Справа № 826/652/15
Суддя: Кузьменко В. В.
Дата ухвалення: 2015-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/652/15 Головуючий у 1-й інстанції: Клочкова Н.В. Суддя-доповідач: Кузьменко В. В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2015 року м. Київ

Колегія Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Кузьменко В. В.,

суддів Василенка Я. М., Степанюка А. Г.,

за участю секретаря Рипік О. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві про скасування рішення, за апеляційною скаргою фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.03.2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про скасування рішення від 30.09.2014 року НОМЕР_3.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.03.2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального права, та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

В засідання з'явився представник апелянта, який просив апеляційну скаргу задовольнити та скасувати рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені чинним законодавством.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до Свідоцтва платника єдиного податку від 23.01.2012 року Серія НОМЕР_2, фізична особа-підприємець ОСОБА_2 був платником єдиного податку третьої групи за ставкою - 5% з 01.01.2012 року.

ДПІ у Дарницькому районі м. Києва ДПС було проведено документальну виїзну планову перевірку СГД - фізичної особи ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2009 року по 30.06.2012 року, за результатами якої складено акт перевірки від 03.10.2012 року № 4712/17/4/НОМЕР_1.

На підставі складеного акта перевірки від 03.10.2012 року № 4712/17/4/НОМЕР_1 податковим органом винесене податкове повідомлення-рішення від 16.10.2012 року № 4, яким збільшено суму грошового зобов'язання в розмірі 3750,00 грн., з якої: за основним платежем - 3000,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 750,00 грн. за платежем: ПДВ.

Дане рішення було отримано позивачем 16.10.2012 року.

У зв'язку з чим, 24.10.2012 року фізичною особою ОСОБА_2 було сплачено суму податкового боргу в розмірі 3750,00 грн., що підтверджується банківською випискою.

Як вбачається матеріалів справи відповідач не заперечує проти сплати позивачем податкового боргу своєчасно та у повному обсязі, відповідно до податкового повідомлення-рішення від 16.10.2012 року № 4.

30.09.2014 року ДПІ у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві було винесено довідку про наявність підстав для анулювання Свідоцтва платника єдиного податку НОМЕР_3, оскільки було встановлено, що платником податків порушено умови перебування на спрощеній системі оподаткування, а саме: у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів, відповідно до абз. 8 пп. 298.2.3 п. 298 ст. 298 ПК України, так як у ОСОБА_2 станом на 30.09.2014 обліковується сума податкового боргу в розмірі 232,50 грн.

У зв'язку з чим, ДПІ у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві було прийнято рішення від 30.09.2014 року НОМЕР_3 про анулювання свідоцтва платника єдиного податку ОСОБА_2 на підставі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів відповідно до абз. 8 пп. 298.2.3 п. 298 ст. 298 ПК України.

Вважаючи, що відповідачем протиправно прийнято дане рішення позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ст. 62 ПК України податковий контроль здійснюється шляхом: ведення обліку платників податків; інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності органів державної податкової служби; перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення (п. п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України).

Згідно до п. 75.1 ст. 75 ПК України - контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до абз. 3 п.п.75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Згідно п. 78.4 ст. 78 ПК України про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Згідно п. 86.1 ст. 86 ПК України, результати перевірок (крім камеральних) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами органу державної податкової служби та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Відповідно до п. 57.3 ст. 57 ПК України, у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

З матеріалів справи вбачається, що ДПІ у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві на підставі направлень від 10.09.2012 року № 1251, № 1252, ст. 77 Податкового кодексу України (далі - ПК України) проведено документальну планову виїзну перевірку СГД - фізичної особи ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2009 по 30.06.2012, за результатом якої складено акт перевірки від 03.10.2012 № 4712/17/4/НОМЕР_1.

На підставі складеного акта перевірки від 03.10.2012 № 4712/17/4/НОМЕР_1 податковим органом винесене податкове повідомлення-рішення від 16.10.2012 року № /7205, яким збільшено суму грошового зобов'язання в розмірі 3750,00 грн., з якої: за основним платежем - 3000,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 750,00 грн. за платежем: ПДВ (т. 1, арк. 44), яке має бути сплачено протягом 10-ти календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення або протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження (п. 57.3 ст. 57 ПК України).

Як вбачається із наданих позивачем копій банківських виписок, ОСОБА_2 24.10.2012 року сплатив в повному обсязі грошове зобов'язання в розмірі 3750,00 грн. за платежем: ПДВ.

Крім того, факт сплати позивачем грошового зобов'язання в розмірі 3750,00 грн. за платежем: ПДВ, відповідно до податкового повідомлення-рішення від 16.10.2012 року № /7205, не заперечується відповідачем.

