Справа № 815/6604/14
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2015-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2015 р.м.ОдесаСправа № 815/6604/14

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Харченко Ю. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.

суддів - Косцової І.П., Стас Л.В.

за участю секретаря - Скоріної Т.С.

за участю представника апелянта - Савецької Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Овідіопольському районі Головного управління Міндоходів в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестколіяпроект» до Державної податкової інспекції в Овідіопольському районі Головного управління Міндоходів в Одеській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестколіяпроект» (далі - позивач, ТОВ «Інвестколіяпроект») звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції в Овідіопольському районі Головного управління Міндоходів в Одеській області (далі - відповідач, ДПІ в Овідіопольському районі) про скасування податкового повідомлення-рішення № від 04 вересня 2014 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 18 747,00 грн. (14 997,00 грн. - основний платіж, 3 750,00 грн. - штрафні санкції).

В обґрунтування позову зазначено, що висновок контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства є помилковим, оскільки з контрагентом ТОВ «Інтер-Імпрекс» здійснена реальна господарська операція, на підтвердження якої, станом на час проведення позапланової невиїзної документальної перевірки були наявні всі первинні документи.

Так, як підкреслив позивач, станом на час здійснення господарської операції ТОВ «Інтер-Імпрекс» являлось платником податку на додану вартість, а тому мало право виписувати податкові накладні за реалізовані товари та послуги.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2014 року адміністративний позов задоволений.

Суд скасував податкове повідомлення-рішення від 04 вересня 2014 року №.

В апеляційній скарзі ДПІ в Овідіопольському районі ставить питання про скасування постанови суду першої інстанції, у зв'язку з тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи та порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У зв'язку з чим, апелянт просить прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В суді апеляційної інстанції представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги та просив їх задовольнити.

Представник позивача до суду апеляційної інстанції не з'явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч.4 ст.196 КАС України неприбуття у судове засідання сторони, належним чином повідомленої про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

З'ясувавши обставини справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню на наступних підставах.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ДПІ в Овідіопольському районі в період із 12 серпня 2014 року по 18 серпня 2014 року було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «Інвестколіяпроект» щодо підтвердження відомостей, отриманих від особи, яка мала правові відносини з платником податків ТОВ «Інтер-Імпрекс» за період лютий, березень 2014 року (а.с.10-22).

За результатами вказаної перевірки 26 серпня 2014 року складено акт №1338/15-21-22-01/33312469 (далі - Акт перевірки), у висновках якого зазначено про порушення позивачем вимог п.198.1, 198.3, ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість за березень 2014 року на загальну суму 14 997,00 грн.

Як вбачається з Акту перевірки, висновок про наявність порушення податкового законодавства з боку позивача у вигляді заниження останнім податку на додану вартість по взаємовідносинам з контрагентом ТОВ «Інтер-Імпрекс», зроблено з огляду на наявність акта перевірки ДПІ у Святошинському районі м. Києва ГУ Міндоходів від 06 червня 2014 року №443/-57-22-04-10/38927994 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Інтер-Імпрекс» з питань підтвердження господарський відносин з платниками податків за січень, березень 2014 року».

Зазначеним актом встановлено, що зустрічну звірку ТОВ «Інтер-Імпрекс» провести неможливо у зв'язку з незнаходженням посадових осіб за податковою адресою та не встановлено будь-яких ознак ведення фінансово-господарської діяльності зазначеним контрагентом.

Враховуючи встановлені Актом перевірки обставини, ДПІ в Овідіопольському районі 04 вересня 2014 року прийняла податкове повідомлення-рішення №, яким збільшила суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 18 747,00 грн. (14 997,00 грн. - основний платіж, 3 750,00 грн. - штрафні санкції).

Скориставшись правом адміністративного оскарження позивач подав скаргу до Головного управління Міндоходів в Одеській області та до Державної фіскальної служби України, за результатами розгляду яких, 01 жовтня 2014 року та 04 листопада 2014 року відповідно, скарги залишені без задоволення, а податкове повідомлення-рішення без змін (а.с.28-33).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що включення позивачем суми податку на додану вартість до складу податкового кредиту в межах фінансово-господарських відносин із ТОВ «Інтер-Імпрекс», підтверджено позивачем наданими до суду та наявними у матеріалах справи відповідними розрахунковими, платіжними, та іншими первинними документами бухгалтерського та податкового обліку, а тому ТОВ «Інвестколіяпроект» мало усі законні підстави для віднесення до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість у загальному розмірі 14 996,80 грн.

Згідно із вимогами ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що правова позиція суду першої інстанції, яка викладена у судовому рішенні є законною та обґрунтованою, виходячи з наступного.

