Справа № 539/871/15-а
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2015-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 травня 2015 р. Справа № 539/871/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі
Головуючого судді: Бенедик А.П.
Суддів: Філатова Ю.М. , Водолажської Н.С.
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 на постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 09.04.2015р. по справі №539/871/15-а
за позовом ОСОБА_1
до Комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 по визначенню статусу учасника бойових дій
про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду із адміністративним позовом до Комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 по визначенню статусу учасника бойових дій, в якому просив:
- визнати неправомірними дії комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 з питань розгляду матеріалів про визнання учасників бойових дій про відмову у визначенні статусу учасника бойових дій по ІНФОРМАЦІЯ_2 позивачу;
- зобов`язати комісію ІНФОРМАЦІЯ_1 з питань розгляду матеріалів про визнання учасників бойових дій повторно розглянути питання про визначення статусу учасника бойових дій по Лубенсько-Орджицькому об`єднаному військовому комісаріату позивачу.
В обґрунтування позовних вимог вказує, що у період з 1999 року по 2005 роки він 24 рази був залучений командуванням військових частин Полтавської області до розмінування місцевості, полів, об`єктів народного господарства на території Полтавської області від вибухонебезпечних предметів часів Великої Вітчизняної Війни у повоєнний час. При цьому як представник військового комісаріату безпосередньо особисто виїздив та перебував на місці виявлення вибухонебезпечних предметів разом із складом оперативних піротехнічних груп розмінування, постійно знаходився на місці виявлення протягом всього часу роботи груп, спостерігав за їх роботою, контролював їх дії, організовував їх вивіз у місця їх подальшого знищення, супроводжував ці транспорти, контролював знищення, складав відповідні комісійні акти про проведення знищення та затверджував їх. Даний факт підтверджений рішенням Лубенського міськрайонного суду від 02.04.2010 року. В лютому 2015 року звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з документами про визнання його учасником бойових дій відповідно до п. 11 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захист». 25.02.2015 року отримав лист за № 3/83 від ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому зазначено, що його документи розглянуті 20.02.2015 року та повертаються без реалізації. Протоколом № 9 від 20.02.2015 року засідання комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 по визначенню статусу учасника бойових дій по Лубенсько-Оржицькому об`єднаному міському військовому комісаріату йому було відмовлено в наданні статусу учасника бойових дій. Вважає, що відповідачем при вирішенні питання про встановлення позивачу статусу учасника бойових не враховано всіх фактичних обставин, що мають значення для прийняття відповідного рішення.
Постановою Лубенського Міськрайонного суду Полтавської області від 09.04.2015 року позов задоволено.
Визнано неправомірними дії комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 по визначенню статусу учасника бойових дій про відмову у визначенні статусу учасника бойових дій.
Зобов`язати комісію ІНФОРМАЦІЯ_1 по визначенню статусу учасника бойових дій повторно розглянути питання про визначення статусу учасника бойових дій.
Не погодившись із судовим рішенням, Полтавським обласним військовим комісаріатом подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Лубенського Міськрайонного суду Полтавської області від 09.04.2015 року та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, посилається на прийняття оскаржуваної постанови з порушенням норм матеріального права, зокрема на порушення п. 11 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", що призвело до неправильного вирішення справи.
Вказує, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до неправомірного висновку про наявність у позивача встановленого законом права на отримання статусу учасника бойових дій. Зазначив, що до робіт з розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів в Збройних силах України залучаються лише військовослужбовці, які мають спеціальний допуск, включаються на підставі наказу командира військової частини до групи розмінування, виїзжають згідно з наказом командира військової частини у складі групи на розмінування. Позивач відповідного допуску не мав, командуванням Збройних Сил України до групи розмінування не включався, у складі групи на розмінування не виїзжав. Згідно актів виконаних робіт по очищенню місцевості від вибухонебезпечних предметів, позивач безпосередньо роботи з розмінування не виконував, оскільки цим займались спеціально навчені спеціалісти зі складу групи розмінування. На підставі викладеного, позивачу було правомірно відмовлено у встановленні статусу учасника бойових дій.
Позивач надав письмове заперечення на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на обґрунтованість та об`єктивність рішення суду, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Сторони про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, просили розглянути справу без їх участі.
Колегія суддів на підставі п.2 ч. 1 ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду, що позивач у період з 05.08.1983 року по 06.02.2015 року проходив військову службу в Збройних Силах України, з яких з 1996 року і до звільнення проходив військову службу в Лубенському міському, а після реорганізації в Лубенсько-Оржицькому об`єднаному військкоматі на різних посадах.
Наказом начальника генерального штабу Збройних сил України № 764 від 31.12.2014 року звільнений в запас.
