Справа № 807/52/13-а
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2015-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2015 року Справа № 876/6164/13

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Хобор Р.Б., Сеника Р.П.

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Тячівського районного центру зайнятості та Закарпатського обласного центру зайнятості на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 7 березня 2013 року у справі за позовом Тячівського районного центру зайнятості - робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, Закарпатського обласного центру зайнятості - робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття до ОСОБА_1 про стягнення суми,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2013 року позивачі - Тячівський районний центр зайнятості - робочий орган виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, Закарпатський обласний центр зайнятості - робочий орган виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому просять стягнути стягнути з відповідача на користь Тячівського районного центру зайнятості суму в розмірі 11029 грн. 80 коп.; стягнути з відповідача на користь Закарпатського обласного центру зайнятості суму в розмірі 701 грн. 44 коп.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 7 березня 2013 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що у відповідності до акта від 26.10.2012 року за № 1624/17-1/НОМЕР_1 про результати документальної позапланової перевірки з питань дотримання податкового законодавства ОСОБА_1 за період з 01.01.2009 року по 18.10.2012 року вказано, що за період перевірки відповідач, згідно даних наявних в ДПІ у Тячівському районі Закарпатської області ДПС, підприємницьку діяльність не здійснювала, найманих працівників не залучала. Відповідно до довідки ДПІ у Тячівському районі Закарпатської області ДПС від 15.02.2013 року № 994/17-02, згідно карток особових рахунків, відповідачем було сплачено до бюджету єдиний податок за період з 11.07.2000 року по 31.12.2000 року в сумі 540,00 грн. та за період з 01.01.2001 року по 30.06.2001 року в сумі 473,12 грн. Також, у відповідності до наданої в судовому засіданні відповідачем Довідки ДПІ у Тячівському районі Закарпатської області ДПС за №1044/19-00 від 18.02.2013 року у відповідача станом на 01.07.2001 року не було заборгованості із сплати податків та зборів.

Суд першої інстанції вказує на те, що позивачами не доведено отримання доходів відповідачем у період отримання нею допомоги по безробіттю.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, вважаючи її незаконною, прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права, Тячівський районний центр зайнятості та Закарпатський обласний центр зайнятості оскаржили її, подавши апеляційну скаргу, в якій просять скасувати постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 7 березня 2013 року та прийняти нову постанову, якою повністю задовольнити позовні вимоги.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянти вказують на те, що з 30.01.2012 року ОСОБА_1 перебувала на обліку в Тячівському районному центрі зайнятості. 06.02.2012 року громадянка ОСОБА_1 власноручно підписала заяву в якій зазначено, що вона в даний час не зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності. Одбнак, рішення про припинення підприємницької діяльності було прийнято 08.10.2012 року.

Апелянт вказує на те, що з переходом Тячівського районного центру зайнятості на роботу у модернізованій групі підсистем «Соціальні послуги та Фонд» ЄІАС(.NЕТ) «Служба зайнятості України» проводиться щоденне автоматичне формування та вивантаження запитів до Пенсійного фонду про дохід особи для всіх пошукових карток. Так, під час чергового відвідування центру зайнятості 21.09.2012 року виявилось, що безробітна ОСОБА_1 з 30.06.2000 року була включена до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців як фізична особа-підприємець.

Отже, апелянт вважає, що ОСОБА_1 не мала права на одержання статусу безробітної, оскільки на період її реєстрації в цій якості в центрі зайнятості вона була зайнятою особою - фізичною особою-підприємцем.

Стверджує, що відповідачем не було представлено доказів того, що на момент реєстрації у службі зайнятості у неї була відсутня реєстрація у якості суб'єкта підприємницької діяльності.

Крім того, відсутність відповідної декларації, чи відсутність в ній відомостей про доходи, які надаються фізичною особою-підприємцем самостійно, не можуть служити доказами того, що особа не займалась підприємницькою діяльністю без декларування відповідних доходів.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не поступило а тому, суд апеляційної інстанції, у відповідності до п.п. 1, 2, ч.1 ст. 197 КАС України, вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення обставин справи, правильність їх юридичної оцінки, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав:

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають нормам матеріального та процесуального права та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що відповідно до заяви від 06.02.2012 року ОСОБА_1 надано статус безробітного з виплатою допомоги по безробіттю. Як вбачається з тексту заяви, відповідач повідомила, що в даний час не зареєстрованс як суб'єкт підприємницької діяльності, трудовою діяльністю не займається, пенсію не отримує. За час перебування на обліку відповідач отримала допомогу по безробіттю та витрати на проживання в гуртожитку в сумі 11 028,08 грн., а також Закарпатським обласним центром зайнятості були оплачені кошти в розмірі 701,44 грн. за навчання відповідача за напрямком «Інформаційні системи і технології в обліку. 1С: Підприємництво» на базі ВП НУБіП «Мукачівського аграрного коледжу».

