Справа № 814/3725/13-а
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2015-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2015 р. Справа № 814/3725/13-а

Категорія: 8.2.1 Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Скрипченка В.О.,

при секретарі Кіселик Д.С.,

за участю представника позивача Шередека О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2013 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кесеф-інвест» до Державної податкової інспекції у Центральному районі м.Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

19.08.2013р. ТОВ «Кесеф-інвест» звернулося до Миколаївського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва Миколаївської області ДПС (правонаступник - ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області), в якому просило визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення - рішення № від 14.05.2013 року про збільшення суми грошового зобов'язання з ПДВ в розмірі 170 275 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що при проведенні перевірки відповідач дійшов необґрунтованого висновку про порушення ним вимог діючого податкового законодавства, на підставі якого, виніс незаконне податкове повідомлення-рішення.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2013 року адміністративний позов ТОВ «Кесеф-інвест» задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва Миколаївської області ДПС № від 14.05.2013 року про збільшення ТОВ «Кесеф-інвест» суми грошового зобов'язання з ПДВ в розмірі 170 275 грн.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду 1-ї інстанції, представник ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва 16.09.2013р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваної постанови порушено норми матеріального і процесуального права та просив скасувати постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 29.08.2013 року та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача, виступ представника позивача та перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивач - ТОВ «Кесеф-Інвест» зареєстроване в якості юридичної особи 18.07.2012р. Основним видом діяльності ТОВ «Кесеф-Інвест» є оптова торгівля молочними продуктами, яйцями, харчовими оліями та жирами, діяльність посередників у торгівлі сільськогосподарською сировиною, живими тваринами, текстильною сировиною та напівфабрикатами, оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин.

07.02.2013р. позивач уклав з ТОВ «Оверон Лоджистикс» договір купівлі-продажу макухи соняшника, відповідно до якого ТОВ «Оверон Лоджистикс» поставив позивачу 300 тон макухи соняшника, а позивач сплатив йому за цей товар 817 320 грн.

На підтвердження здійснення цієї господарської операції, ТОВ «Оверон Лоджистикс» виписано податкову накладну №19 від 08.02.2013р. на суму ПДВ 136220 грн., але зареєструвати її в порядку ст.201 ПК України не змогло в зв'язку із технічними причинами.

20.03.2013р. ТОВ «Кесеф-Інвест» подало до ДПІ податкову декларацію з податку на додану вартість за лютий 2013р., в яку включило, у тому числі, й податковий кредит на суму 136220 грн. за рахунок операції з ТОВ «Оверон Лоджистикс» по незареєстрованій податковій накладній №19.

Також, одночасно із цією податковою декларацією, ТОВ «Кесеф-Інвест» подало до податкового органу і заяву про відмову постачальника надати податкову накладну (порушення ним порядку заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних), яка є додатком до податкової декларації з ПДВ.

При цьому, слід вказати, що зазначену вище податкову звітність позивач здав з використанням телекомунікаційних каналів зв'язку, відповідно до договору про визнання електронних документів.

04.04.2013р. ТОВ «Кесеф-Інвест» подало до ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва у паперовому варіанті копію податкової накладної №19, банківської виписки про сплату коштів на адресу ТОВ «Оверон Лоджистикс» та копію додатку 8 до декларації за лютий 2013р.

19.04.2013р. працівниками ДПІ у Центральному районі м.Миколаєва було проведено камеральну перевірку даних, задекларованих ТОВ «Кесеф-Інвест» у податковій звітності з ПДВ за лютий 2013р., за результатами якої складено акт, у висновках якого зазначено про необґрунтоване включення підприємством позивача 136220 грн. за рахунок операції з ТОВ «Оверон Лоджистикс», не підтверджених зареєстрованою податковою накладною.

На підставі вказаного акту перевірки уповноваженою особою ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва 14.05.2013р. було прийнято податкове повідомлення-рішення № про визначення ТОВ «Кесеф-Інвест» грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 170275 грн.

Не погоджуючись з вищезазначеними діями та рішенням податкового органу, позивач оскаржив їх до суду.

