Справа № 826/2113/15
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2015-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

826/2113/15

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

25 травня 2015 року 14:52 справа №826/2113/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Калужського Д.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом

Державної фінансової інспекції в місті Києві

до

Комунального підприємства “Бесарабський ринок”

про

зобов’язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 березня 2015 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/2113/15, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 30 квітня 2015 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача проти задоволення позову заперечив; сторонами заявлено спільне клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Відповідно до частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи викладене, суд ухвалив здійснити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

ДФІ в м. Києві відповідно до звернення директора КП “Бессарабський ринок” від 01вересня 2014 року №542 на підставі направлень від 04 вересня 2014 року №4035, 4036 та від 08 вересня 2014 року №4063 проведено позапланову ревізію фінансово-господарської діяльності КП “Бессарабський ринок” за період з 01 січня 2013 року по 30 червня 2014 року, за результатами якої складено відповідний акт від 02 жовтня 2014 року №07-30/3089, (далі по тексту – акт ревізії).

В акті ревізії, зокрема, встановлено порушення позивачем: підпункту 3.3.10.1, пункту 3.3.12 ДБН Д.1.1-1-2000, затверджених наказом Держбуду України від 27 серпня 2000 року №174, внаслідок включення до акту виконаних будівельних робіт вартість матеріалів, які не підтверджені первинними документами, чим нанесено матеріальної шкоди (збитків) підприємству на суму 30 171,32 грн.; частини першої, п’ятої статті 9, статті 10 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні”, пункту 1.2, пункту 3.7 Положення №88, пункту 16 П(С)БО 1, КП “Бессарабський ринок” за даними бухгалтерського обліку та звітності занижено дебіторську заборгованість відповідно в сумі 48 222,79 грн., КП “Бессарабський ринок” не доплачено орендної плати в загальній сумі 27 334,02 грн.

Згідно вимоги ДФІ в м. Києві вимагає наступне: опрацювати матеріали ревізії та розглянути питання щодо притягнення до відповідальності осіб, винних у допущенні порушень; відшкодувати нанесену матеріальну шкоду в сумі 30 171,32 грн.; відшкодувати нанесену матеріальну шкоду в сумі 27 334,02 грн.; провести взаємозвірки з суб’єктами господарювання та за результатами їх проведення відкоригувати за даними бухгалтерського обліку кредиторську заборгованість в сумі 48 222,79 грн.

Відповідач заперечуючи проти позовних вимог зазначив, що чинне законодавство не покладає обов’язок перевіряти безпосереднього контрагента на предмет виконання ним вимог законодавства в частині обліку матеріалів перед тим, як приймати фактично виконані роботи із застосуванням даних матеріалів; КП “Бессарабський ринок” проведено взаємозвірку розрахунків з ПАТ “Київенерго” та ПАТ “Київводоканал”, відкореговано в бухгалтерському обліку кредиторську заборгованість завищену станом на 30 червня 2014 року на суму 48 222,79 грн.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред’явлених позовних вимог, звертає увагу на наступне.

Згідно статті 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах та відповідно до законів України.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні визначає Закон України “Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні”.

Частиною першою статті 1 Закону України “Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні” здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (далі - орган державного фінансового контролю).

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України “Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні” головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов’язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов’язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб’єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов’язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб’єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.

Частиною другою статті 2 Закону України “Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні” встановлено, що державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, перевірки державних закупівель та інспектування.

Згідно частини першої статті 4 Закону України “Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні” інспектування здійснюється органом державного фінансового контролю у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті.

Статтею 8 Закону України “Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні” передбачено, що орган державного фінансового контролю: 1) здійснює державний фінансовий контроль та контроль за: виконанням функцій з управління об’єктами державної власності; цільовим та ефективним використанням коштів державного і місцевих бюджетів; цільовим використанням і своєчасним поверненням кредитів (позик), одержаних під державні (місцеві) гарантії; достовірністю визначення потреби в бюджетних коштах при складанні планових бюджетних показників; відповідністю взятих бюджетних зобов’язань розпорядниками бюджетних коштів відповідним бюджетним асигнуванням, паспорту бюджетної програми (у разі застосування програмно-цільового методу у бюджетному процесі); веденням бухгалтерського обліку, а також складанням фінансової і бюджетної звітності, паспортів бюджетних програм та звітів про їх виконання (у разі застосування програмно-цільового методу у бюджетному процесі), кошторисів та інших документів, що застосовуються в процесі виконання бюджету; станом внутрішнього контролю та внутрішнього аудиту у розпорядників бюджетних коштів; усуненням виявлених недоліків і порушень; 2) розробляє пропозиції щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому; 3) вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб; 4) здійснює інші повноваження, визначені законами України та покладені на нього Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 7 частини першої статті 10 Закону України “Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні” встановлено, що органу державного фінансового контролю надається право пред’являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов’язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Частиною другою статті 15 цього Закону визначено, що законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов’язковими для виконання службовими особами об’єктів, що контролюються.

Відповідно до пункту 10 частини першої статті 10 Закону України “Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні” органу державного фінансового контролю надається право звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Аналіз наведених правових норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред’являти обов’язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об’єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення, виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на коригування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов’язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об’єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Судом встановлено, що на виконання пункту 4 вимоги, КП “Бессарабський ринок” проведено взаємозвірку розрахунків з ПАТ “Київенерго” та ПАТ “Київводоканал”, та здійснено корегування в бухгалтерському обліку кредиторської заборгованості, що підтверджується копіями наступних документів: разшифровками по активно-пасивному рахунку, анкетними даними споживача теплової енергії, зведеним актом звірки за січень 2015 року.

Наведене свідчить, що відповідачем виконано у повному обсязі пункт 4 вимоги.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач посилається на невиконання відповідачем також пунктів 2 та 3 вимоги, однак вказані пункти вимоги ґрунтуються на необґрунтованих витратах відповідача та встановлених збитках, виявлених під час ревізії.

Слід зазначити, що Верховним Судом України неодноразово зверталась увага на наявність в органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов’язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

Таким чином, в даному випадку ДФІ в м. Києві надається право вимагати відшкодування завданих збитків.

Водночас, позивачем пред’явлено позовну вимогу, яка не містить визначення конкретних осіб, до яких вимога повинна бути заявлена, відсутні посилання на конкретні дії, які повинні бути здійснені, тобто позивачем обрано невірний спосіб захисту порушеного права, а тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову Державній фінансовій інспекції в місті Києві відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко