Справа № 2а/1770/2855/11
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2015-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2015 року м. Київ К/9991/9282/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача:Усенко Є.А.,
суддів: Веденяпіна О.А., Зайцева М.П.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Рівне

на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 15.09.2011

та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 10.01.2012

у справі № 2а/1770/2855/2011 Рівненського окружного адміністративного суду

за позовом Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_4

до Державної податкової інспекції у м. Рівне (ДПІ)

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 15.09.2011, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 10.01.2012, позов задоволено частково: скасовані податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Рівне від 23.06.2011 № ; від 23.06.2011 № ; та від 23.06.2011 № у частині збільшення суб'єкту підприємницької діяльності-фізичній особі СПД ОСОБА_4 суми грошового зобов'язання за платежем: «податок на доходи фізичних осіб» в розмірі 169,00 грн., в тому числі 169,00 грн. за штрафними санкціями; у решті вимог - відмовлено.

У касаційній скарзі ДПІ у м. Рівне просить скасувати ухвалені у справі судові рішення з підстав порушення судами норм матеріального права та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

Позивач не реалізував своє процесуальне право подання заперечення проти касаційної скарги.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Фактичною підставою для збільшення у податковому обліку позивача сум грошового зобов'язання із податку з доходів фізичних осіб, податку на додану вартість та застосування штрафних (фінансових) санкцій згідно з податковими повідомленнями-рішеннями, з приводу правомірності яких виник спір, стали висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки від 08.06.2011 № 82/17-100/НОМЕР_4. Згідно з цими висновками позивач порушив норми підпунктів 3.1.1, 3.1.3 пункту 3.1 ст.3, підпункту 4.3.36 пункту 4.3 ст.4, пункту 7.1 ст.7, підпунктів 8.1.1, 8.1.2 пункту 8.1 ст.8, підпункту «а» пункту 19.2 ст.19, пункту «а» підпункту 20.3.1, підпункту 20.3.2 пункту 20.3 ст.20 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» (Закон № 889-IV) внаслідок того, що не утримав та не перерахував до бюджету податок з доходів фізичних осіб у сумі 138798,80 грн. за операціями з придбання у фізичних осіб сільськогосподарської продукції (ягоди, гарбузове насіння); пункту 4 ст. 14 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» (Декрет № 13-92), пункту «б» підпункту 4.1.4 пункту 4.1 ст.4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (Закон № 2181-ІІІ), підпункту 49.18.5 пункту 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України (ПК); підпункту 2.3.1 пункту 2.3 ст.2, підпункту 7.2.8 пункту 7.2 ст.7, пункту 9.3 ст.9 Закону України «Про податок на додану вартість» (Закон № 168/97-ВР) внаслідок того, що не подавав декларації з податку на додану вартість за лютий - вересень 2010 року.

За наслідками перевірки ДПІ прийняті податкові повідомлення-рішення від 23.06.2011: № - про збільшення грошового зобов'язання із податку з доходів фізичних осіб на 138798,80 грн. за основним платежем та 34699,70 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); № - про збільшення грошового зобов'язання із податку на додану вартість на 1360,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); № - про збільшення грошового зобов'язання із податку з доходів фізичних осіб на 170,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

У судовому процесі встановлено, що позивач перебував на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності з 13.07.2009 по 31.12.2009 та з 01.10.2010 по 31.12.2010, а в період з 01.01.2010 по 30.09.2010 та з 01.01.2011 по 06.08.2011 - на загальній системі оподаткування. У 3-4-у кварталах 2009 року та в 4-у кварталі 2010 року позивач здійснював реалізацію ягід та гарбузового насіння на адресу ТОВ «Прохолод - М», ТОВ «Дарлісад», ТОВ «Даяна ЛТД». Збільшуючи у податковому обліку позивача суми грошового зобов'язання із податку з доходів фізичних осіб, податковий орган виходив з того, що вказаний товар (ягоди та насіння) були придбані позивачем у фізичних осіб, при виплаті доходу яким позивач повинен був утримати та сплатити податок з доходів фізичних осіб в загальній сумі 925325,28 грн., що відповідає сумі виручки позивача від реалізації ягід та насіння зазначеним вище суб'єктам підприємницької діяльності.

