Справа № 2а-1970/1511/11
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2015-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2015 р. Справа № 65442/11/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Глушка І.В., Гудима Л.Я.,

з участю секретаря судового засідання Прокопенко О.В.,

представника позивача Франчук М.М.,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Тернопільського міськрайонного центру зайнятості на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 06 липня 2011 року у справі за позовом Тернопільського міськрайонного центру зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Тернопільський міськрайонний центр зайнятості звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, яким просив стягнути з відповідача 3794,66 грн. незаконно отриманої допомоги по безробіттю.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 06 липня 2011 року у задоволенні позову відмовлено.

Постанова мотивована тим, що відповідач станом на час звернення до Тернопільського міськрайонного центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітної фактично не здійснювала підприємницької діяльності та вважала, що не зареєстрована підприємцем, а позивач в свою чергу не надав суду беззаперечних доказів неправомірності дій відповідача при отриманні статусу безробітної, в зв'язку з чим відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_2 спірної суми отриманої нею допомоги по безробіттю.

Постанову в апеляційному порядку оскаржив позивач, вважає, що вона прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Просить постанову скасувати та прийняти нову, якою позов задовольнити.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_2 всупереч вимог Законів України «Про зайнятість населення» та «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», а також «Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності», затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20.11.2000 року № 307, перебуваючи на обліку як безробітна та отримуючи допомогу по безробіттю, одночасно була зареєстрована як фізична особа-підприємець, про що не повідомила Тернопільський міськрайонний центр зайнятості, внаслідок чого їй було безпідставно виплачено 3794,66 грн. допомоги по безробіттю, які підлягають поверненню. Зазначене порушення було виявлене в ході проведення розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення, за результатами якого складено акт від 01.03.2011 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача і представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, доповнення до апеляційної скарги та заперечення на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановив суд, 28.02.2003 року ОСОБА_2, яка після одруження змінила прізвище на ОСОБА_2, була зареєстрована як фізична особа-підприємець, про що внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 11.07.2007 року, яке набрало законної сили, у справі за позовом Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції було припинено підприємницьку діяльність ОСОБА_2

28.05.2010 року ОСОБА_2 звернулась до Тернопільського міськрайонного центру зайнятості із заявою про надання їй статусу безробітної з виплатою допомоги по безробіттю.

Наказом директора Тернопільського міськрайонного центру зайнятості від 28.05.2010 року № НТ100528 ОСОБА_2 було надано статус безробітної як застрахованій особі, яка має право на матеріальні виплати без урахування страхового стажу, та призначено виплату допомоги по безробіттю.

01.03.2011 року працівники Тернопільського міськрайонного центру зайнятості провели розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», за результатами якого складено акт № 09-11, в якому вказано, що під час проведення інформаційного обміну між центром зайнятості та відділом державних реєстраторів Тернопільської міської ради встановлено, що ОСОБА_2 з 28.03.2003 року зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності, однак при зверненні до центру зайнятості приховала цей факт.

Наказом директора Тернопільського міськрайонного центру зайнятості від 01.03.2011 року № НТ110301 ОСОБА_2 було припинено виплату допомоги по безробіттю, знято її з обліку безробітних та зобов'язано повернути отриману допомогу по безробіттю, розмір якої згідно з довідкою від 02.03.2011 року № 190111506 за період з 28.05.2010 року до 01.02.2011 року становить 3794,66 грн.

12.04.2011 року Тернопільський міський центр зайнятості надіслав ОСОБА_2 претензію від 11.04.2011 року № 08/1879.

28.04.2011 року ОСОБА_2 добровільно відшкодувала 200,00 грн., що підтверджується випискою з банківського рахунку, а решту суми отриманої допомоги по безробіттю не повернула.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача спірної суми допомоги по безробіттю з таких підстав.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» (тут і далі Закон № 803-XII, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин та у відповідній редакції) зайнятість - це діяльність громадян пов'язана із задоволенням особистих та суспільних потреб і така, що, як правило, приносить їм дохід у грошовій або іншій формі.

Згідно з ст. 2 цього Закону безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які з незалежних від них причин не мають заробітку (або інших передбачених чинним законодавством доходів) через відсутність підходящої роботи.

