Справа № 820/632/15
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2015-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2015 р. Справа № 820/632/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бенедик А.П.

Суддів: Водолажської Н.С. , Калиновського В.А.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 18.03.2015р. по справі № 820/632/15

за позовом ОСОБА_1

до Старобільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Луганській області

про визнання неправомірними та скасування рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду із адміністративним позовом до Старобільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Луганській області, в якому просить визнати неправомірними та скасувати акт про результати камеральної перевірки щодо порушення платником єдиного податку вимог перебування на спрощеній системі оподаткування від 31 грудня 2014 року, та рішення № 26 про анулювання свідоцтва платника єдиного податку від 31 грудня 2014 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем протиправно вчинено дії щодо проведення камеральної перевірки позивача, та як наслідок анулювання свідоцтва платника єдиного податку, у зв'язку із припиненням підприємницької діяльності останнього.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 18.03.2015 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Стягнуто з позивача на користь Державного бюджету на рахунок УДКСУ в Червонозаводському районі м.Харкова Харківської області, код отримувача: 37999628, банк отримувача: ГУДКСУ у Харківській області судовий збір у розмірі 1638 грн.

Позивач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 18.03.2015 року та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач посилається на прийняття оскаржуваної постанови з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Вказує, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку щодо їх необґрунтованості. Зазначив, що оскільки підприємницька діяльність позивача була припинена 30.05.2015 року, тобто більш ніж два останніх квартали, то дії посадових осіб податкового органу є протиправними, а сума боргу нарахована незаконно. Крім того, приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції помилково стягнув з позивача суму судового збору.

Відповідач правом надання письмових заперечень на апеляційну скаргу не скористався.

Сторони про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Позивач надав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі.

Колегія суддів на підставі п.2 ч. 1 ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач у період з 30.08.2001 року був зареєстрований як фізична особа підприємець, що підтверджується наявною у справі копією витягу з ЄДРПОУ (а.с.8-9).

Видами діяльності були: 45.20 Технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів; 47.89 Роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами.

З 28.09.2001 року позивач перебував на обліку як платник податків і зборів в Старобільській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління Міндоходів у Луганській області та з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року здійснював діяльність з використанням спрощеної системи оподаткування. (а.с.51-52).

На підставі заяви від 04.01.2012 року №216 позивач обрав здійснення підприємницької діяльності на першій групі платника єдиного податку зі сплатою податку в розмірі 10% від мінімальної заробітної плати встановленої законом на 1 січня податкового року.

Як вказує позивач, 29.05.2014 року він звернувся в Реєстраційну службу Старобільського районного управління юстиції Луганської області з метою припинення підприємницької діяльності.

30.05.2014 року державним реєстратором юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців внесено до ЄДР запис про "Внесення рішення фізичної особи-підприємця про припинення підприємницької діяльності ОСОБА_1."

Листом від 02.06.2014 року №4201/8/12-30-18 Старобільська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Луганській області повідомила позивача, що 30.05.2014 року отримано відомості від державного реєстратора про внесення до ЄДР запису про «Внесення рішення фізичної особи-підприємця про припинення підприємницької діяльності», які визнані Міндоходів помилковими при автоматичному контролі через відсутність відомостей стосовно позивача в окремому реєстрі Державного реєстру фізичних осіб. В зв'язку з чим, запропоновано привести документи у відповідність до чинного законодавства.

23.07.2014 року Реєстраційною службою Старобільського районного управління юстиції Луганської області направлено на адресу позивача повідомлення №02.4-3.1/1324 про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця, яким зазначено, що 22.07.2014 року до ЄДР внесено запис №4002276 про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності.

Листом від 28.07.2014 року №5743/8/12-30-18 Старобільська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Луганській області повідомила позивача, що 23.07.2014 року отримано відомості від державного реєстратора про внесення до ЄДР запису про «Внесення рішення фізичної особи-підприємця про припинення підприємницької діяльності», які визнані Міндоходів помилковими при автоматичному контролі через відсутність відомостей стосовно позивача в окремому реєстрі Державного реєстру фізичних осіб. В зв'язку з чим, повторно повідомлено про необхідність привести документи у відповідність до чинного законодавства.

Старобільською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Луганській області проведено камеральну перевірку, щодо порушення платником єдиного податку вимог перебування на спрощеній системі оподаткування, за наслідками якої складено Акт від 31.12.2014 року №348/17-ЕК738826.

Перевіркою встановлено порушення платником податку умов перебування на спрощеній системі оподаткування, а саме наявність боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів по єдиному податку, чим порушено абз.8 пп.298.2.3 п. 298.2 ст.298, п.299.11 ст. 299 Податкового кодексу України (далі - ПК України). Станом на 31.12.2014 року сума боргу складає 828, 43 грн.

За результатами вказаної перевірки, фахівцями податкового органу було прийнято рішення № 26 від 31.12.2014 року про анулювання свідоцтва платника єдиного податку.

Позивач, не погоджуючись із правомірністю дій податкового органу щодо складання акту перевірки та винесення рішення про анулювання свідоцтва платника єдиного податку, звернувся до суду із даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що дії посадових осіб Старобільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Луганській області щодо проведення камеральної перевірки позивача та складання за її наслідками акту, а також винесення рішення про анулювання свідоцтва платника єдиного податку є законними та обґрунтованими. Крім того суд дійшов висновку про необхідність стягнення з позивача на користь Державного бюджету судового збору у розмірі 1638 грн.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У відповідності до ч. 1 ст. 17 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Обов'язковою ознакою як нормативно-правового, так і правового акта індивідуальної дії є юридичний характер, тобто обов'язковість його приписів для відповідного суб'єкта /суб'єктів/, дотримання якого забезпечується правовими механізмами.

Дії суб'єкта владних повноважень - активна поведінка суб'єкта владних повноважень, яка може мати вплив на права, свободи та інтереси фізичних та юридичних осіб.

Бездіяльність суб'єкта владних повноважень - пасивна поведінка суб'єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи.

Обов'язковою ознакою дій суб'єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб'єктів відповідних правовідносин і мають обов'язковий характер.

Отже, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Із правового аналізу вказаних норм вбачається, що позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Проте ці рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання неправоімрним та скасування акту про результати камеральної перевірки щодо порушення платником єдиного податку вимог перебування на спрощеній системі оподаткування від 31.12.2014 року №348/17-ЕК738826 задоволенню не підлягають, оскільки акт не є рішенням суб'єкта владних повноважень у розумінні статті 17 КАС України, а є носієм доказової інформації, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу. Висновки, викладені у акті, не породжують обов'язкових юридичних наслідків. Вони можуть бути підтверджені або спростовані судом у разі спору про законність рішень, дій, в основу яких покладені згадувані висновки акта.

Крім того, предметом спору у зазначеній справі є питання законності прийняття відповідачем рішення від № 26 від 31.12.2014 року про анулювання свідоцтва платника єдиного податку.

Перевіряючи обґрунтованість вказаної частини позовних вимог, колегія суддів зазначає, що згідно до п.70.1 ст.70 ПК України, облік фізичних осіб платників податків, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного, номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган державної податкової служби, ведеться в окремому реєстрі Державного реєстру за прізвищем, ім'ям, по батькові та серією і номером паспорта без використання реєстраційного номера облікової картки.

Як встановлено під час судового розгляду, згідно листів від 02.06.2014 року №4201/8/12-30-18 та від 28.07.2014 року №5743/8/12-30-18 Старобільською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Луганській області повідомлено позивача, що отримані від державного реєстратора відомості від 30.05.2014 року та 23.07.2014 року про внесення до ЄДР запису про «Внесення рішення фізичної особи-підприємця про припинення підприємницької діяльності», визнані Міндоходів помилковими при автоматичному контролі через відсутність відомостей стосовно позивача в окремому реєстрі Державного реєстру фізичних осіб.

Так, податковим органом було вказано, що позивачем не було надано заяву та документи для обліку в окремому реєстрі Державного реєстру за прізвищем, ім'ям, по батькові та серією і номером паспорта без використання реєстраційного номера облікової картки платника, в зв'язку з чим податковий орган не має можливості проставити відмітку у паспорті «має право здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта» та включити до окремого реєстру Державного реєстру за прізвищем, ім'ям, по батькові та серією і номером паспорта без використання реєстраційного номера облікової картки платника.

