Справа № 2а-9896/12/2670
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2015-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.05.2015р. м. Київ К/800/36169/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Черпака Ю.К. (судді-доповідача),
Головчук С.В.,
Ліпського Д.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_4 до Кабінету Міністрів України про визнання незаконними окремих положень постанов,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 листопада 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 5 червня 2013 року,

встановив:

В липні 2012 року ОСОБА_4 пред'явив позов до Кабінету Міністрів України та з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просив визнати незаконними і такими, що прийняті з перевищенням наданих Конституцією України та законами України повноважень, не відповідають нормативно-правовим актам вищої юридичної сили, Конституції України та Європейській конвенції з прав людини та основоположних свобод, абзац другий підпункту 2 пункту 2 (в частині, що стосується інвалідів війни з числа солдатів і матросів строкової служби II групи, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"), пункт 4 (в частині, що стосується дітей війни та осіб, які одночасно мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до Законів України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про соціальний захист дітей війни"), підпункт 1 пункту 5 (в частині, що стосується інвалідів війни II групи), пункт 10 (щодо набрання постановою чинності з 1 січня 2012 року) постанови Кабінету Міністрів України від 28.12.2011 р. № 1381 "Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення" та постанову Кабінету Міністрів України від 05.04.2012 р. № 293 "Про внесення змін до пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 28.12.2011 р. № 1381" (в частині внесення змін в абзац третій підпункту 1 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 28.12.2011 р. № 1381).

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 листопада 2012 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 5 червня 2013 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, зокрема залишення судом першої інстанції без розгляду поданого ним клопотання про розгляд справи за участю прокурора та судом апеляційної інстанції - про розгляд справи в режимі відеоконференції, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове - про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 є дитиною війни та інвалідом війни II групи.

Статтею 6 Закону України від 18.11.2004 р. № 2195-IV "Про соціальний захист дітей війни" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин у 2012 році) встановлено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно з абзацом другим статті 22 Закону України від 09.04.1992 p. № 2262-XII "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин у 2012 році) мінімальний розмір пенсії по інвалідності інвалідам війни з числа солдатів і матросів строкової служби II групи становить три з половиною мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до частини п'ятої статті 13 Закону України від 22.10.1993 р. № 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин у 2012 році) щорічно до 5 травня інвалідам війни II групи виплачується разова грошова допомога у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.

Законом України від 22.12.2011 р. № 4282-VI "Про Державний бюджет України на 2012 рік" встановлено, що у 2012 році норми і положення статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", статі 22 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2012 рік.

У постанові від 28.12.2011 р. № 1381 "Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення" Кабінет Міністрів України встановив, що інвалідам війни з числа солдатів і матросів строкової служби II групи, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", мінімальний розмір пенсії по інвалідності не може бути нижче 110 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом, для осіб, які втратили працездатність (абзац другий підпункту 2 пункту 2); дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Законів України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення, встановлене статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", провадиться у розмірі 7 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом, для осіб, які втратили працездатність (пункт 4); виплата разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", інвалідам II групи здійснюватиметься у розмірі 1020 гривень (підпункт 1 пункту 5).

В пункті 10 постанови № 1381 зазначено, що вона набирає чинності з 1 січня 2012 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05.04.2012 р. № 293 до пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 28.12.2011 р. № 1381 внесено зміни, зокрема, в абзаці третьому підпункту 1 цифри "1020" замінено цифрами "1920".

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій правильно виходили з того, що предметом розгляду даної адміністративної справи є відповідність окремих положень постанов Кабінету Міністрів України № 1381 і № 293 законам України, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, та іншим правовим актам, тоді як вирішення питання про відповідність актів Кабінету Міністрів України Конституції України належить до юрисдикції Конституційного Суду України.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 113, статтею 116 Конституції України та статтею 1 Закону України від 07.10.2010 р. № 2591-VI "Про Кабінет Міністрів України" визначено, що Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади, забезпечує виконання Конституції і законів України, актів Президента України, здійснює внутрішню політику держави, вживає заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина, забезпечує проведення фінансової політики, політики у сфері соціального захисту, забезпечує виконання затвердженого Верховною Радою України Державного бюджету України.

Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції та на виконання Конституції і законів України видає постанови і розпорядження, які є обов'язковими до виконання (частина перша статті 117 Конституції України, частини перша статті 50 Закону України "Про Кабінет Міністрів України").

В рішенні від 25.01.2012 р. № 3-рп/2012 Конституційний Суд України виходив з того, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов'язується з його функціями, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України. Отже, за висновком Конституційного Суду України, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

З огляду на викладене суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що Кабінет Міністрів України при прийнятті постанов № 1381 і № 293 діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Немає підстав також вважати, що постанови Уряду в оскаржуваній частині порушують статтю 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і статтю 1 Першого протоколу Конвенції, про що йдеться в позовній заяві, зважаючи на право Договірних держав контролювати користування власністю відповідно до загальних інтересів, зокрема право демократично обраного Парламенту щодо виконання своїх законодавчих функцій відповідно до Конституції та зміни встановлених розмірів виплат на певний період часу.

Доводи позивача про порушення судами норм процесуального права спростовуються матеріалами справи, в яких відсутнє відповідне клопотання прокурора про вступ у справу, яке би підлягало розгляду, а журнал судового засідання суду апеляційної інстанції від 05.06.2013 р. підтверджує участь в ньому представника позивача ОСОБА_5

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 листопада 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 5 червня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Судді:Черпак Ю.К.
Головчук С.В.
Ліпський Д.В.