До зайнятого населення належать громадяни, що проживають на території держави на законних підставах, зокрема: а) працюючі по найму на умовах повного або неповного робочого дня (тижня) на підприємствах, в установах і організаціях, незалежно від форм власності, у міжнародних та іноземних організаціях в Україні і за кордоном, у фізичних осіб; б) громадяни, які самостійно забезпечують себе роботою, включаючи підприємців, осіб, зайнятих індивідуальною трудовою діяльністю, творчою діяльністю тощо.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) одним із видів забезпечення безробітного є допомога по безробіттю.

Відповідно до вимог п. 1.2 Порядку надання допомоги по безробіттю, в тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики від 20.11.2000 року № 307, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.12.2000 року за № 915/5136 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), допомога по безробіттю, у тому числі одноразова її виплата для організації безробітними підприємницької діяльності надається застрахованим та незастрахованим особам, визнаними у встановленому порядку безробітними.

Згідно з пп. 8 п. 1 ст. 31 цього Закону та пп. 8 п 5.5 Порядку виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі призначення виплати на підставі документів, що містять неправдиві відомості (з дня встановлення порушення).

Згідно з п. 6.14 Порядку якщо під час одержання допомоги по безробіттю безробітний своєчасно не подав відомості про обставини, що впливають на умови її виплати, у тому числі встановлені під час розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення, з безробітного стягується сума виплаченої допомоги по безробіттю з моменту виникнення цих обставин. Якщо безробітний відмовився добровільно повернути зазначені кошти, то питання щодо їх повернення вирішується у судовому порядку.

Колегія суддів, проаналізувавши наведені вище норми законодавства, дійшла висновку, що механізм повернення надмірно виплачених сум допомоги по безробіттю передбачає повернення (стягнення) цих сум лише у випадку, якщо така виплата відбулась з вини особи, яка звернулась за отриманням даної допомоги, зокрема, у випадку надання недостовірної інформації або взагалі ненадання певної інформації, яка впливає на призначення допомоги, якщо цій особі було відомо про таку інформацію.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 12 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» виконавча дирекція Фонду та її робочі органи контролюють правильність витрат за страхуванням на випадок безробіття, проводять розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення в порядку, встановленому центральними органами виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, державної податкової політики, Пенсійним фондом України за погодженням з правлінням Фонду. Розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення здійснюється шляхом звіряння даних, зазначених у документах страхувальника, з базою даних Пенсійного фонду України та Державної податкової адміністрації України, а в разі необхідності - шляхом проведення виїзних планових та позапланових перевірок страхувальників.

Відповідно до п. 2 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення безробітним, затвердженого спільним наказом Міністерства праці та соціальної політики України та Державної податкової адміністрації України від 13.02.2009 року № 60/62, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12.03.2009 року № 232/16248, розслідування здійснюється шляхом проведення перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, що зазначені в документах, поданих особою до державної служби зайнятості під час її реєстрації та протягом періоду його перебування на обліку як безробітного.

Згідно з положеннями п. 4 цього Порядку центри зайнятості здійснюють обмін інформацією з Державною податковою адміністрацією України, Пенсійним фондом України, державними реєстраторами.

Згідно з п. 5 даного Порядку за результатами звірки або перевірки оформлюється акт, який підписується посадовими особами, що її проводили. У разі встановлення недостовірності даних, на підставі яких особі надано статус безробітної та право на виплату матеріального забезпечення, особа ознайомлюється з актом, про що засвідчує власним підписом. У разі відмови особи підписати акт про це робиться відповідна відмітка спеціалістом центру зайнятості.

Відповідно до норм п. п. 6, 7 Порядку у разі встановлення центрами зайнятості належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг.

Порядок взаємодії суб'єктів інформаційного обміну щодо надання та використання відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців був затверджений наказом Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва, Державної податкової адміністрації України, Державного комітету статистики України від 07.12.2005 року № 121/560/406, постановою правління Пенсійного фонду України від 07.12.2005 року № 23-3, постановою правління Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття від 07.12.2005 року 368, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 16.12.2005 року № 1523/11803 (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин та у відповідній редакції).

Пунктом 2.1. цього Порядку було передбачено, що Держпідприємництво України надає суб'єктам інформаційного обміну відомості щодо всіх суб'єктів, включених в Єлиний державний реєстр на дату набрання чинності цим Порядком.

А відповідно до п. 1.3 цього Порядку суб'єктами інформаційного обміну є, зокрема: на центральному рівні - Держпідприємництво України, Держкомстат України, ДПА України, Пенсійний фонд України, Виконавча дирекція Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, виконавча дирекція Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, Державний центр зайнятості - виконавча дирекція Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття; на регіональному рівні - державні реєстратори, Держпідприємництво України, регіональні та районні органи Державної податкової служби, районні (міжрайонні) та міські виконавчі дирекції відділень Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в районах та містах обласного значення, робочі органи виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, Головні управління Пенсійного фонду України у регіонах.