Відповідно до рішення Лубенського міськрайонного суду від 02.04.2010 року по справі №2-о-81/2010 встановлено факт, що має юридичне значення, а саме, що позивач у період часу з 1999 року по 2005 року був 24 рази залучений командуванням військових частин, як представник Лубенського міського та Лубенсько-Оржицького об`єднаного військового комісаріату Полтавської області, та особисто безпосередньо приймав участь у розмінуванні місцевості, полів та об`єктів народного господарства на території Полтавської області від вибухонебезпечних предметів часів Великої вітчизняної війни у повоєнний період.
В лютому 2015 року позивач звернувся до Полтавського обласного військового комісаріату із відповідною заявою про надання йому статусу учасника бойових дій.
Згідно протоколу комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 по визначенню статусу учасника бойових дій №9 від 20.02.2015 року позивачу відмовлено у визнанні учасником бойових дій.
Листом від 25.02.2015 року Полтавським обласним військовим комісаріатом повідомлено, що надіслані ним документи для вирішення питання визнання його учасником бойових дій розглянуті 20.02.2015 р. та повертаються без реалізації.
Позивач, не погоджуючись із вказаною відмовою, звернувся до суду з даним позовом.
Як встановлено під час розгляду справи, фактичною підставою для відмови позивачу у встановленні статусу учасника бойових дій, слугували відсутність документів на підтвердження проходження позивачем підготовки щодо розмінування, наявності відповідного допуску та права діяти спільно або у складі групи розмінування. Таким чином, представники військових комісаріатів виконують завдання щодо забезпечення виконання заходів з розмінування та безпосередньої участі у розмінуванні (знешкодженні та знищенні вибухонебезпечних предметів) не приймають.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої виходив з того, що згідно протоколу засідання комісії № 9 від 20.02.2015 року, відповідачем було відмовлено у визначенні позивачу статусу учасника бойових дій взагалі без зазначення підстав та мотивів прийняття такого рішення. Будь-якого належного обґрунтування відмови рішення відповідача не містить. Таким чином відповідач не надав жодного доказу щодо обґрунтування правомірності прийнятого ним рішення, яке фактично оскаржується позивачем по справі.
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Правовий статус ветеранів війни, засади сприяння формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них врегульовано Законом України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.
Статтею 5 вказаного Закону України передбачено, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.
Згідно із п. 11 ч. 1 ст. 6 вищенаведеного Закону України, учасниками бойових дій визнаються особи, які були залучені командуванням військових частин, державними і громадськими організаціями до розмінування полів і об`єктів народного господарства, та особи, які на мінних тральщиках брали участь у траленні бойових мін у територіальних і нейтральних водах у воєнний і повоєнний час.
З метою виконання вимог Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" наказом Міністерства оборони України від 08.04.2009 року №158 затверджено Положення про комісії з питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій у Збройних Силах України.
Пунктом 1 Положення передбачено, що комісії з питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій у Збройних Силах України створюються в Міністерстві оборони України, військовій частині НОМЕР_1 , військовому комісаріаті Автономної Республіки Крим, обласних та Київському міському військових комісаріатах.
Пунктом 9 Положення визначено перелік документів, на підставі яких комісією приймається рішення щодо визнання громадян учасниками бойових дій. До таких документів, зокрема, відносяться для військовослужбовців, які брали участь у розмінуванні або траленні бойових мін: витягу з наказу командира військової частини про призначення до групи розмінування (тралення бойових мін); витягу з наказу командира військової частини про виїзд у складі групи на розмінування (тралення бойових мін); акта на виконання робіт із розчистки місцевості (територіальних і нейтральних вод) від вибухонебезпечних речовин (бойових мін).
При цьому, пунктом 10 Положення передбачено, що за відсутності через незалежні від заявника причини необхідних документів, які підтверджують його право на отримання статусу учасника бойових дій, дозволяється брати до уваги показання свідків (не менше двох), які в період, що потребує підтвердження, проходили військову службу чи працювали разом із заявником.
У разі звернення громадян до суду стосовно встановлення факту участі в бойових діях чи інших подіях, які дають право на визначення їх учасниками бойових дій, і прийняття судом відповідного позитивного рішення таке рішення суду визнається як документ, що підтверджує право громадянина на визнання його учасником бойових дій. Копія рішення суду підлягає збереженню разом з іншими документами (п. 11 Положення).
З аналізу наведених норм колегія суддів дійшла висновку, що для визнання позивача учасником бойових дій на підставі пункту 11 частини 1 статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та призначення йому відповідного статусу, позивачу необхідно надати комісії переконливі докази його участі у розмінуванні (траленні бойових мін).
Згідно п. 4 спільного наказу Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи, Міністерства оборони України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації державної прикордонної служби України від 27.05.2008 року N405/223/625/455 "Про організацію робіт з виявлення, знешкодження та знищення вибухонебезпечних предметів на території України та взаємодію під час їх виконання" встановлено, що безпосередню організацію виконання завдань щодо розмінування (знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів та проведення інших вибухових робіт, координацію дій підпорядкованих піротехнічних підрозділів та груп розмінування, налагодження взаємодії між центральними органами виконавчої влади, на які покладено реалізацію завдань з розмінування, а також місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування покладено на структурний підрозділ МНС, службу мінної безпеки Міноборони та Держспецтрансслужбу. Роботи з розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів здійснюються групами піротехнічних робіт територіальних органів управління та підпорядкованих МНС підрозділів Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, групами розмінування Збройних Сил України та Держспецтрансслужби. Порядок отримання зазначеного допуску для особового складу груп розмінування Збройних Сил України визначається начальником інженерних військ Збройних Сил України.
