Справа № 2а-10871/11/1370
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2015-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2015 року Справа № 141690-1/11/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Качмара В.Я., Курильця А.Р.,

за участю секретаря судового засідання Андрушківа І.Я.,

представника позивача Голдун З.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2011 року у справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до Головного управління юстиції у Львівській області, Відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області про визнання протиправними дій та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

05.10.2011 року Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області звернулося до суду з позовом до Головного управління юстиції у Львівській області, Відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, в якому просило визнати дії державного виконавця протиправними та скасувати постанову державного виконавця про накладення штрафу від 20.09.2011 року ВП № 28607992 в розмірі 1020, 00грн.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що постанова про накладення штрафу є безпідставною та незаконною, оскільки рішення у справі, на підставі якого видано виконавчий документ та відкрито виконавче провадження, не набрало законної сили. Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області звернулось до державного виконавця із проханням зупинити виконавче провадження, однак таке не було взято ним до уваги. Крім того, виконавчий документ не відповідає вимогам ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", зокрема у ньому відсутні відомості про дату і номер рішення, за яким його видано, ідентифікаційний код боржника. Крім цього, такий виконавчий документ виданий із порушенням ст.ст. 20,21 Закону України "Про виконавче провадження"щодо підвідомчості. У зв'язку з цим, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області оскаржує в судовому порядку неправомірність дій державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження. Однак, не зважаючи на викладене, державний виконавець продовжує вчиняти виконавчі дії.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2011 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що у позивача відсутнє документальне підтвердження повного виконання рішення, а тому ППВР ВДВС ГУЮ у Львівській області було правомірно винесено постанову про накладення на боржника штрафу від 20.09.2011 року.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подало апеляційну скаргу, в якій просило оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову, якою адміністративний позов задовольнити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, і суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, державним виконавцем ППВР ВДВС ГУЮ у Львівській області відкрито виконавче провадження ВП №28607992 з виконання виконавчого листа від 09.09.2011 року № 2а-543/11, виданого Шевченківським районним судом м.Львова про зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити нарахування та виплатити підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком ОСОБА_2 починаючи з 01.12.2010 року із врахуванням ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" та ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування"та виплачених сум та надано боржнику строк для добровільного виконання до 16.09.2011 року.

Вказане вище рішення у наданий державним виконавцем строк добровільно не виконано, у зв'язку з чим на позивача накладено штраф у розмірі 1020, 00 грн., що підтверджується постановою про накладення штрафу від 20.09.2011 року ВП № 28607992(а.с.9).

Приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції прийшов до висновку про законність постанови державного виконавця ППВР ВДВС ГУЮ про накладення штрафу відтак про відсутність протиправних дій відповідача при її винесенні.

Однак колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку регулюється Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XІV.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим законом, зокрема підлягають до виконання виконавчі листи, що видаються судами, накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії; державний виконавець здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено вимоги до виконавчого документу, зокрема у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові за наявності) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника за наявності (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника за наявності (для фізичних осіб - платників податків), а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо; 4) резолютивна частина рішення; 5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням; 6) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що виконавчий лист №2а-543/11 виданий 02.09.2011 року Шевченківським районним судом м. Львова відповідає вимогам ст. 18 вказаного Закону, оскільки в ньому наявні відомості про дату прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ, при цьому вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно п.1 ч.1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Виконання рішення, яке зобов'язує боржника вчинити певні дії, здійснюється державним виконавцем за місцем проведення таких дій.

Згідно ст. 21 Закону України «Про виконавче провадження» на відділ примусового виконання рішень головного управління юстиції в області покладається виконання рішень, за якими боржниками є територіальні підрозділи центральних органів виконавчої влади, місцеві суди, міські, районні або селищні ради чи районні державні адміністрації та їх структурні підрозділи, міські, районні, міжрайонні, інші прирівняні до них прокуратури, військові прокуратури гарнізонів, інші територіальні підрозділи органів державної влади та їх посадові особи.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Згідно ч.1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Cт. 30 вказаного Закону передбачає обов'язок державного виконавця щодо невідкладного початку примусового виконання, якщо боржник у встановлений державним виконавцем строк добровільно не виконав рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 89 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Виконавчий лист №2а-543/11 виданий 02.09.2011 року Шевченківським районним судом м. Львова, відповідно до якого позивач є боржником у виконавчому провадженні, який зобов'язаний за рішенням суду нарахувати та виплатити ОСОБА_2 підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, здійснивши відповідний перерахунок з 01.12.2010 року, відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Листом № 9035/06-22 від 16.09.2011 року головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повідомило державного виконавця про невиконання постанови Шевченківського районного суду м. Львова, та зазначило, що рішення у даній справі не набрало законної сили, у зв'язку з чим Пенсійним фондом буде подано заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню (а.с. 10).

20.09.2011 року головним державним виконавцем ППВР ВДВС ГУЮ у Львівській області постановою накладено на головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області штраф у розмірі 1020,00 грн за невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення.

