Справа № 2а-4919/11/2070
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2015-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2015 року м. Київ К/9991/27084/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Олексієнка М.М.,
Швеця В.В., -
розглянувши в касаційній інстанції в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_4 до Державного комітету України у справах національностей та релігій про скасування рішення та зобов'язання прийняти рішення, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2011 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2012 року,-

в с т а н о в и в :

У травні 2011 року громадянин Камеруну ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом, у якому просив визнати протиправним і скасувати рішення Державного комітету України у справах національностей та релігій від 10 грудня 2010 року № 24-10 про відхилення його скарги на рішення Управління міграційної служби у Харківській області про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця в Україні, зобов'язати відповідача прийняти рішення про оформлення документів щодо надання йому статусу біженця в Україні у відповідності з процедурою, передбаченою статтею 12 Закону України «Про біженців» від 21 червня 2001 року № 2557-III (далі - Закон № 2557-III).

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2012 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2011 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2012 року і задовольнити позовні вимоги.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За змістом частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином Камеруну, прибув до України у березні 2009 року шляхом нелегального перетинання митного кордону на автомобілі з Російської Федерації.

14 жовтня 2010 року ОСОБА_4 звернувся до Управління міграційної служби у Харківській області із заявою про надання йому статусу біженця в Україні, посилаючись на побоювання загрози переслідувань його на території Камеруну через участь у мітингу, який був викликаний підвищенням цін на бензин та продукти харчування.

Управління міграційної служби у Харківській області, після проведення відповідної процедури, 2 листопада 2010 року видало наказ № 230-о про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця громадянину Камеруну ОСОБА_4, встановивши, що останній на підтвердження своєї позиції не надав жодного доказу причетності його до будь-якої політичної партії, громадської чи релігійної організацій, у нього не має цілком обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань на батьківщині за національною, етнічною, релігійною чи іншими конвенційними ознаками.

Зазначений наказ Управління міграційної служби у Харківській області був оскаржений позивачем до Державного комітету України у справах національностей та релігій.

Рішенням Державного комітету України у справах національностей та релігій від 10 грудня 2010 року № 24-10 скаргу ОСОБА_4 відхилено, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження наявності переслідувань або утисків щодо нього, які б відповідали вимогам абзацу 2 статті 1 Закону № 2557-III, він майже рік перебував у третій безпечній країні, на території України знаходиться незаконно, без документів та належної реєстрації, протягом 6 місяців не звертався до компетентних органів за наданням статусу біженця.

Згідно абзацу 2 статті 1 Закону № 2557-ІІІ (в редакції, чинній на час прийняття оспорюваного рішення) біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок цілком обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

За змістом абзацу 5 статті 10 Закону № 2557-III статус біженця не надається особі, стосовно якої встановлено відсутність умов, передбачених абзацом 2 статті 1 цього Закону.

У статті 11 Закону № 2557-III передбачено, що до заяви про надання статусу біженця крім документів, які посвідчують особу заявника, також додаються документи та матеріали, що можуть бути доказом наявності умов для набуття ним статусу біженця.

У відповідності до частини 6 статті 12 Закону № 2557-III рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо надання статусу біженця приймаються за заявами, які є очевидно необґрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови, передбачені абзацом 2 статті 1 цього Закону, а також коли заяви носять характер зловживання, тобто якщо заявник з метою набуття статусу біженця видає себе за іншу особу, а так само за заявами, поданими особами, яким було відмовлено у наданні статусу біженця у зв'язку з відсутністю умов, передбачених для набуття статусу біженця абзацом 2 статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_4, суди попередніх інстанцій встановили відсутність фактів та обставин, які можна розцінювати як переконливі докази побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, дійшовши вірного висновку про відсутність правових підстав для визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 10 грудня 2010 року № 24-10.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За таких обставин колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскільки постанова Харківського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2011 року та ухвала Харківського апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2012 року прийняті з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи касаційної скарги висновки судів не спростовують.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2011 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Державного комітету України у справах національностей та релігій про скасування рішення та зобов'язання прийняти рішення - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Олексієнко М.М.

Швець В.В.