Встановлено також, що згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець Тячівською районною державною адміністрацією з 30.06.2000 року, реєстрація рішення фізичної особи-підприємця про припинення підприємницької здійснена 08.10.2012 року. Із довідки Державної податкової інспекції у Тячівському районі закарпатської області від 15.02.2013 року № 994/17-02 видно, що ОСОБА_1 перебуває на податковому обліку з 11.07.2000 року.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення», зайнятість - це діяльність громадян, пов'язана із задоволенням особистих та суспільних потреб і така, що як правило, приносить їм доход у грошовій або іншій формі. В Україні до зайнятого населення належать громадяни, що проживають на території держави на законних підставах, які самостійно забезпечують себе роботою, включаючи підприємців.

Згідно ст.46 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про зайнятість населення», від 1 березня 1991 року № 803-XII (з наступними змінами та доповненнями), встановлено, що безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи.

Пунктом 5 ч.2 ст.12 Закону України від 2 березня 2000 року №1533-ІІІІ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (далі - Закон № 1533-III) установлено, що виконавча дирекція Фонду та її робочі органи контролюють правильність нарахування, своєчасність сплати страхових внесків, а також витрат за страхуванням на випадок безробіття, проводять розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення в порядку, встановленому спеціально уповноваженими центральними органами виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, державної податкової політики, Пенсійним фондом за погодженням з правлінням фонду.

Розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення безробітним здійснюється у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України від 20.03.2006 року № 357 «Деякі питання загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття».

Відповідно до ч.2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Частиною 3 вказаної статті встановлено, що що сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

У разі припинення професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації за направленням державної служби зайнятості без поважних причин або відмови працювати за одержаною професією (спеціальністю) із застрахованих осіб стягується сума витрат на професійну підготовку, перепідготовку або підвищення кваліфікації.

За змістом п.2 Порядку розслідування страхових випадків та обгрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України від 13 лютого 2009 р. №60/62, постановою правління Пенсійного фонду України від 13 лютого 2009 р. №7-1 (далі-Порядок), розслідування здійснюється шляхом проведення перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, що зазначені в документах, поданих особою до державної служби зайнятості під час її реєстрації та протягом періоду її перебування на обліку як безробітної. Пунктом 4 Порядку передбачено, що для проведення перевірки центри зайнятості взаємодіють з Державною податковою адміністрацією України та Пенсійним фондом України шляхом обміну інформацією про отримані особами, які перебувають на обліку в державній службі зайнятості як безробітні, доходи від провадження підприємницької діяльності, виконання робіт за трудовим договором, у тому числі за сумісництвом, під час роботи за кордоном, виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами. Обмін інформацією здійснюється між Державним центром зайнятості, Державною податковою адміністрацією України та Пенсійним фондом України як центральними органами виконавчої влади.

Згідно з Порядком розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин) у разі встановлення центрами зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг.

Суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що за час перебування на обліку в центрі зайнятості та отримання допомоги по безробіттю ОСОБА_1 була зайнятою особою, зареєстрованою як фізична особа-підприємець.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідно до ч. 15 ст. 47 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» дата внесення до Єдиного державного реєстру запису про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем є датою державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем.

Отже, станом на день звернення до Тячівського районного центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного та призначення допомоги по безробіттю ОСОБА_1 була зареєстрована як фізична особа-підприємець та у встановленому законом порядку не здійснила всіх визначених дій для державної реєстрації припинення фізичної особи-підприємця.

Таким чином, з аналізу вказаних норм та обставин справи апеляційний суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги Тячівського районного центру зайнятості - робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, Закарпатського обласного центру зайнятості - робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття необхідно задовольнити та стягнути з ОСОБА_1 на користь Тячівського районного центру зайнятості суму в розмірі 11029 грн. 80 коп. та на користь Закарпатського обласного центру зайнятості суму в розмірі 701 грн. 44 коп.

Отже, оскаржувана постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст. 202 КАС України є підставою для скасування та прийняття нової постанови.

Керуючись ст. 195, п.п. 1, 2, ч.1 ст. 197, п.3 ч.1 ст.198, п. 4 ст. 202, 205, 207, 254 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Тячівського районного центру зайнятості та Закарпатського обласного центру зайнятості задовольнити.

Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 7 березня 2013 року у справі №807/52/13-а скасувати та прийняти нову постанову, якою позов Тячівського районного центру зайнятості - робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, Закарпатського обласного центру зайнятості - робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття до ОСОБА_1 про стягнення суми задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Тячівського районного центру зайнятості суму в розмірі 11 029 грн. 80 коп. (одинадцять тисяч двадцять дев'ять грн. вісімдесят коп.) та на користь Закарпатського обласного центру зайнятості суму в розмірі 701 грн. 44 коп. (сімсот одну грн. сорок чотири грн.).

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Я.С. Попко

Судді Р.Б. Хобор

Р.П. Сеник