За визначенням пункту 1.15 ст.1 Закону № 889-IV податковий агент - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ) або фізична особа чи представництво нерезидента - юридичної особи, які незалежно від їх організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати цей податок до бюджету від імені та за рахунок платника податку, вести податковий облік та подавати податкову звітність податковим органам відповідно до закону, а також нести відповідальність за порушення норм цього Закону.

Підпунктом 4.2.1 пункту 4.2 ст.4 цього Закону до складу загального місячного оподатковуваного доходу включені доходи у вигляді заробітної плати, інші виплати та винагороди, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового або цивільно-правового договору.

Відповідно до підпункту 8.1.1 пункту 8.1 ст. 8 Закону № 889-IV податковий агент, який нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід на користь платника податку, утримує податок від суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену у відповідних пунктах статті 7 цього Закону.

Особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, є: а) для оподатковуваних доходів з джерелом їх походження з України - податковий агент (підпункт «а» пункту 17.2 ст. 17 Закону № 889-IV).

Підпунктом «а» пункту 19.2 статті 19 визначено, що особи, які відповідно до вказаного Закону мають статус податкових агентів, зобов'язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, який виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати та за її рахунок.

Відповідно до підпункту 2.3.2 Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 10.08.2005 № 327 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.08.2005 за № 925/11205, за кожним відображеним в акті фактом порушення податкового законодавства необхідно: висвітлити показники, які відображаються суб'єктом господарювання у податковій та іншій звітності, та фактичні показники, виявлені у ході перевірки на підставі первинних документів податкового та бухгалтерського обліку суб'єкта господарювання у розрізі періодів у грошових одиницях, передбачених звітністю; у разі виявлення розбіжностей чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті нормативно-правових актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків, в якому дане порушення здійснено, при цьому додати до акта письмові пояснення посадових осіб суб'єкта господарювання щодо встановлених порушень; зазначити первинний документ, на підставі якого вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку (навести кореспонденцію рахунків операцій), та інші докази, що достовірно підтверджують наявність факту порушення; у разі відсутності первинних документів або ненадання для перевірки первинних та інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити перелік цих документів. При цьому до акта перевірки додаються пояснення посадових осіб або інших працівників суб'єкта господарювання (у межах їх компетенції), що перевіряється, щодо відсутності первинних та інших документів; у разі відмови посадових осіб суб'єкта господарювання надати перевіряючим письмові пояснення щодо встановлених порушень та/або причин ненадання первинних та інших документів, що підтверджують встановлені порушення, факти відмови відобразити в акті.

Всупереч наведеним нормам акт перевірки не містить конкретизації змісту порушення - відсутні посилання на конкретних фізичних осіб, при виплаті яким доходу та в якій сумі позивач не виконав обов'язку податкового агента. Податковим органом у судовому процесі достовірно не доведено, що позивач здійснював придбання сільськогосподарської продукції саме у фізичних осіб, як не встановлено під час перевірки коло суб'єктів, при виплаті доходу яким позивач мав здійснити утримання та сплату податку з доходів фізичних осіб.

Таким чином, суди попередніх інстанцій обгрунтовано скасували податкове повідомлення-рішення від 23.06.2011 № з огляду на його неправомірність.

Правильними є також висновки судів попередніх інстанцій щодо скасування податкового повідомлення-рішення від 23.06.2011 № у частині збільшення грошового зобов'язання із податку з доходів фізичних осіб на 169,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами), застосованих відповідно до пункту 120.1 ст. 120 ПК.

