Справа № 818/258/15
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2015-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2015 р. Справа № 818/258/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Кононенко З.О.

Суддів: Бондара В.О. , Калитки О. М.

за участю секретаря судового засідання Запара Е.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 11.03.2015р. по справі № 818/258/15

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області

про визнання дій протиправними, скасування податкових повідомлень-рішень та скасування вимоги,

ВСТАНОВИЛА:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_1) звернулась з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області (далі - відповідач, ДПІ у м. Сумах) в якому просить суд:

- визнати дії протиправними;

- скасувати податкове повідомлення-рішення від 22.01.2015 р. № /3891;

- скасувати податкове повідомлення-рішення від 22.01.2015 р. № /3894;

- скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 22.01.2015 р. № /3892;

- скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого платником єдиного внеску від 22.01.2015 р. № /3893.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 11.03.2015р. позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області від 22.01.2015 року № /3891 про збільшення суми грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб, з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій, в розмірі 39 648, 13 грн.

Визнано протиправним та скасовано Рішення Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області від 22.01.2015 р. № /3893 про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого платником єдиного внеску в розмірі 7 567, 97 грн.

Визнано протиправною та скасовано Вимогу Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області від 22.01.2015 р. № /3892 про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 66 822, 19 грн.

В задоволенні позовних вимог про визнання дій протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення № /3894 від 22.01.2015 р. - відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач, ДПІ у м. Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області, зазначає, що оскаржувана постанова в частині задоволення позову прийнята без повного та всебічного з'ясування всіх обставин справи, в порушення норм матеріального права, є необґрунтованою та підлягає скасуванню в цій частині.

В апеляційній скарзі позивач, ФО-П ОСОБА_1, зазначає, що оскаржувана постанова в частині відмови в задоволенні позову прийнята без повного та всебічного з'ясування всіх обставин справи, в порушення норм матеріального права, є необґрунтованою та підлягає скасуванню в цій частині.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах апеляційних скарг у відповідності до ч.1 ст. 195 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга ДПІ не підлягає задоволенню, а апеляційну скаргу ФО-П ОСОБА_1 належить задовольнити виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, ст. 77, п. 82.1 ст. 82 Податкового кодексу України, ст. 13 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", головними державними ревізорами-інспекторами Аніщенком Р.М., Пащенко Ю.М. проведена документальна планова виїзна перевірка діяльності ФОП ОСОБА_1 за період з 12.09.2012 р. по 31.12.2013 р. За результатами перевірки 06.01.2015 р. складений акт № 11/18-19-17-01//1 (а.с. 14-35) згідно якого відповідач дійшов висновку про порушення позивачем п. 164.1 ст. 164, п. 167.1 ст. 167, п. 177.1, 177.2, 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, в результаті чого донарахований податок на доходи фізичних осіб в сумі 31 718, 50 грн.; порушення п. 4 ч. 1 ст. 4, п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 3 ст. 7, п. 11 ст. 8, п. 2 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", в результаті чого донарахований єдиний внесок в сумі 66 822, 19 грн.; та порушення п. 1.2, 2.2, 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління НБУ № 637 від 15.12.2004 р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 р. за № 40/10320.

Не погоджуючись з актом перевірки, позивач подав на нього заперечення (а.с. 36-40), які згідно відповіді від 19.01.2015 р. (а.с. 41-45) залишились без задоволення, а висновки акту перевірки без змін.

На підставі висновків акту № 11/18-19-17-01//1 від 06.01.2015 р. ДПІ у м. Сумах 22 січня 2015 р. були прийняті: податкове повідомлення-рішення № /3891 про збільшення суми грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб, з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій, в розмірі 39 648, 13 грн., з яких: 31 718, 50 грн. основний платіж, 7 929, 63 грн. штрафні (фінансові) санкції (а.с. 49); податкове повідомлення-рішення № /3894 про застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 55 336, 05 грн. (а.с. 50); рішення № /3893 про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 7 567, 97 грн. (а.с. 51); а також вимога № /3892 про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 66 822, 19 грн. (а.с. 52).

Отже, стверджуючи про обґрунтованість вказаних рішень, ДПІ у м. Сумах зазначає на неправомірному віднесенні до складу валових витрат за 2012 та 2013 рік витрат з придбання товарів, оплачених в 2013 та 2014 роках відповідно. Також, відповідач вказує на несвоєчасне оприбуткування коштів в сумі 11 067, 21 грн., що стало підставою для застосування штрафу в п'ятикратному розмірі.