З матеріалів справи слідує, що постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 23.08.2011 року, якою скасовано постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 23.03.2011 року та позовні вимоги ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання неправомірними дій та зобов'язання до вчинення дій задоволено частково, прийнята в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.5 ст.254 КАС України постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які докази направлення на адресу головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області копії постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 23.08.2011 року, відтак колегія суддів, приймаючи до уваги доводи позивача, приходить до переконання про наявність правових підстав для висновку про те, що вказане судове рішення не набрало законної сили, у зв'язку з чим 02.09.2011 року судом всупереч чинному законодавству було видано виконавчий лист.

Водночас, ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.04.2012 року визнано виконавчий лист від 02.09.2001 року у справі № 2а-543/11 таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відтак колегія суддів приходить до переконливого висновку, що у позивача були наявні обставини, які ускладнювали виконання рішення.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку щодо протиправності дій головного державного виконавця Підрозділу примусового виконання рішень Відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області при прийнятті постанови про накладення штрафу, а відтак про наявність підстав для скасування постанови про накладення штрафу від 20.09.2011 року.

В той же час, колегія суддів враховує, що Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області звернулося з адміністративним позовом до Головного управління юстиції у Львівській області, Відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 Кодексу адміністративного судочинства України відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби.

Органами державної виконавчої служби, згідно зі статтею 3 Закону України "Про державну виконавчу службу" є Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України; відділи державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі; районні, міські (міст обласного значення), районні в містах відділи державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції.

Структурні підрозділи органів державної виконавчої служби (відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, відділи примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції в Автономній Республіці Крим, головні управління юстиції в областях, містах Києві та Севастополі) не визначені Законом України "Про державну виконавчу службу" як самостійні органи державної виконавчої служби, що виключає можливість їхньої участі як сторони в адміністративному процесі в даній категорії справ.

При цьому підстави та порядок заміни неналежної сторони у адміністративному процесі встановлено приписами ст. 52 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з частиною першою якої суд першої інстанції, встановивши що з адміністративним позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, або не до тієї особи, яка повинна відповідати за адміністративним позовом, може за згодою позивача допустити заміну первинного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.

Таким чином, оскільки за змістом цієї норми допустити заміну належної сторони у справі може виключно суд першої інстанції за умови згоди позивача та незмінності підсудності адміністративної справи, то можливості заміни неналежної сторони судом апеляційної інстанції процесуальним законодавством не передбачено.

Отже, на думку колегії суддів, позов Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, який є неналежним відповідачем у даному спорі, задоволенню не підлягає.

Крім цього, колегія суддів прийшла до висновку, що справа не підсудна окружному адміністративному суду з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Як зазначено в п. 8 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.12.2010 року № 3 "Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби" суди при визначенні юрисдикції повинні виходити з того, що до юрисдикції адміністративних судів належать спори щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби при виконанні вироків судів у частині, що підлягає примусовому виконанню державною виконавчою службою (про стягнення штрафів, конфіскацію майна тощо), за винятком справ за позовами сторін виконавчого провадження.

Частиною 4 ст. 82 цього Закону встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, критеріями визначення юрисдикції судів щодо вирішення справ з приводу оскарження рішень дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення є юрисдикційна належність суду, який видав виконавчий документ, та статус позивача як сторони у виконавчому провадженні.

Згідно з ст. 8 Закону України "Про виконавче провадження" сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.

Таким чином, до юрисдикції адміністративних судів належать усі справи з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судових рішень на підставі виконавчих документів, виданих судами всіх юрисдикцій, за винятком тих, які видано загальними та господарськими судами у разі звернення до суду сторін відповідного виконавчого провадження чи їхніх представників.

А в п. 9 даної постанови зазначено, що визначаючи предметну та територіальну підсудність справ з приводу рішень, дій або бездіяльності державної виконавчої служби, судам необхідно враховувати, що за приписами пункту 5 частини першої статті 18, частини шостої статті 181 КАС України адміністративні справи з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, передбачених пунктами 1 - 4 частини першої статті 18 цього Кодексу, розглядаються місцевим загальним судом як адміністративним судом, який видав виконавчий лист, незалежно від статусу позивача у виконавчому провадженні.

Справи з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконавчих документів, виданих цими судами в інших справах, крім передбачених п. п. 1-4 ч. 1 ст. 18 Кодексу адміністративного судочинства України, підлягають розгляду місцевими загальними судами як адміністративними судами, які видали виконавчий лист, у разі звернення сторін виконавчого провадження.

Таким чином, дана адміністративна справа предметно підсудна місцевому загальному суду як адміністративному, а не окружному адміністративному суду, справу розглянуто і вирішено неповноважним судом, що відповідно до п. 4 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України є безумовною підставою для скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції і прийняття нової постанови.

За наведених обставин суд приходить до висновку, що оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, оскільки прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2011 року у справі № 2а-10871/11/1370 - скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області задовольнити частково.

Визнати протиправними дії головного державного виконавця Підрозділу примусового виконання рішень Відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області Шестака Олега Володимировича при прийнятті постанови про накладення штрафу від 20.09.2011 року, ВП № 28607992.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 20.09.2011 року, виконавче провадження № 28607992.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.Б. Заверуха

Судді В.Я. Качмар

А.Р. Курилець