Справа № 826/1635/15
Суддя: Кобаль М.І.
Дата ухвалення: 2015-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/1635/15 Головуючий у 1-й інстанції: Келеберда В.І., Суддя-доповідач: Кобаль М.І.
У Х В А Л А

Іменем України

20 травня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Кобаля М.І.,

суддів: Епель О.В., Карпушової О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження матеріали апеляційної скарги Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Міндоходів у місті Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 березня 2015 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Міндоходів у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі - Позивач) звернулась до суду із адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Міндоходів у місті Києві (далі - Відповідач) у якому просила визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 02.09.2014 року № та № .

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 березня 2015 року зазначений адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні вимог адміністративного позову (за текстом апеляційної скарги).

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Апеляційний розгляд справи здійснюється без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, оскільки сторони у судове засідання не з'явились.

Відповідно до ч.1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно із ч. 1 п. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ДПІ у Дарницькому районі ГУ Міндоходів у місті Києві проведено виїзну документальну позапланову перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 по взаємовідносинах з ТОВ «ТК-Кадус» за період з 01.02.2012 по 29.02.2012, ТОВ «Осава» за період з 01.02.2012 по 31.12.2012, ТОВ «Лука Пачолі» за період з 01.10.2012 по 31.07.2013, ТОВ «Солід «МС» за період з 01.11.2012 по 30.11.2012, ТОВ «Сінема Промо» за період з 01.01.2013 по 30.09.2013, ТОВ «Максимум Плюс ЛТД» за період з 01.08.2012 по 31.08.2013, ТОВ «Меридіан 2013» за період з 01.09.2013 по 31.10.2013, ТОВ «Пройм - Стіл» за період з 01.09.2013 по 31.10.2013 (далі по тексту - контрагенти позивача).

За результатом вищезазначеної перевірки, посадовими особами відповідача винесено Акт від 07.08.2014 №6118/26-51-17-01/НОМЕР_3 (далі по тексту - акт перевірки).

З акту перевірки вбачається, що перевіркою встановлено порушення вимог:

- пп. 177.2 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України внаслідок чого позивачем безпідставно віднесено до складу валових витрат за 2012-2013 роки та за 2013 рік витрати на загальну суму 722 999,8 грн., що призвело до заниження чистого оподаткованого доходу на загальну суму 122 909,98 грн.;

- п. 198.1, п. 198.2, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, що призвело до завищення податкового кредиту з податку на додану вартість на загальну суму 144 599,93 грн. та до заниження позитивної різниці між сумою податкових зобов'язань та податкового кредиту на загальну суму 144 599,93 грн.;

- п. 1, п. 5 ст. 203, п. 1, п. 2 ст. 2015, п. 1 ст. 216, ст. 228, ст. 626, ст. 629, ст. 650, ст. 655, ст. 658 Цивільного кодексу України в частині недодержання вимог зазначених статей в момент вчинення правочинів, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними по правочинах здійснених позивачем, із контрагентами, зазначеними в акті перевірки.

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 02.09.2014:

- № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість по вітчизняних товарах (роботах, послугах) на загальну суму 216 899,90 грн. (за основним платежем 144 599,93 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 72 299,97 грн.),

- № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатом річного декларування на загальну суму 184 364, 97 грн. (за основним платежем 122 909,98 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 61 454,99 грн.).

Не погоджуючись із зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернулась до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що доводи, викладені в акті перевірки, спростовуються належними та допустимими доказами, що наявні в матеріалах справи, а обставини, на які посилається відповідач, не можуть бути достатніми доказами відсутності об'єктів оподаткування/неможливості фактичного здійснення господарських взаємовідносин між позивачем та його контрагентами.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 з ТОВ «Сінема Промо» укладено договір суборенди від 28.12.2012 №28-12/12 відповідно до якого позивачу надано у тимчасове володіння та користування приміщення за адресою: АДРЕСА_1 (літ.А 6 поверх).

Відповідно до акту прийому-передачі приміщень від 28.12.2012 вказані вище приміщення передано позивачу, в ході виконання умов зазначеного договору сторонами складено податкові накладні та акти наданих послуг.

29.01.2013 між ОСОБА_2 та ТОВ «Сінема Промо» укладено договір від №29/01 про надання рекламних послуг, предметом якого є розміщення рекламних матеріалів на рекламних конструкціях на території України у відповідності з затвердженою адресою програмою.