В зв'язку з чим, запропоновано привести документи у відповідність до чинного законодавства.

В свою чергу, доказів звернення позивача із заявою та надання документів для обліку в окремому реєстрі Державного реєстру за прізвищем, ім'ям, по батькові та серією, матеріали справи не містять.

Відповідно до п.295.8 ст. 298 ПК України, у разі припинення платником єдиного податку провадження господарської діяльності податкові зобов'язання із сплати єдиного податку нараховуються такому платнику до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому до контролюючого органу подано заяву щодо відмови від спрощеної системи оподаткування у зв'язку з припиненням провадження господарської діяльності або анульовано реєстрацію за рішенням контролюючого органу на підставі отриманого від державного реєстратора повідомлення про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що позивач, в порушення вимог вищенаведених положень Кодексу, станом на 31.12.2014 року не надав до податкового органу заяву щодо відмови від спрощеної системи оподаткування у зв'язку з припиненням провадження господарської діяльності.

Згідно з п.299.10 ст. 299 ПК України, реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів.

Таким чином, враховуючи наявність у позивача податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів, колегія суддів дійшла висновку, про правомірність анулювання позивачу свідоцтва платника єдиного податку на підставі оскаржуваного рішення.

Відповідно до частини 1 статті 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно із статтею 86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Колегія суддів зазначає, що позивачем під час розгляду справи не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог.

Натомість, відповідач, будучи суб'єктом владних повноважень та заперечуючи проти позову, довів правовірність власних рішень, які є предметом оскарження позивачем.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження їм надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), добросовісно та розсудливо.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості заявлених позовних вимог.

Разом з тим, дійшовши вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, що виявилось в наступному.

Відповідно до ч. 1 ст. 87 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору, визначені Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України "Про судовий збір", судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору" від 19.09.2013 року N 590-VII, який набув чинності 23.10.2013 року, внесені зміни до Закону України "Про судовий збір", зокрема підпунктом 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру розмірі судового збору становить 2 відсоток розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірі мінімальних заробітних плат; немайнового характеру - 0,06 розміру мінімальної заробітної плати.

Частиною третьою статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Так, під час розподілу судових витрат, суд першої інстанції дійшов висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги носять майновий характер, та як наслідок стягнув з останнього на користь Державного бюджету суму судового збору у розмірі 1638 грн.

Колегія суддів не погоджується з даними висновками суду першої інстанції, та зазначає, що майновий характер мають виключно вимоги щодо скасування рішень суб'єктів владних повноважень безпосереднім наслідком яких є зміна складу майна особи, у тому числі шляхом безпідставного стягнення коштів. Вищевикладене підтверджується позицією ВАСУ, викладеною в листі від 18.01.2012 року №165/11/13-12.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що заявлені позивачем вимоги щодо визнання неправомірними та скасування акту про результати камеральної перевірки щодо порушення платником єдиного податку вимог перебування на спрощеній системі оподаткування та рішення № 26 про анулювання свідоцтва платника єдиного податку носять немайновий характер.

Враховуючи наведене, рішення суду в цій частині підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З урахуванням встановлених обставин у справі та допущених судом першої інстанції порушень норм процесуального права, колегія суддів вважає, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 18.03.2015 р. по справі № 820/632/15 підлягає скасуванню в частині стягнення з позивача на користь Державного бюджету судового збору у розмірі 1638 грн.

В іншій частині постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 197, п. 3 ст. 198, п. 1 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 18.03.2015р. по справі №820/632/15 скасувати в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Державного бюджету на рахунок УДКСУ в Червонозаводському районі м.Харкова Харківської області, код отримувача: 37999628, банк отримувача: ГУДКСУ у Харківській області судовий збір у розмірі 1638 грн.

В іншій частині постанову Харківського окружного адміністративного суду від 18.03.2015р. по справі №820/632/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Бенедик А.П.
Судді (підпис) (підпис) Водолажська Н.С. Калиновський В.А.