Вирішуючи справу по суті та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з неправомірності спірного рішення відповідача та відповідно, з обґрунтованості та доведеності позовних вимог.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, цілком погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх обгрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Як слідує з положень п.1.1 ст.1 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI, з 01.01.2011 р. він регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20 ПК України, органи державної податкової служби мають право проводити перевірки платників податків (крім НБУ) в порядку, встановленому цим Кодексом.

Положеннями ж п.75.1 ст.75 ПК України, в свою чергу, передбачено, що органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Як вбачається зі змісту вимог п.201.10 ПК України, у разі відмови продавця товарів/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі покупець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум податку до складу податкового кредиту. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням таких товарів/послуг або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Надходження такої заяви із скаргою є підставою для проведення документальної позапланової виїзної перевірки зазначеного продавця для з'ясування достовірності та повноти нарахування ним зобов'язань з податку за такою операцією.

Крім того, у відповідності до п.21 «Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість» (затв. наказом Мінфіна України №1492 від 25.11.2011р.), платники, які подають податкову звітність в електронному вигляді, подають копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням таких товарів/послуг або копії первинних документів, що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг окремо у порядку, визначеному для подання податкової звітності у паперовому вигляді.

Так, як встановлено судами обох інстанцій, позивач виконав зазначені вище вимоги Закону та надав до податкового органу заяву про порушення продавцем порядку реєстрації податкових накладних (додаток №8), разом з підтверджуючими сплату/поставку документами, які відповідно до ст.201.10 ПК України, є підставою для включення сум податку до складу податкового кредиту.

Разом з тим, одночасно, слід вказати, що судова колегія, як і суд 1-ї інстанції, погоджується з позицією відповідача про те, що оскільки частина документів на паперових носіях була надана лише 04.04.2013р., а відповідно до ст.49 ПК України, граничним строком подання податкової декларації за лютий 2013р. було 20.03.2013р., то позивач - ТОВ «Кесеф-Інвест» фактично порушив строк подання податкової звітності.

Проте, порушення платником податків строків подання податкової звітності не спростовує відомостей, зазначених у самій податковій звітності, та не має наслідком невизнання цієї звітності. Це є окреме правопорушення, передбачене ст.120 Податкового кодексу України, на яке відповідач мав право відповідно відреагувати.

Отже, за таких обставин, судова колегія вважає, що суд 1-ї інстації дійшов до обґрунтованого висновку, що з врахуванням того, що позивач надав податковому органу всі документи, передбачені ст.201.10 ПК України, а саме - заяву про порушення продавцем порядку реєстрації податкових накладних (додаток №8), разом з підтверджуючими сплату/поставку документами, то він мав право на включення цієї суми до податкового кредиту за лютий 2013 року, навіть з врахуванням того, що ним було порушено строки подання податкової звітності.

У будь-якому разі подання платником податків заяви про порушення продавцем порядку реєстрації податкових накладних (додаток №8) відповідно до ст.201.10 ПК України є підставою для проведення податковим органом проведення документальної позапланової виїзної перевірки зазначеного продавця.

Відповідач же, в свою чергу, таку перевірку не ініціював, достовірність та повноту нарахування продавцем зобов'язань з податку за такою операцією не перевірив, обмежившись лише ігноруванням поданої позивачем заяви (додатку №8).

Таким чином, з урахуванням зазначеного, апеляційний суд приходить до аналогічного висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідності їх задоволення.

При цьому, необхідно зазначити, що відповідно до ст.61 Конституції України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Тобто, якщо контрагенти позивача не виконали своїх зобов'язань по сплаті податку або порушили певні приписи податкового законодавства, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цих осіб.

До того ж, ще слід вказати й про те, що відповідно до приписів ст.ст.11,71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.200 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу податкового органу без задоволення, а оскаржувану постанову окружного суду - без змін.

Керуючись ст.ст.195,196,198,200,205,206,254 КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області - залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2013 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Ю.В. Осіпов

Судді: О.С. Золотніков

В.О. Скрипченко