Частково задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що ФОП ОСОБА_1 мала право включати до складу витрат 2012 та 2013 років витрати на придбання тютюнових та інших виробів, дохід від реалізації яких, врахований в тих же звітних періодах.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступних підстав.

Згідно п. 177.1, 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

До переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, у відповідності до п. 177.4 ст. 177 Податкового Кодексу, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Так, на виконання п. 138.1 ст. 138 розділу ІІІ Податкового кодексу України, витрати операційної діяльності, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті та включають, зокрема, собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Пунктом 138.4 ст. 138 Податкового кодексу України встановлено, що витрати, які формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Собівартістю реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, відповідно до пп. 14.1.228 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, є витрати, що прямо пов'язані з виробництвом та/або придбанням реалізованих протягом звітного податкового періоду товарів, виконаних робіт, наданих послуг, які визначаються відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку.

На виконання пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, до складу витрат не включаються витрати не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Зі змісту вказаних норм суд робить висновок, що витрати, які прямо пов'язані з придбанням реалізованих протягом звітного податкового періоду товарів, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів.

В даному випадку матеріалами справи підтверджено та не заперечується сторонами, що у 2012 та 2013 роках ФОП ОСОБА_1 придбавались тютюнові та інші вироби на умовах відстрочення платежу від 6 до 14 днів. Придбані товари були реалізовані позивачем третім особам в тому році, в якому були придбані, а оплата продавцям здійснена у 2013 та 2014 роках відповідно. Факт отримання і подальшої реалізації тютюнових та інших виробів саме у 2012 та 2013 роках відповідно, ДПІ у м. Сумах ні під час перевірки, ні під час судового розгляду справи, не заперечувався.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ФО-П ОСОБА_1 мала право включати до складу витрат 2012 та 2013 років витрати на придбання тютюнових та інших виробів, дохід від реалізації яких, врахований в тих же звітних періодах. При цьому, доводи апеляційної скарги про відсутність такого права з посиланням на пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, є необґрунтованими, оскільки, на переконання суду, за своїм змістом наведена норма передбачає як підставу для не включення до витрат лише випадок повної відсутності будь-яких первинних, розрахункових та інших документів, а тому і неможливість віднесення до складу витрат суб'єкта господарювання сум, непідтверджених будь-якими документами взагалі.

З цих підстав, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо протиправності податкового повідомлення-рішення № /3891 від 22.01.2015 р. про збільшення суми грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб, з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій, в розмірі 39 648, 13 грн., рішення № /3893 про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 7 567, 97 грн. та вимоги № /3892 про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 66 822, 19 грн., в зв'язку з чим адміністративний позов в частині їх скасування підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_1 в частині скасування податкового повідомлення-рішення № /3894 від 22.01.2015 р. про застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 55 336, 05 грн. суд першої інстанції виходив з того, що ФОП ОСОБА_1 отримані 01 жовтня 2013 року грошові кошти в сумі 11 067, 21 грн. фактично були оприбутковані 02 жовтня 2013 року, тобто, не в день надходження, а тому - несвоєчасно.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступних підстав.

Згідно ст. 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій формі, при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані, окрім іншого, проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок; забезпечувати зберігання використаних книг обліку розрахункових операцій та розрахункових книжок протягом трьох років після їх закінчення та щоденно друкувати на реєстраторах розрахункових операцій фіскальні звітні чеки і забезпечувати їх зберігання в книгах обліку розрахункових операцій.

Порядок ведення касових операцій у національній валюті України підприємствами (підприємцями), а також окремі питання організації банками роботи з готівкою визначається Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженим Постановою Правління Національного банку України № 637 від 15.12.2004 р., зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 р. за № 40/10320.

Так, відповідно до п. 1.2 згаданого Положення книгою обліку є касова книга, книга обліку доходів і витрат, книга обліку виданих та прийнятих старшим касиром грошей або книга обліку розрахункових операцій.

Книга обліку розрахункових операцій (КОРО) - це прошнурована і належним чином зареєстрована в органах державної податкової служби України книга, що містить щоденні звіти, які складаються на підставі відповідних розрахункових документів щодо руху готівкових коштів, товарів (послуг).

Оприбуткуванням готівки є проведення підприємствами і підприємцями обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій.

