Справа № 826/10482/14
Суддя: Васильченко Н.В.
Дата ухвалення: 2015-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючої судді – Васильченко Н.В.,

суддів: Калашнікової О. В., Леонтович К.Г.

в с т а н о в и л а :

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем, в порушення норм Митного кодексу України, було необґрунтовано використано резервний метод визначення митної вартості товарів, які переміщувались позивачем через митний кордон України, що призвело до того, що митна вартість товару була значною мірою збільшена. При цьому у відповідача не було підстав для непогодження із заявленою ним митною вартістю, визначеною за основним методом № 1 (ціною контракту).

Не погоджуючись з ухваленими по справі рішеннями Київська міжрегіональна митниця Міндоходів звернулась до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів першої і апеляційної інстанцій та ухвалити нове судове рішення яким у задоволені адміністративного позову відмовити повністю, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши матеріали касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що відсутні підстави для скасування судових рішень, а касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно частини 1 ст. 49 Митного Кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 51 Митного Кодексу України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Згідно частин 1, 2 ст. 52 Митного Кодексу України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Відповідно до частин 1-3 ст. 53 Митного Кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що товариство з обмеженою відповідальністю «Фідленс-Україна» засобами електронного зв'язку було подано до Київської регіональної митниці електронну митну декларацію № 100270001/2014/254410 від 04.07.2014. На підтвердження заявленої митної вартості товару позивачем надано наступні документи:

- картка обліку особи, яка здійснює операції з товарами № 100/2012/0006858 від 23.04.2014;

- міжнародна автомобільна накладна (CMR) № 5609 від 03.07.2014;

- міжнародна автомобільна накладна (CMR) № 8395 від 03.07.2014;

- коносамент (Bill of Lading) № MSCUXJ519631 від 06.05.2014;

- банківський платіжний документ № 15 від 17.06.2014;

- прейскурант (прайс-лист) виробника товару б/н від 10.03.2014;

- рахунок - фактура (інвойс) № EPPEN1401LLT016B від 24.04.2014;

- пакувальний лист б/н від 24.05.2014;

- зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів № 1-BST від 18.05.2012;

- додаткова угода № 4 від 06.01.2014 до зовнішньоекономічного договору (контракту);

- специфікація № 5 від 22.01.2014 до зовнішньоекономічного договору (контракту);

- ветеринарне свідоцтво форми Ф-1, Ф-2 (ввезення товарів) серії ДРД-00 № 304578 від 04.7.2014;

- ветеринарне свідоцтво форми Ф-1, Ф-2 (ввезення товарів) серії ДРД-00 № 304579 від 04.07.2014;

- постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.05.2014 по справі № 826/4504/14;

- експертний висновок № 517-К/06 від 27.02.2013;

- митна декларація № 100270001/2014/254410 від 04.07.2014.

Митна вартість товарів була заявлена позивачем за основним методом за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). 07.07.2014 відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № 100270001/2014/700092/2, якими митну вартість товару, що імпортується, скориговано із застосуванням резервного методу визначення митної вартості відповідно до ст. 64 Митного кодексу України.

Підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товару та застосування резервного методу визначення митної вартості товару стало те, що митна вартість імпортованих товарів не могла бути визначена за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) через те, що документи, подані декларантом для підтвердження заявленої митної вартості не містили всіх відомостей, що підтверджували числові значення складових митної вартості товарів.

Задовольняючи позовні вимоги суди першої та апеляційної інстанції виходили з того, що правовою підставою для прийняття митними органами рішення про коригування заявленої декларантом митної вартості товару та винесення картки відмови у митному оформленні товару є наявність сукупності наступних умов: 1) подання суб'єктом господарювання до митного оформлення не повного пакету документів, перелік яких закріплено у статті 53 Митного кодексу України; 2) ненадання на вимогу контролюючого органу додаткової уточнюючої документації; 3) виявлення митним органом розбіжностей у поданій документації, які унеможливлюють визначення митної вартості товару за основним методом (за ціною договору).

Частиною 3 статті 53 Митного кодексу України передбачено, що в разі якщо документи, зазначені у частині 2 цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Суди першої та апеляційної інстанції дійшли вірного висновку про те, що позивачем на виконання вимог ст. 53 Митного кодексу України для здійснення митного оформлення вантажу до контролюючого митного органу було подано повний пакет документів, оскільки прейскурант (прайс-лист) виробника товару б/н від 10.03.2014 не містив посилання на те, що він розповсюджується лише на позивача, а посилання митним органом на те, що позивачем було заявлено неповні відомості для здійснення митного оформлення вантажу за основним методом, не впливає на показники складових митної вартості товару та не є підставою для витребування у декларанта додаткових документів.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів першої і апеляційної інстанцій виходячи з наступного. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод – за ціною договору (вартість операції»). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 50 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов’язаному із продавцем покупцю, відповідно до ст. 62 Митного Кодексу України, або вартість товарів, обчислена відповідно до ст. 63 зазначеного вище Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Виходячи з наведеного позивачем було подано достатній та належний пакет документів для застосування основного методу визначення митної вартості товару у відповідності до вимог ст. 53 Митного кодексу України і товариство з обмеженою відповідальністю «Фідленс-Україна» мало право на розмитнення товару відповідно до чинного законодавства у порядку, визначеному ст. 58 Митного кодексу України. Відповідачем не наведено доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару були недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликали сумнів у достовірності наданої інформації.

Згідно ч. 3 ст. 220-1 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, судами першої і апеляційної інстанцій винесені законні і обґрунтовані рішення, постановлені з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 серпня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним судом України з підстав, в порядку та у строки, визначені ст.ст. 236 – 239-1 КАС України.

Судді: