності та приватному житті, залишатися за будь-яких обставин чесним і непідкупним, відданим інтересам служби; ставитися нетерпимо до будь-яких дій, які ображають та принижують людську гідність, заподіюють біль і страждання, являють собою тортури, жорстокість, нелюдське поводження з людьми; бути мужнім і безстрашним у небезпечних ситуаціях, які виникають під час припинення правопорушення, ліквідації наслідків аварій та стихійного лиха, проведення заходів щодо порятунку життя і збереження здоров'я людей; виявляти твердість і непримиренність у боротьбі зі злочинцями, застосовуючи для досягнення поставленої мети виключно законні і високоморальні принципи; зберігати і примножувати службові традиції органів внутрішніх справ. Бездоганне виконання моральних зобов'язань забезпечує право працівника на суспільну довіру, повагу, визнання і підтримку громадян.

Частиною 1 статті 5 зазначеного Закону України "Про міліцію" визначено, що міліція виконує свої завдання неупереджено, у точній відповідності з законом. Ніякі виняткові обставини або вказівки службових осіб не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій або бездіяльності міліції. Для забезпечення громадського порядку працівники міліції зобов'язані вживати заходів незалежно від свого підпорядкування.

В тексті присяги працівника внутрішніх справ України, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 № 382, зазначено, що кожний працівник органів внутрішніх справ України, який склав таку присягу, вступаючи на службу до органів внутрішніх справ України, поклявся завжди залишатися відданим народові України, суворо дотримуватися її Конституції та чинного законодавства, бути гуманним, чесним, сумлінним і дисциплінованим працівником, зберігати державну і службову таємницю; присягнув з високою відповідальністю виконувати свій службовий обов'язок, вимоги статутів і наказів, постійно вдосконалювати професійну майстерність та підвищувати рівень культури, всіляко сприяти зміцненню авторитету органів внутрішніх справ, поклявся мужньо і рішуче, не шкодуючи своїх сил і життя, боротися із злочинністю, захищати від протиправних посягань життя, здоров'я, права й свободи громадян, державний устрій і громадський порядок.

Отже, недодержання працівником органів внутрішніх справ України наведених вище норм є безумовною підставою вважати цю особу такою, яка вчинила дисциплінарний проступок.

Відповідно до ст. 2 Статуту, дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Як встановлено ст.5 Статуту, за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Згідно зі ст.7 Статуту, службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу, в тому числі: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.

Пунктом 8 ст. 12 Статуту передбачено за порушення службової дисципліни накладення на осіб рядового і начальницького складу такого дисциплінарного стягнення, як "звільнення з органів внутрішніх справ".

Порядок накладення дисциплінарних стягнень регламентується ст. 14 Статуту.

Відповідно до абз. 1 ст. 14 Статуту, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Згідно ч. 4 Статуту, порядок проведення службового розслідування встановлюється Міністром внутрішніх справ України.

Згідно абз. 6 ст. 14 Статуту про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу.

Відповідно до абз. 8 ст. 14 Статуту зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис.

За правилами абз. 10 ст. 14 Статуту, при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Згідно ч. 8 ст. 13 Статуту, таке дисциплінарне стягнення як звільнення з органів внутрішніх справ, накладається начальником, якому надано право прийняття на службу до органів внутрішніх справ.

Частиною 1 ст. 18 Статуту визначено, що дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його накладення, не враховуючи періоду перебування особи рядового або начальницького складу у відпустці, відрядженні або її тимчасової непрацездатності. Після закінчення цього строку дисциплінарне стягнення не виконується.

За змістом ч.2 ст. 18 Статуту, такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади та звільнення з органів внутрішніх справ, накладені на осіб рядового і начальницького складу, які тимчасово непрацездатні або перебувають у відпустці, відрядженні, виконуються після їх прибуття до місця проходження служби.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що процедура звільнення позивача відбулась у відповідності до вимог нормативно-правових актів, що регламентують проходження служби в органах внутрішніх справ.

Факт вчинення позивачем дисциплінарного проступку, за який його було звільнено зі служби, доведено у встановленому порядку проведеним службовим розслідуванням.

Крім того, суд наголошує, що чинним законодавством не визначено поняття дискредитації.

Дискредитація (від французького слова discrediter - підривати довіру) - це підрив довір'я когось, приниження чиєїсь гідності, авторитету. Аналізуючи складові цього поняття, можливо дійти висновку, що вони тісно пов'язані з морально-етичними нормами. Отже, вчинки, що дискредитують працівників органів внутрішніх справ, та власне органи внутрішніх справ, пов'язані насамперед із низкою моральних вимог, які пред'являються до них під час здійснення службових функцій та у повсякденному житті.