Відповідно до положень даного Порядку станом на момент набрання ним чинності - 27.12.2005, Держпідприємництво було зобов'язане надати всім суб'єктам інформаційного обміну інформацію про всіх фізичних осіб-підприємців включених до Єдиного державного реєстру на цю дату.

Відповідно до п. 2.3 даного Порядку при здійсненні обміну на регіональному рівні Держпідприємництво України, державний реєстратор протягом дня, але не пізніше 10 год. 00 хв. наступного робочого дня, передає з бази даних Єдиного державного реєстру суб'єктам інформаційного обміну регіонального рівня повідомлення та відомості з реєстраційних карток про вчинення реєстраційних дій та підтвердження відомостей про юридичну особу або фізичну особу-підприємця, що надходять до цієї бази від державних реєстраторів. Відомості з Єдиного державного реєстру, отримані Державним центром зайнятості та Пенсійним фондом України на регіональному рівні, повинні бути самостійно передані ним до своїх територіальних органів.

Як зазначено вище, ОСОБА_2 була зареєстрована як фізична особа-підприємець 28.02.2003 року, тобто до набрання чинності Порядком взаємодії суб'єктів інформаційного обміну, тому інформація про її реєстрацію як підприємця повинна була надійти до всіх суб'єктів інформаційного обміну, в тому числі і до Тернопільського міськрайонного центру зайнятості.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відхилив твердження позивача про неможливість з технічних причин до січня 2011 року отримати дані від державних реєстраторів про зареєстрованих фізичних осіб-підприємців критично оцінюються судом, оскільки відповідно до п. 2.14 зазначеного Порядку у разі виникнення ситуації неможливості використання інформаційно-телекомунікаційних засобів зв'язку для інформаційного обміну використовуються інші носії даних, які передаються кур'єром. Організацію передачі носіїв даних забезпечують відповідальні особи суб'єктів інформаційного обміну.

Також колегія суддів враховує, що, як зазначено вище, рішенням Господарського суду Тернопільської області від 11.07.2007 року було припинено підприємницьку діяльність ОСОБА_2

Як вбачається з наявної в матеріалах справи офіційної відповіді Господарського суду Тернопільської області, наданої на запит Тернопільського окружного адміністративного суду, зазначене рішення господарського суду від 11.07.2007 року після набрання законної сили було направлено до відділу державних реєстраторів Тернопільської міської ради для вчинення дій щодо припинення підприємницької діяльності відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців».

Відповідно до ч. 3 ст. 49 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» (в редакції, чинній станом на день прийняття судового рішення про припинення підприємницької діяльності відповідача) державний реєстратор зобов'язаний не пізніше наступного робочого дня з дати надходження судового рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем внести до Єдиного державного реєстру запис про судове рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця та в той же день повідомити органи статистики, державної податкової служби, Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування та фізичну особу-підприємця, щодо якої було постановлено судове рішення, про внесення такого запису.

Однак, як встановив суд, державний реєстратор Тернопільської міської ради у встановлений зазначеною нормою строк не вніс відповідного запису до Єдиного державного реєстру про судове рішення про припинення підприємницької діяльності та не повідомив відповідні державні органи і відповідача про внесення запису про судове рішення про припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, а вніс такий запис, як вбачається з наявної в матеріалах справи довідки з ЄДРПОУ, лише 24.01.2011 року, тобто вже після призначення відповідачу допомоги по безробіттю.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що оскільки станом на час звернення до Тернопільського міськрайонного центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітної ОСОБА_2 фактично не здійснювала підприємницької діяльності та об'єктивно вважала, що не являється підприємцем, а позивач в свою чергу не надав суду беззаперечних доказів неправомірності дій відповідача при отриманні статусу безробітної, в зв'язку з чим відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_2 спірної суми отриманої нею допомоги по безробіттю.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Тернопільського міськрайонного центру зайнятості залишити без задоволення.

Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 06 липня 2011 року у справі № 2а-1511/11/1970 за позовом Тернопільського міськрайонного центру зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення коштів - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий О.М. Довгополов

Судді І.В. Глушко

Л.Я. Гудим

Ухвала складена в повному обсязі 25.05.2015 року