Тобто, роботи з розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів здійснюються групами піротехнічних робіт або групами розмінування за наявності спеціального допуску.
В свою чергу, як вказує відповідач, позивач відповідного допуску не мав, командуванням Збройних Сил України до групи розмінування не включався, у складі групи на розмінування не виїзжав. Також, згідно актів виконаних робіт по очищенню місцевості від вибухонебезпечних предметів, позивач безпосередньо роботи з розмінування не виконував, оскільки цим займались спеціально навчені спеціалісти зі складу групи розмінування.
Колегія суддів зазначає, що позивачем як під час розгляду справи у суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду справи не надано належних та допустимих доказів того, що останній володіє певними знаннями, є працівником вибухо-технічного підрозділу та має право виконувати роботи з розмінування та знешкодження вибухо-небезпечних речовин.
Враховуючи наведене, в зв`язку з ненаданням позивачем переконливих доказів своєї участі у складі груп розмінування, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість відмови відповідача у наданні йому статусу учасника бойових дій.
Посилання позивача, як на доказ наявності у нього права на визнання учасником бойових дій, з якими погодився суд першої інстанції, на рішення Лубенського міськрайонного суду від 02.04.2010 року по справі №2-о-81/2010, яким встановлений факт, що має юридичне значення, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки встановлення особі вказаного статусу є виключною компетенцією відповідних комісій та не передбачено у судовому порядку. Таким чином рішення суду, яким встановлено певні факти, може бути використано виключно як додатковий доказ на підтвердження наявності у особи даного права.
Відповідно до частини 1 статті 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із вимогами ч. 1 ст. 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно із статтею 86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Колегія суддів зазначає, що позивачем під час розгляду справи не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог.
Натомість, відповідач, будучи суб`єктом владних повноважень та заперечуючи проти позову, довів правовірність власних дій, які є предметом оскарження позивачем.
В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 3 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження їм надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), добросовісно та розсудливо.
Враховуючи наведене, приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов до неправомірного висновку про те, що відмовляючи позивачу у встановленні статусу учасника бойових дій, відповідач діяв з порушенням вимог діючого законодавства, та як наслідок, дійшов до помилкового висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог.
Крім того, колегія суддів дійшла висновку, що приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції також допустив порушення вимог предметної підсудності.
Відповідно до 2 ч. 2 ст. 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 18 КАС України встановлено, що окружним адміністративним судам підсудні адміністративні справи однією зі сторін в яких є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, обласна рада, Київська, Севастопольська міська рада, їх посадова чи службова особа, крім випадків, передбачених цим Кодексом, та крім справ щодо їх рішень, дій чи бездіяльності у справах про адміністративні проступки та справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам.
Із системного аналізу вищезазначених положень Кодексу вбачається, що з урахуванням суб`єктного критерію, місцевим загальним судам, як адміністративним, підсудні справи, в яких однією зі сторін є орган чи посадова особа органу місцевого самоврядування. Однак, коли іншою стороною у справі є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, обласна рада, Київська або Севастопольська міська рада, їх посадова чи службова особа, то така справа підсудна окружному адміністративному суду.
З наведених вище правових положень можна дійти висновку, що для визначення компетентного місцевого адміністративного суду якому предметно належить розглядати дану адміністративну справу необхідно встановити правовий статус відповідача та природу спірних правовідносин.
Колегія суддів зазначає, що предметом спору даної справи є визнання неправорміними дій державного органу щодо відмови у наданні особи статусу учасника бойових дій.
Враховуючи викладене, керуючись положеннями п. 1 ч. 2 ст. 18 КАС України, колегія суддів дійшла висновку, що даний спір предметно не підсудний місцевому загальному суду як адміністративному, а належить до підсудності окружного адміністративного суду.
Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що вказаний спір підлягає розгляду місцевим загальним судом, як адміністративним, є помилковим.
Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.
З урахуванням встановлених обставин у справі та допущених судом першої інстанції порушень норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що постанова Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 09.04.2015р. по справі №539/871/15-а не відповідає вимогам ст.159 КАС України, а тому відповідно до вимог ст. 202, ч.2 ст. 205 КАС України підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 197, п. 3 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.
Постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 09.04.2015р. по справі №539/871/15-а за позовом ОСОБА_1 до Комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 по визначенню статусу учасника бойових дій про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії скасувати.
Прийняти нову постанову, якою відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог.
Постанова набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Бенедик А.П.
Судді(підпис) (підпис) Філатов Ю.М. Водолажська Н.С.