Справа № 821/512/14
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2015-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.05.2015р. м. Київ К/800/61821/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді: Вербицької О.В.

суддів: Маринчак Н.Є.

Муравйова О.В.

за участю секретаря: Іванова Д.О.

представників:

позивача: не з'явився

відповідача: Насєку М. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Міндоходів у Херсонській області

на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 10.04.2014 року

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 06.11.2014 року

у справі № 821/512/14

за позовомПублічного акціонерного товариства «Херсонський завод карданних валів»
доДержавної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Міндоходів у Херсонській області
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Херсонський завод карданних валів» (далі по тексту - позивач, ПАТ «Херсонський завод карданних валів») звернулось з позовом до Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Міндоходів у Херсонській області (далі по тексту - відповідач, ДПІ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 10.04.2014 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 09.01.2014 року № - повністю, № - частково на суму 3383760 грн., № - частково на суму 819498 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 06.11.2014 року апеляційну скаргу ДПІ залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідач, не погоджуючись з вищевказаними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, оскаржив їх у касаційному порядку, просить скасувати рішення суду першої інстанції та рішення суду апеляційної інстанції, в частині задоволення позовних вимог з мотивів порушення норм матеріального та процесуального права та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог повністю.

У запереченні на касаційну скаргу ПАТ «Херсонський завод карданних валів», посилаючись на те, що суд апеляційної інстанції не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, просить касаційну скаргу ДПІ залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, представника відповідача, дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, суд касаційної інстанції дійшов висновку щодо наступного.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту - КАС України) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що ДПІ проведено планову виїзну документальну перевірку ПАТ «Херсонський завод карданних валів» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2012 року по 31.12.2012 року, за результатами якої складено акт від 20.12.2013 року № 1836/21-03-22-01/05743013.

В акті перевірки зокрема зазначено, що позивачем порушено пп. 14.1.191 п. 14.1 ст. 14, п. 22.1 ст. 22, ст. 102, пп. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.2, п. 138.4, п. 138.5 ст. 138, пп. 139.1.9, пп. 139.1.11 п. 139.1 ст. 139, пп. 159.1.2, пп. 159.1.3 п. 159.1 ст.159 Податкового кодексу України, а саме: занижено податок на прибуток за 2012 рік на загальну суму 561 334,57 грн., а також завищено розмір від'ємного значення об'єкта оподаткування за 2012 рік на загальну суму 4 369 164 грн., пп. 14.1.231 п. 14.1 ст. 14, ст. 22, п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, п. 188.1 ст. 188, пп. 192.1.1 п. 192.1 ст. 192, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.5, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1, п. 201.2 ст. 201 Податкового кодексу України, завищено залишок від'ємного значення ПДВ в сумі 989 614 грн., пп. 14.1.231 п. 14.1 ст. 14, ст. 22, п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, п. 188.1 ст. 188, пп. 192.1.1 п. 192.1 ст. 192, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.5, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1, п. 201.2 ст. 201 Податкового кодексу України, занижено залишок від'ємного значення ПДВ на загальну суму 7500 грн., пп. 168.1.5 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України, в результаті чого допущено порушення вимог податкового законодавства під час перевірки питання щодо своєчасності перерахування податку на доходи фізичних осіб до бюджету за перевіряємий період в сумі 906 780,78 грн.

На підставі висновків, що викладені в акті перевірки, ДПІ прийнято податкові повідомлення-рішення від 09.01.2014 року № , яким ПАТ «Херсонський завод карданних валів» збільшено суму грошових зобов'язань з податку на прибуток на 842 002 грн. (за основним платежем - 561335 грн., за штрафними санкціями - 280667 грн.), № , яким позивачу зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток на 4 369 164 грн., № , яким ПАТ «Херсонський завод карданних валів» зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на 982 114 грн., № , яким до позивача застосовано штрафні санкцій з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 453 390,39 грн.

Суди першої та апеляційної інстанцій погодились частково з такими висновками податкового органу, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для прийняття податкових повідомлень - рішень від 09.01.2014 року № , № та № , є висновок ДПІ, що на завищення розміру від'ємного значення з податку на прибуток, вплинув продаж товарів по заниженим цінам, заниження доходу від продажу акцій ПАТ «ОКМА», завищення валових витрат у IV кварталі 2012 року в зв'язку із не зменшенням витрат на суму раніше сплачених авансових платежів, по поверненню яких сплинув строк давності, а також в зв'язку із включенням до них витрат на сплату пені, штрафів, неустойки.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у період з квітня по грудень 2012 року позивач здійснював операції по реалізації вузлів та агрегатів для автомобільної та сільськогосподарської техніки власного виробництва. Оскільки в ціну товару не включались витрати на реалізацію товару, доходи підприємства були занижені на 5 795 634 грн., що призвело до збитковості діяльності ПАТ «Херсонський завод карданних валів».