03 березня 2014 року ТОВ «Інвестколіяпроект» (Замовник) та ТОВ «Інтер-Імпрекс» (Виконавець) уклали Договір №0303/14-1 (а.с.37-39).

Предметом даного договору є надання ТОВ «Інтер-Імпрекс» послуг з технічного обслуговування приладів охоронно-пожежної сигналізації, за рахунок власних сил та засобів. ТОВ «Інвестколіяпроект» зобов'язується прийняти та оплатити надані послуги. Загальна вартість послуг, що надаються Виконавцем складає 89 980,80грн., у т.ч. ПДВ - 14 996,80грн., враховуючи транспортні витрати та його винагороду за надані послуги (п.1,2 Договору).

На підтвердження виконання вимог даного Договору, позивачем до перевірки надані наступні первинні документи, які містяться в матеріалах справи (а.с.40-45,71-72):

- акти здачі-приймання робіт (надання послуг) за №№ ОУ-310372, ОУ-310371 від 31 березня 2014 року;

- рахунки за №№ 3103/1, 3103/2 від 31 березня 2014 року;

- податкові накладні за №№ 496, 495 від 31 березня 2014 року;

- платіжні доручення №28 від 12 травня 2014 року та №23 від 09 квітня 2014 року.

Враховуючи, що в акті перевірки контролюючого органу не були зазначені обставини, використання позивачем у господарській діяльності придбаних послуг, суд апеляційної інстанції пропонував представнику ДПІ в Овідіопольському районі підтвердити або спростувати ці обставини.

Вимога суду надати відповідні докази з боку податкового органу залишилась невиконаною, так як останній не з'явився до наступного судового засідання.

Позивач також двічі ігнорував запрошення суду до судового засідання.

Враховуючи, що Податковий кодекс України в статті 4 передбачає основні засади податкового законодавства, встановлює презумпцію правомірності рішень платника податку, суд апеляційної інстанції вважає, що документи, які підтверджували використання підприємством придбаних послуг у господарській діяльності були в наявності у підприємства.

Принаймні, податковий орган не зазначає в акті перевірки про їх відсутність, але і не описує факт використання підприємством наданих послуг.

Переходячи до нормативного регулювання даного спору, суд апеляційної інстанції бажає зазначити наступне.

Питання, пов'язані з формуванням позивачем податкового кредиту та податку на додану вартість, врегульовано ст.ст.198 Податкового кодексу України.

Підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198 ПК України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За змістом наведених правових норм, право на формування податкового кредиту для визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість, виникає у разі фактичного здійснення та підтвердження належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

ДПІ в Овідіопольському районі при проведенні перевірки ТОВ «Інвестколіяпроект» не зазначила в акті перевірки невідповідність або недійсність первинних документів.

Головним доводом апеляційної скарги представника податкового органу є акт перевірки ДПІ у Святошинському районі м. Києва ГУ Міндоходів від 06 червня 2014 року №443/-57-22-04-10/38927994 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Інтер-Імпрекс» з питань підтвердження господарських відносин з платниками податків за січень, березень 2014 року».

Так, на підставі даного акта, ДПІ в Овідіопольському районі побудований висновок про нереальність господарської операції між ТОВ «Інвестколіяпроект» та ТОВ «Інтер-Імпрекс» щодо надання послуг з технічного обслуговування приладів охоронно-пожежної сигналізації.

Проте, колегія суддів вважає, що посилання податкової на даний акт, як доказ нереальності господарської операції є безпідставним, з огляду на наступне.

Відповідно до Методичних рекомендацій щодо організації та проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок, затверджених наказом Державної податкової адміністрації України 22 квітня 2011 року №236, в акті про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання не можуть бути викладені висновки про порушення норм податкового законодавства цим суб'єктом.

Отримання даного акту є підставою для проведення перевірки інших платників податків, однак не є безумовним доказом для визнання господарських операцій безтоварними.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскільки усі обставини, що входять до предмета доказування у справі, встановлені судом першої інстанції на підставі повного та всебічного дослідження наявних у справі доказів, які відповідають ознакам належності та допустимості, цим обставинам надана правильна юридична оцінка, то підстав для скасування оскаржуваного судового акту не вбачається.

Відповідно до вимог ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Овідіопольському районі Головного управління Міндоходів в Одеській області - залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестколіяпроект» до Державної податкової інспекції в Овідіопольському районі Головного управління Міндоходів в Одеській області про скасування податкового повідомлення-рішення - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з моменту виготовлення повного тексту судового рішення.

Доповідач - суддя І.О.Турецька

суддя І.П. Косцова

суддя Л.В. Стас