Означені вимоги відображені у статті 5 Закону України "Про державну службу", Кодексі честі працівника органів внутрішніх справ, Етичному кодексі працівника органів внутрішніх справ та інших нормативно-правових актах, що регулюють діяльність органів системи МВС України та їх особового складу.

Відтак, під вчинками, що дискредитують звання працівника ОВС, та власне органи внутрішніх справ, слід розуміти протиправні, винні діяння, які здійснені посадовою особою органу внутрішніх справ, у зв'язку з виконанням службових обов'язків або не пов'язані з їх виконанням, але за своїм характером здатні принизити в очах громадськості гідність та авторитет працівника органів внутрішніх справ та власне органи внутрішніх справ.

До таких вчинків, слід віднести: вчинення злочину, встановленого вироком суду, що набрав законної сили; скоєння корупційного діяння як різновиду адміністративного правопорушення; систематичне скоєння адміністративних правопорушень, що посягають на встановлений порядок управління, громадський порядок та громадську безпеку; заняття підприємницькою діяльністю; організацію страйків та участь у них; розголошення службової таємниці; появу на службі або поза службою в нетверезому стані, що ображає людську гідність; вживання алкогольних напоїв у форменому одязі у громадських місцях; прийняття наркотичних або токсичних препаратів без рецепту лікаря; систематичне порушення правил носіння форменого одягу, зовнішньої охайності; неодноразове грубе і зверхнє ставлення до громадян; прояв жорстокого або принизливого ставлення до людей; скоєння аморального проступку, не сумісного з продовженням служби в ОВС; систематичне поширення компрометуючої ОВС України інформації за допомогою засобів мас-медіа.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, судом встановлено, що при звільненні позивача з органів внутрішніх справ, відповідачами було враховано тяжкість скоєного проступку, обставини за яких його скоєно, заподіяну шкоду позитивному іміджу міліції, попередню поведінку позивача, ставлення позивача до виконання службових обов'язків, а також встановлена його несумісність з подальшим проходженням служби в органах внутрішніх справ

При цьому, суд вважає за доцільне наголосити, що звільнення за дискредитацію звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, є окремою підставою для звільнення, яке жодним чином не пов'язано з наявністю кримінальної справи і набранням чинності вироком, постановленим судом за результатами розгляду кримінальної справи. Між тим, засуджені за вчинення злочину особи рядового і начальницького складу (в тому числі і без позбавлення спеціального звання), підлягають звільненню зі служби в органах внутрішніх справ після вступу в законну силу вироку суду, зокрема, за п.67 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, тобто передбачено інший порядок звільнення.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, судом встановлено, що при виданні спірних наказів відповідачами були дотримані усі встановлені чинним законодавством вимоги, та враховано у сукупності всі обставини, що мали значення при вирішенні питання щодо звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ відповідно до пункту 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (за дискредитацію), а тому дії та рішення відповідачів є правомірним та таким, що відповідають критеріям правомірності, визначеним ч. 3 ст. 2 КАС України.

Стосовно оскарження позивачем висновку службового розслідування суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов - звернення до адміністративного суду про захист прав, свобод та інтересів або на виконання повноважень у публічно-правових відносинах

Частиною першою статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Враховуючи положення законодавства, під актом державного чи іншого органу слід розуміти юридичну форму рішень цих органів -офіційний документ, який породжує певні наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Рішення суб'єкта владних повноважень у контексті положень КАС України необхідно розуміти як нормативно-правові акти, так і правові акти індивідуальної дії.

Нормативно-правові акти -рішення, дію яких поширено на невизначене або визначене загальними ознаками коло осіб, які призначені для неодноразового його застосування щодо цього кола осіб.

Правові акти індивідуальної дії -рішення, які є актом одноразового застосування норм права і дію яких поширено на конкретних осіб або які стосуються конкретної ситуації. За своєю природою правові акти індивідуальної дії, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи та застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.

Усі рішення суб'єкта владних повноважень мають підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Як вбачається із змісту позовної заяви, однією з позовних вимог позивача є: визнання протиправним висновку службового розслідування від 20.01.2015 року.

Однак, висновок службового розслідування лише фіксує певні обставини та не є остаточним документом, зобов'язуючим до вчинення будь-яких дій. Висновок службового розслідування, не породжує певних правових наслідків, його результати не мають обов'язкового характеру для позивача.

Висновок службового розслідування не є документом, який містить норми права загальної або індивідуальної дії. Він не може створювати нових правових норм, доповнювати чи змінювати чинне законодавство та не має обов'язкового характеру для суб'єкта по відношенню, до якого він винесений.

А отже, вищевказаний висновок не має обов'язкового характеру і не набуває статусу рішення в розумінні пункту 1 частини 1 статті 17 КАС України.

З огляду на викладене, в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову, - відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Головуючий cуддя Гломб Ю.О.

Судді Жуковська Л.А.

Борискін С.А.