Нормою абзацу першого цього пункту встановлено, що неподання або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов'язаними нараховувати та сплачувати податки, збори, податкових декларацій (розрахунків), тягне за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Згідно із пунктом 7 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України штрафні санкції за порушення податкового законодавства за період з 1 січня по 30 червня 2011 року застосовуються у розмірі не більше 1 гривні за кожне порушення.

Встановивши у судовому процесі факт несвоєчасного подання позивачем декларації про доходи за 1 квартал 2011 року, суди попередніх інстанцій зробили юридично правильний висновок, що правомірним є застосування до позивача штрафних санкцій у сумі 1,00 грн.

Разом із тим, не можна повністю погодитись із висновками судів попередніх інстанцій щодо підстав скасування податкового повідомлення-рішення від 23.06.2011 № .

Статтею 6 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» (у редакції, чинній на час виникнення відносин, з приводу прав і обов'язків в яких виник спір) встановлено, що суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником податку на додану вартість, крім випадку, коли юридична особа обрала спосіб оподаткування доходів за єдиним податком за ставкою 6 відсотків.

Відповідно до підпункту 2.3.1 пункту 2.3 ст.2 Закону № 168/97-ВР особа підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку у разі, коли загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, що підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок зобов'язань третім особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість). Така редакція цієї норми встановлена Законом України «Про внесення змін до деяких законів України» від 03.06.2005 № 2642-IV, яким з підпункту 2.3.1 пункту 2.3 ст. 2 Закону № 168/97-ВР виключені слова «незалежно від того, який режим оподаткування використовує така особа згідно із законодавством».

Встановивши у судовому процесі, що позивач у період із 13.07.2009 по 31.12.2009, перебуваючи на спрощеній системі оподаткування як платник єдиного податку, мав виручку, яка перевищує 300000,00 грн. (425833,28 грн.), суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, зробив висновок, що позивач зобов'язаний був при переході на загальну систему оподаткування, обліку та звітності з 01.01.2010 зареєструватись платником ПДВ.

У той же час, такі висновки не відповідають правильному застосуванню статті 6 Указу Президента «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» та підпункту 2.3.1 пункту 2.3 ст.2 Закону № 168/97-ВР. Встановлюючи граничний обсяг поставок у 300000 грн., з перевищенням якого у особи виникає обов'язок зареєструватися платником ПДВ, законодавець визначив, що цей граничний обсяг стосується операцій з поставки товарів (послуг), які підлягають оподаткуванню ПДВ. З огляду на те, що позивач, перебуваючи на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності не був платником ПДВ в силу норми статті 6 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», отримана ним виручка у період його перебування на єдиному податку не може враховуватись до обсягу поставок, встановлених підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 ст. 2 Закону № 168/97-ВР. Таке правозастосування відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій в постанові від 17.06.2014 у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до ДПІ у Рівненському районі Рівненської області про скасування податкових повідомлень-рішень.

З огляду на встановлений у судовому процесі факт декларування позивачем у періоді перебування на загальній системі оподаткування (з 01.01.2010 по 30.09.2010) у документах податкової звітності з податку на прибуток нульових показників, відповідність яких фактичним обставинам ДПІ під час перевірки та в судовому процесі не спростовано, у позивача не виникло обов'язку зареєструватися платником ПДВ, а отже і обов'язку щодо подання податкової звітності з цього податку.

Враховуючи, що суди попередніх інстанцій правильно вирішили спір у цій частині, скасувавши податкове повідомлення-рішення від 23.06.2011 № , судові рішення в цій частині є правильним, безвідносно до мотивів, якими вони обґрунтовані.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновку судів попередніх інстанцій щодо результату вирішення спору, а відтак підстави для скасування оскаржуваних судових рішень відсутні.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Касаційний перегляд справи здійснено в межах касаційної скарги відповідно до норм частини 2 ст. 220 КАС України.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Рівне залишити без задоволення.

Постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 15.09.2011 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 10.01.2012 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: підписЄ.А. Усенко
Судді: підписО.А. Веденяпін
підписМ.П. Зайцев