На підтвердження виконання умов вказаного договору позивачем надано копії додатків до договору, актів здачі-прийняття виконаних робіт та податкових накладених.

Крім того, між ОСОБА_2 та ТОВ «Пройм-Стіл» укладено договір про надання інформаційно-консультативних послуг з питань оподаткування від 28.08.2013 №1, предметом якого є комплекс інформаційно-консультативних послуг з питань оподаткування.

Також, між ОСОБА_2 та ТОВ «Пройм-Стіл» укладено договір поставки від 05.11.2013 №05, предметом якого є виготовлення поліграфічної продукції.

На підтвердження реальності виконання вищезазначених договорів позивачем надано копії податкових накладних та актів здачі-прийняття робіт (надання послуг).

28.03.2012 між ОСОБА_2 та ТОВ «ОСАВА» укладено договір про надання послуг з ведення бухгалтерського обліку №Б28-09/12, предметом якого є надання послуг по веденню бухгалтерського обліку.

В ході виконання умов зазначеного договору сторонами складно акти здачі-прийняття робіт та податкові накладні, копії яких містяться в матеріалав справи.

30.08.2013 між ОСОБА_2 та ТОВ «МЕРИДІАН 2013» укладено договір про надання послуг по веденню бухгалтерського обліку №30_08.

На підтвердження реальності виконання вищезазначеного договору позивачем надано копії актів здачі-прийняття робіт та податкові накладні.

01.08.2013 між ОСОБА_2 та ТОВ «Максимум Плюс ЛТД» укладено договір від №8, предметом якого є юридичні, бухгалтерські та консультаційні послуги.

На підтвердження реальності виконання вищезазначеного договору позивачем надано копії актів здачі-прийняття робіт та податкові накладні.

28.09.2012 між ОСОБА_2 та ТОВ «Лука Пачолі» укладено договір про надання інформаційно-консультаційних послуг з питань оподаткування №Ю28-09/12.

Також, 28.12.2012 між ОСОБА_2 та ТОВ «Лука Пачолі» укладено договір про надання послуг по веденню бухгалтерського обліку №Б28-12/12.

На підтвердження реальності виконання вищезазначених договорів позивачем надано копії актів здачі-прийняття робіт та податкові накладні.

01.01.2012 між ОСОБА_2 та ООО «ТК-Кадус» укладено договір суборенди приміщення №31, предметом якого є суборенда приміщення площею 184,5 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Марини Пасокової, 19.

На підтвердження реальності виконання вищезазначеного договору позивачем надано копії актів здачі-прийняття робіт та податкові накладні.

З акту перевірки вбачається, що господарська діяльність позивача включає в себе імпорт сировини, а саме запашників для подальшої реалізації на території України.

На підтвердження фактичного здійснення імпорту позивачем надано копії вантажно-митних декларацій.

Сировина зберігається на складі орендованому позивачем у ПАТ «Рапід» згідно договору від 01.06.2013 №68/мс, копія якого долучена до матеріалів справи.

На підтвердження реальності виконання вищезазначеного договору позивачем надано копії актів здачі-прийняття робіт та податкові накладні.

03.04.2013 між ОСОБА_2 та ТОВ «ДЖАС РОК» укладено договір №03-04, предметом якого є надання послуг з технічного забезпечення та організації в проведенні маркетингових компаній.

На підтвердження реальності виконання вищезазначеного договору позивачем надано копії актів здачі-прийняття робіт, податкові накладні та звіт.

Крім того, на підтвердження використання наданих вказаними контрагентами послуг ОСОБА_2 надано суду першої інстанції копії договорів з ТОВ «Деліта», ТОВ «Лінкос Лабораторії», ПП «Альянс Краси», ТОВ «ВТФ «Екмі», ТОВ «ІСКРЕСС», ПП «НВФ», ТОВ «ХАДО-технологія», ПП «ЮНІЛАЙФ.ПФ», яким реалізовано продукцію імпортованої позивачем продукції.

Всі вищезазначені первинні документи містяться в матеріалах справи та досліджені колегією суддів апеляційної інстанції в повному обсязі.

Підставою для винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень та висновків податкового органу про безтоварність правочинів укладених між позивачем та її контрагентами, стали акти перевірок ДПІ у Дніпровському районі ГУ Міндоходів у місті Києві контрагентів позивача.

Проте, суд апеляційної інстанції зазначає, що в даному випадку наявність певної інформації, одержаної від інших підрозділів податкової служби чи з інформаційних систем державної податкової служби, що не оформлена рішенням суб'єкта владних повноважень і не є юридичним фактом, утворює лише привід і підстави для перевірки такої інформації, може породжувати певні сумніви щодо законності господарських операцій платника податків, однак не є беззаперечним доказом того факту, що в дійсності товари (роботи, послуги) не отримувались платником податків від його контрагента.

Крім того, податкові повідомлення-рішення, на підставі яких визначаються податкові зобов'язання платника податків, приймаються податковим органом за результатами безпосередньої оцінки фінансово-господарських документів, активів та інших обставин господарської діяльності особи, з дотриманням визначеної законом процедури, висновки податкового органу не можуть ґрунтуватися неперевірених припущеннях чи суб'єктивних думках посадових осіб інших податкових органів, а повинні доказуватись як факт і підтверджуватись документально.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Одним із юридичних елементів дійсності правочину є його спрямування на реальне настання правових наслідків, обумовлених ним. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції. В свою чергу дані бухгалтерського обліку та податкового обліку відображуються у податкових деклараціях платників податків.

Таким чином, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що податковий орган ані в ході проведення перевірки, ані під час судового розгляду в суді першої інстанції не надав належних та допустимих доказів про невідповідність первинних бухгалтерських документів позивача вимогам чинного податкового законодавства.

Разом з тим, ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.04.2015 провадження по даній справі було зупинено до 20.05.2015 за клопотанням представника відповідача для надання додаткових доказів (а.с.237-238).

Проте, до 20.05.2015 податковим органом не надано суду апеляційної інстанції додаткових доказів відповідно до ст. 71 КАС України, а представник апелянта в судове засідання не з'явився.

Щодо посилання податкового органу в акті перевірки на пояснення надані в рамках кримінальних проваджень, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що податковий орган не наділений повноваженнями щодо надання правової оцінки доказам зібраним у кримінальному провадженні, до прийняття судового рішення у кримінальному провадженні.

Правова оцінка доказам зібраним під час досудового слідства у кримінальному провадженні надається виключно судом під час судового розгляду кримінальної справи.

Доказів існування вироку у кримінальній справі, який відповідно до ч. 4 ст. 72 КАС України був би обов'язковий для суду під час розгляду даної адміністративної справи, відповідачем не надано, ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції.

Оскільки наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, то факт виконання поставки товару входить до предмету доказування у справі.

Аналогічна правова позиція викладена, в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 31.03.2011 у справі №К-12509/08.

Крім того, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що будь-які документи мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З наданих позивачем доказів вбачається, що договори укладені між останнім та його контрагентом, мали на меті настання реальних правових наслідків, що обумовлені ними.

Згідно із ст. 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються на таких основних принципах, зокрема превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Частинами 2 та 3 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назва документа; дата і місце складання; назва підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, які брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, на підтвердження включення податку на додану вартість до складу податкового кредиту необхідні документи, оформлені відповідно до вимог, встановлених ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що всі вищезазначені первинні бухгалтерські документи, які надані позивачем оформлені у відповідності до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 та повністю відображають реальність проведених господарських операцій між позивачем та його контрагентами.

Відповідно до п. 177.2 ст. 177 ПК України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно із п. 177.4. ст. 177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать: інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Правовими положеннями п. 200.1 ст. 200 ПК України передбачено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно із пп. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 ПК України податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Відповідно до пп.14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно із п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Отже, правовими положеннями податкового законодавства передбачено єдину підставу для формування податкового кредиту, а саме наявність у платника податку - покупця належним чином оформленої податкової накладної або митної декларації.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що позивачем було вчинено дії та досягнуто конкретних результатів, які визначають саме поняття господарської операції - факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань та фінансових ресурсів.

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Отже, судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

В зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову окружного суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Міндоходів у місті Києві - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 березня 2015 року - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

Касаційну скаргу може бути подано безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до ст. 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі

Головуючий - суддя М.І. Кобаль

судді: О.В. Епель

О.В. Карпушова

.

Головуючий суддя Кобаль М.І.

Судді: Карпушова О.В.

Епель О.В.