Справа № 152/176/15-а
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2015-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 152/176/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Строгий І.Л.

Суддя-доповідач: Курко О. П.

05 травня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Совгири Д. І. Білоуса О.В. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Мартинюк В.В.

представника відповідача: Плахотнюк Н.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області на постанову Шаргородського районного суду Вінницької області від 06 березня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області, третя особа на стороні відповідача - управління соціального захисту населення Шаргородської РДА Вінницької області про визнання протиправних дій та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 (далі - Позивач) звернулася до Шаргородського районного суду із адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області (далі - Відповідач) про протиправну бездіяльність старшого державного виконавця щодо невиконання постанови суду та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження.

Постановою Шаргородського районного суду від 06 березня 2015 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись із прийнятим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення.

Представник Відповідача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Позивач та представник третьої особи в судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

З обставин справи встановлено, що постановою Шаргородського районного суду Вінницької області від 05.05.2014 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано неправомірними дії управління соціального захисту населення Шаргородської районної державної адміністрації Вінницької області щодо виплати ОСОБА_3 допомоги по догляду за дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до досягнення ними трирічного віку у розмірі, меншому ніж прожитковий мінімум для дітей віком до шести років. Зобов'язано управління соціального захисту населення Шаргородської районної державної адміністрації Вінницької області провести перерахунок допомоги по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку та виплатити (доплатити) недоотриману допомогу ОСОБА_3, як застрахованій особі з 16 жовтня 2013 року у відповідності до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму на дитину до шести років, встановленого законом, із урахуванням виплачених сум. У іншій частині адміністративного позову відмовлено.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 24.06.2014 року постанову Шаргородського районного суду Вінницької області від 05.05.2014 року змінено. Абзаци другий та третій резолютивної частини постанови Шаргородського районного суду Вінницької області від 05.05.2014 року викладено у наступній редакції: «Визнати неправомірними дії Управління соціального захисту населення Шаргородської районної державної адміністрації Вінницької області щодо виплати ОСОБА_3 допомоги по догляду за дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до досягнення ними трирічного віку відповідно до ст. 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом. Зобов'язати управління соціального захисту населення Шаргородської районної державної адміністрації Вінницької області провести перерахунок допомоги по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку та виплатити (доплатити) недоотриману допомогу ОСОБА_3, як застрахованій особі у відповідності до ст. 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом, з 16.10.2013 року по день припинення права на таку допомогу із урахуванням виплачених сум».

На виконання постанови суду апеляційної інстанції, 18.07.2014 року Шаргородським районним судом Вінницької області було видано виконавчий лист.

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області Плахотнюк Н.Ю. від 15.08.2014 року було відкрито виконавче провадження примусового виконання зазначеного вище виконавчого листа.

Із листа управління соціального захисту населення Шаргородської районної державної адміністрації Вінницької області від 20.08.2014 року № 1539/01.10 вбачається, що на виконання зазначеного вище рішення суду, управлінням нараховано ОСОБА_3 кошти в розмірі 7 481,67 грн і при надходженні коштів з Державного бюджету на фінансування допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, виплата коштів буде здійснена.

Ухвалою Шаргородського районного суду Вінницької області від 07.11.2014 року відмовлено у задоволенні подання Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області про зміну способу виконання рішення суду у справі № 152/701/14-а за позовом ОСОБА_3 до управління соціального захисту населення Шаргородської районної державної адміністрації Вінницької області про визнання неправомірними дій та зобов'язання до вчинення дій.

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області Плахотнюк Н.Ю. від 30.12.2014 року було закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 152/701/14-а, виданого 18.07.2014 року Шаргородським районним судом Вінницької області.

Із постанови вбачається, що підставою її прийняття було те, що боржник з поважних причин не в змозі виконати рішення суду, а у державного виконавця відсутні підстави для застосування санкцій, передбачених статтею 89 Закону України «Про виконавче провадження».

Тобто, постанова Вінницького апеляційного адміністративного суду від 24.06.2014, на підставі якої 18.07.2014 Шаргородським районним судом Вінницької області видано виконавчий лист, виконана лише частково, а Позивачу до цього часу не виплачено недоотриману допомогу.

Згідно ч.2 та ч.3 ст.14 КАС Українст.124 Конституції України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Виконання судових рішень - це заключна стадія судового процесу, а саме заключний етап у процесі реалізації захисту чи відновлення порушених прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Частиною 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до вказаного Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою виконавчі листи, що видаються судами.

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 30 Закону України «Про виконавче провадження» визначено строки здійснення виконавчого провадження, згідно яких державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку. Державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк.

Згідно п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі: повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону.

Відповідно до ч. 3. ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» у разі, якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Так, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 7 травня 2002 року у справі "Бурдов проти Росії": по-перше, нагадав, що п.1ст.6 Європейської конвенції з прав людини (Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод 1950 р.) надано кожному право звертатися до суду у разі будь - якого спору про його цивільні права ("право на суд"), одним із аспектів якого є право на доступ до правосуддя, що являє право порушувати позовне провадження у судах з питань цивільно-правового характеру; проте таке право було б ілюзорним, якби правова система держави-учасника Європейської конвенції припускала, щоб судове рішення, яке набрало чинності та є обов'язковим до виконання, залишалося б недіючим; по-друге, визнав немислимим, що п.1 ст.6 Конвенції, детально визначаючи процесуальні гарантії сторін на справедливий розгляд справи, не передбачав би захисту процесу виконання судових рішень; по-третє, наголосив, що виконання судового рішення, ухваленого будь-яким судом, повинно розглядатись як складова "судового розгляду".

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13 липня 2006 року у справі "Васильєв проти України" зазначив, що виконання рішення щодо боржника залишається обов"язком держави.

Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини справи та вищезазначені положення чинного законодавства України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги Позивачки в частині визнання протиправною бездіяльності державного виконавця Плахотнюк Н.Ю. та постанови про закінчення виконавчого провадження від 30.12.2014 є обґрунтованими, відповідають дійсним обставинам та матеріалам справи, а тому підлягають задоволенню.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Згідно зі п. 1 ч. 1 ст. 198 , ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області залишити без задоволення, а постанову Шаргородського районного суду Вінницької області від 06 березня 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 08 травня 2015 року.

Головуючий Курко О. П.

Судді Білоус О.В.

Совгира Д. І.