В той же час, позиція податкового органу ґрунтується на тому, що станом на 30.09.2014 року в картці особового рахунку ОСОБА_2 обліковується податковий борг (пеня) з ПДВ в розмірі 232,50 грн.

Як було встановлено судом першої інстанції, податковим повідомленням-рішенням від 16.10.2012 року № /7205 позивачу було збільшено податкове зобов'язання, яке було сплачено в добровільному порядку 24.10.2012 року.

Отже, позивачеві було нараховано пеню за період з 16.10.2012 року по 24.10.2012 року в розмірі 232,50 грн. на виконання вимог ст. 129 ПК України.

Відповідно до п. 59.1 ст. 59 ПК України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Разом з тим, податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 340 грн.

За позивачем обліковується пеня в розмірі 232,50 грн. з ПДВ, а, відтак, в силу положень п. 59.1 ст. 59 ПК України, відповідач не зобов'язаний був надсилати позивачеві податкову вимогу про наявність боргу.

Згідно пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Отже, станом на 30.09.2014 за ОСОБА_2 обліковується податковий борг (пеня) з ПДВ в розмірі 232,50 грн.

Як на підставу для скасування оскаржуваного рішення позивач зазначає відсутність акту перевірки позивача, який має передувати такому рішенню контролюючого органу, а, також порушення вимог щодо форми та змісту рішення, адже згідно п. 299.11 ст. 299 ПК України анулюванню підлягає реєстрація платника єдиного податку, а не свідоцтво.

Проте, колегія суддів вважає хибною дану позицію позивача з наступних підстав.

Як підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_2 23.01.2012 отримав Свідоцтво платника єдиного податку, оскільки на момент подачі позивачем заяви про застосування спрощеної системи оподаткування від 16.01.2012, п. 299.1 ст. 299 ПК України був викладений в наступній редакції: свідоцтво платника єдиного податку видається суб'єкту господарювання, який подав до органу державної податкової служби заяву щодо обрання або переходу на спрощену систему оподаткування.

В той же час, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо обліку та реєстрації платників податків та удосконалення деяких положень» від 24.10.2013 657-VII (набрав чинності з 01.01.2014 року) ст. 299 ПК України було викладено в новій редакції, зокрема, було встановлено, що реєстрація суб'єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку.

Отже, з аналізу вищенаведених норм вбачається, що з 01.01.2014 року було відмінено видачу свідоцтв платника єдиного податку для підтвердження факту оподаткування платника податку за спрощеною системою оподаткування.

У зв'язку з чим, в ст. 299 ПК України (в редакції з 01.01.2014 року) передбачено, що реєстрація платника єдиного податку може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку, в той час як в редакції ст. 299 ПК України від 14.01.2012 року було закріплено анулювання свідоцтва платника єдиного податку, яке видавалося на підтвердження перебування платника податків на спрощеній системі оподаткування та яке підлягало поверненню до органу державної податкової служби, який його видав, протягом 10 днів з дня анулювання.

З огляду на зазначені вище обставини вбачається, що податковий не порушив вимоги щодо форми та змісту рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку, оскільки ОСОБА_2 перейшов на спрощену систему оподаткування ще в 2012 році та на підтвердження даного факту отримав Свідоцтво платника єдиного податку від 23.01.2012 Серія НОМЕР_2, яке в разі скасування реєстрації платника єдиного податку підлягало анулюванню та поверненню до органу державної податкової служби, який його видав.

Отже, відповідач не може анулювати реєстрацію ОСОБА_2 як платника єдиного податку без анулювання свідоцтва платника єдиного податку, оскільки його реєстрація відбувалася до внесення змін до Податкового кодексу України щодо обліку та реєстрації платників податків та удосконалення деяких положень.

З огляду на зазначені вище обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач правомірно виніс рішення від 30.09.2014 року НОМЕР_3 про анулювання свідоцтва платника єдиного податку ОСОБА_2 на підставі п. 299.10 ст. 299 ПК України та абз. 8 пп. 298.2.3 п. 298 ст. 298 ПК України, а тому відсутні підстави для задоволення вимог позивача.

Доводи, наведені позивачем в апеляційній скарзі, викладеного не спростовують, а тому колегією суддів відхиляються.

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 8 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку стосовно відмови у задоволенні позовних вимог, через що постанову суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 8, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, п. 2, 3, 4, 5, 6, 9 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 року № 7 колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.03.2015 року по справі за адміністративним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві про скасування рішення - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.03.2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, тобто з 26.05.2015 року, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: В. В. Кузьменко

Судді: Я.М. Василенко

А. Г. Степанюк

Повний текст ухвали виготовлено 26.05.2015 року.

Головуючий суддя Кузьменко В. В.

Судді: Степанюк А.Г.

Василенко Я.М.