Справа № 816/1332/15
Суддя: Т.С. Канигіна
Дата ухвалення: 2015-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2015 року м. ПолтаваСправа № 816/1332/15

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Канигіної Т.С.,

за участю:

секретаря судового засідання - Лайко О.В.,

представника позивача - Фищука В.В.,

представника відповідача - Русина В.В.,

розглянувши відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом
позивача Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів
до відповідача Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Перемога"
про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені

В С Т А Н О В И В:

23 квітня 2015 року Полтавське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Перемога" (надалі - СВК "Перемога") про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені в розмірі 104 271,39 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем не виконані вимоги Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" щодо розрахування кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу і забезпечення працевлаштування інвалідів.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні. У своїх запереченнях відповідач посилається на те, що СВК " Перемога" були створені робочі місця для інвалідів, що підтверджується наказом № 351-д від 21.12.2010. Також СВК " Перемога" з грудня 2013 року по грудень 2014 року подавало до Хорольського районного центру зайнятості звітність "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" за формою № 3-ПН із зазначенням вільних вакансій для інвалідів, однак, інваліди для працевлаштування центром зайнятості не направлялись.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що СВК "Перемога" () зареєстроване в якості юридичної особи 18.02.2000, номер та дата запису про включення відомостей до ЄДР: 1 000208 від 21.12.2005.

20.02.2015 СВК "Перемога" подало до Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2014 рік (форма № 10-ПІ).

Згідно з відомостями, зазначеними у звіті, середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу (осіб) підприємства у 2014 році становила 310 осіб. Разом з тим, відповідно до цього ж звіту на підприємстві у 2014 році працювало 9 осіб, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, тоді як кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів", становило 12 осіб.

За недотримання нормативу робочих місць за кількістю працюючих інвалідів позивачем в адміністративному позові нараховано відповідачу адміністративно-господарські санкції у розмірі 103 443,87 грн. Прострочення відповідачем терміну оплати адміністративно-господарських санкцій склало 8 днів (з 16.04.2015 по 23.04.2015), у зв'язку з чим до останнього застосовано пеню у розмірі 827,52 грн.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема засади цивільно-правової відповідальності; діяння, які є злочинами, адміністративними або дисциплінарними правопорушеннями, та відповідальність за них.

Статтею 8 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21.03.1991 № 875-XII встановлено, що державне управління з питань забезпечення прав інвалідів та їх соціальної захищеності здійснюється в межах повноважень центральними та місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування.

За змістом статті 20 вказаного Закону Фонд соціального захисту інвалідів, його відділення мають право захищати свої права та законні інтереси, у тому числі в суді. Отже, саме Фонду соціального захисту інвалідів, його відділенням надано право на стягнення адміністративно-господарських санкції за недодержання законодавчо встановленого нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів.

Позивач у позовній заяві посилається на порушення відповідачем частини 1 статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" щодо недотримання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Частиною першою статті 19 зазначеного Закону передбачено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Частиною четвертою статті 19 Господарського кодексу України визначено, що органи державної влади і посадові особи, уповноважені здійснювати державний контроль і державний нагляд за господарською діяльністю, їх статус та загальні умови і порядок здійснення контролю і нагляду визначаються законами.

Відповідно до частини 1 статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Згідно зі статтями 216-218 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки.

Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин, а адміністративно-господарські санкції - уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Статтею 238 Господарського кодексу України передбачено, що за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Види адміністративно-господарських санкцій, умови та порядок їх застосування визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Адміністративно-господарські санкції можуть бути встановлені виключно законами.

Види адміністративно-господарських санкцій визначені у статті 239 Господарського кодексу України, серед яких й адміністративно-господарський штраф.

Адміністративно-господарський штраф - це грошова сума, що сплачується суб'єктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності. Перелік порушень, за які з суб'єкта господарювання стягується штраф, розмір і порядок його стягнення визначаються законами, що регулюють податкові та інші відносини, в яких допущено правопорушення (частини 1, 2 статті 241 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк (частина 2 статті 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні").

При цьому, частиною 3 статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" визначено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Частина перша статті 18 зазначеного Закону передбачає, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Відповідно до частини 3 статті 181 указаного Закону державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Отже, обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування.

Указане кореспондується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною, зокрема в постанові від 16.04.2013 (реєстраційний номер рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 31073076).

Відповідно до пунктів 1.1, 2.1 Порядку подання форми звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)", затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 № 316 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.06.2013 за № 988/23520, форма звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" заповнюється роботодавцями; ця форма подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії(й). Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

З огляду на положення вказаної норми, звітність за формою № 3-ПН є інформуванням органів працевлаштування про створені на підприємстві робочі місця для працевлаштування інвалідів і, водночас, запитом про направлення на підприємство інвалідів для їх працевлаштування.

Відповідно до інформації, викладеної у листі Хорольського районного центру зайнятості від 27.04.2015 за № 612 (з додатками), протягом 2014 року відповідач подавав до центру зайнятості звітність "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" за формою № 3-ПН /а.с.13, 14/. Указана обставина підтверджується також наявними у матеріалах справи копіями звітності "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" за формою № 3-ПН за період з грудня 2013 року по грудень 2014 року із зазначенням вакансій підсобного робітника та сторожа /а.с.16-54/.

Згідно з додатком № 1 до вказаного листа Хорольського районного центру зайнятості інваліди на працевлаштування до відповідача не були направлені центром зайнятості у зв'язку з відсутністю на обліку безробітних, які проживають на території даної сільської ради.

Крім того, судом встановлено, що СВК "Перемога" у 2014 році зверталося до Клепачівської сільської ради та Шишацької сільської ради з проханням направити на підприємство інвалідів для працевлаштування; також розміщувалося повідомлення у засобах масової інформації про наявність вакантних місць для працевлаштування інвалідів.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що відповідач ужив усіх залежних від нього заходів щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, на нього не може бути покладена відповідальність за ненаправлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування, відсутність бажаючих у працевлаштування інвалідів. Отже, правові підстави для застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій та пені відсутні.

З огляду на наведене, суд вважає вимоги позивача неправомірними, а позов таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 2, 7-11, 17, 71, 158 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Перемога" про стягнення адміністративно-господарських санкцій відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено 22 травня 2015 року.

Суддя Т.С. Канигіна