Пунктами 2.1, 2.2 Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні встановлено, що підприємства (підприємці), які відкрили поточні рахунки в банках і зберігають на цих рахунках свої кошти, здійснюють розрахунки за своїми грошовими зобов'язаннями, що виникають у господарських відносинах, пріоритетно в безготівковій формі, а також у готівковій формі (з дотриманням чинних обмежень) у порядку, установленому законодавством України.

Підприємства (підприємці) здійснюють облік операцій з готівкою у відповідних книгах обліку.

На виконання п. 2.6 Положення уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися.

Оприбуткуванням готівки у разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО.

Порядок реєстрації та ведення книг обліку розрахункових операцій і розрахункових книжок на час виникнення спірних правовідносин визначався Порядком реєстрації та ведення книг обліку розрахункових операцій і розрахункових книжок, затвердженим Наказом Державної податкової адміністрації № 614 від 01.12.2000 р., зареєстрований в Міністерстві юстиції України 05.02.2001 р. за № 106/5297.

У відповідності до п. 7.1, 7.5 зазначеного Порядку суб'єкт господарювання повинен забезпечити використання книги ОРО у тій господарській одиниці чи з тим РРО, що були зазначені на титульній сторінці книги при її реєстрації.

Використання книги ОРО, зареєстрованої на РРО, зокрема передбачає: наявність книги ОРО на місці проведення розрахунків, де встановлено РРО, підклеювання фіскальних звітних чеків на відповідних сторінках книги ОРО та щоденне виконання записів про рух готівки та суми розрахунків.

Зі змісту вказаних норм суд робить висновок, що у разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО, усі отримані готівкові кошти повинні бути оприбутковані суб'єктом господарювання в день надходження у визначеному порядку, а саме: повинен бути здійснений облік отриманих готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО.

Тобто, своєчасним оприбуткуванням готівкових коштів для суб'єктів господарювання, які використовують РРО, є підклеювання фіскальних звітних чеків на відповідних сторінках книги ОРО та виконання записів про рух готівки та суми розрахунків в день отримання готівкових коштів.

Відповідальність за порушення норм з регулювання обігу готівки встановлена Указом Президента України № 436/95 від 12.06.1995 р. "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки". Так, п. 1 згаданого Указу визначено, що за неоприбуткування, в тому числі і неповне чи несвоєчасне оприбуткування готівки, застосовується штраф у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої (несвоєчасно оприбуткованої) суми.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 01 жовтня 2013 року позивачем були отримані готівкові кошти в сумі 11 067, 21 грн. За цей день був роздрукований фіскальний звітний чек на вказану суму, який підклеєний в зареєстровану належним чином Книгу обліку розрахункових операцій 01 жовтня 2013 року. Також, 01 жовтня 2013 року виконаний запис про рух готівки на вказану суму (а.с. 129-134).

Вказана обставина також підтверджується тим, що 02 жовтня 2013 року був роздрукований інший фіскальний звітний чек на іншу суму (12 199, 05 грн.), який підклеєний в зареєстровану належним чином Книгу обліку розрахункових операцій 02 жовтня 2013 року та 02 жовтня 2013 року виконаний запис про рух готівки на вказану суму (12 199, 05 грн.). (а.с. 129-134).

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов помилкових висновків, що Ф-ОП ОСОБА_1 отримані 01 жовтня 2013 року грошові кошти в сумі 11 067, 21 грн. фактично були оприбутковані 02 жовтня 2013 року, тобто, не в день надходження, а тому - несвоєчасно.

З цих підстав, колегія суддів дійшла висновку щодо протиправності податкового повідомлення-рішення № /3894 від 22.01.2015 р. про застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій на суму 55 336, 05 грн. за несвоєчасне оприбуткованння готівки в сумі 11 067, 21 грн., в зв'язку з чим адміністративний позов в частині його скасування підлягає задоволенню.

Отже, враховуючи невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного її вирішення в частині позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення № /3894 від 22.01.2015 р., в цій частині постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позову.

В іншій частині постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п. 3 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 11.03.2015р. по справі № 818/258/15 скасувати в частині відмови в задоволенні позову про визнання дій протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення № /3894 від 22.01.2015 р.

В цій частині ухвалити нову постанову, якою позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № /3894 від 22.01.2015 р.

В іншій частині постанову Сумського окружного адміністративного суду від 11.03.2015р. по справі № 818/258/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Кононенко З.О.
Судді Бондар В.О. Калитка О.М.
Повний текст постанови виготовлений 25.05.2015 р.