Відповідно до вимог ст. 153 Податкового кодексу України (далі - ПК України) (в редакції, чинній на час спірних правовідносин) для визначення доходів від продажу товарів (робіт, послуг) із застосуванням звичайних цін для обчислення податку на прибуток передбачено виключно у разі здійснення продажу пов'язаним особам та при здійснені товарообмінних (бартерних) операцій. При здійсненні іншого продажу для обчислення доходів застосування звичайних цін не передбачено.

Пунктом 188.1 ст.188 ПК України (в редакції, чинній на час спірних правовідносин) передбачено, що для визначення податкових зобов'язань з ПДВ база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів), а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на вартість послуг стільникового рухомого зв'язку).

Таким чином, застосування звичайних цін є обов'язком при визначені податкових зобов'язань з ПДВ незалежно від напрямків продажу товарів (робіт, послуг) платника податку протягом звітного податкового періоду.

Згідно п. 1.20 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин) якщо цим пунктом не встановлено інше, звичайною вважається ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору. Якщо не доведене зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін. Справедлива ринкова ціна - це ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати за відсутності будь-якого примусу, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг).

Підпунктом 1.20.2 п. 1.20 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що для визначення звичайної ціни товару (робіт, послуг) використовується інформація про укладені на момент продажу такого товару (роботи, послуги) договори з ідентичними (однорідними) товарами (роботами, послугами) у співставних умовах.

Якщо товари (роботи, послуги), ідентичні (за їх відсутності - однорідні) товарам (роботам, послугам), стосовно яких визначається звичайна ціна, прилюдно пропонуються до продажу, або мають ціни, встановлені на організованому ринку цінних паперів, або мають біржову ціну (біржове котирування), визначення звичайної ціни у встановленому в абзаці першому цього підпункту порядку здійснюється із врахуванням пп. 1.20.3 - 1.20.5 п. 1.20 цієї ж статті Закону.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, та вбачається з матеріалів справи, згідно акту перевірки, для визначення розміру звичайних цін для обчислення доходів та податкових зобов'язань відповідач використав приписи пп. 1.20.51 п. 1.20 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» повністю ігноруючи приписи попередніх положень цього пункту Закону. ДПІ не досліджено, які саме товари, роботи, послуги було продано позивачем протягом 2012 року, який продаж позивача був «збитковим», який рівень цін діяв в Україні на аналогічні товари, роботи, послуги протягом 2012 року, не приведено доказів того, що позивач міг здійснити продаж своєї продукції за цінами, які перевищують ціни, визначені у його бухгалтерських та податкових документах.

Таким чином, ДПІ визначено рівень звичайних цін з порушенням податкового законодавства України, що унеможливлює їх застосування для визначення доходу та податкових зобов'язань за наслідками цієї перевірки.

Отже, колегія суду погоджується з судами попередніх інстанцій, що висновки ДПІ про заниження ПАТ «Херсонський завод карданних валів» доходів на 5795634 грн. та податкових зобов'язань з ПДВ на 737131 грн., що вплинули на нарахування грошових зобов'язань з податку на прибуток, зменшення розміру об'єкта оподаткування податком на прибуток, зменшення розміру від'ємного значення суми ПДВ згідно податкових повідомлень-рішень від 09.01.2014 року № , № та № , є протиправними.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, підставою для зменшення відповідачем від'ємного значення з податку на прибуток ПАТ «Херсонський завод карданних валів» на 134 892,52 грн. та від'ємного значення з ПДВ на 25 004,68 грн. став висновок ДПІ щодо завищення позивачем валових витрат та заниження податкового кредиту за рахунок господарських операцій ПАТ «Херсонський завод карданних валів» з ТОВ «Техінструменткомплект», ТОВ «Хімцентр», ПП «Транспортна компанія «Експорт-Імпорт Груп», ТОВ «Південна Хімічна компанія «Союз-Реагент», ТОВ «ДІАБАЗ-Д», ПП НПКО «ТАТА», ТОВ НВКФ «Вест Пром» та ТОВ «Черкаський хімічний завод «Синтез», реальність яких відповідач вважає непідтвердженими.

Відповідно до вимог пп. 14.1.27 п.14.1 ст.14 ПК України (в редакції, чинній на час спірних правовідносин) витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Пунктом 138.1 ст.138 ПК України (в редакції, чинній на час спірних правовідносин) передбачено, що витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктом 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Пунктом 138.2 ст. 138 ПК України (в редакції, чинній на час спірних правовідносин) передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Підпунктом 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України (в редакції, чинній на час спірних правовідносин) передбачено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до вимог п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2. ст. 198 ПК України (в редакції, чинній на час спірних правовідносин) передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно п. 198.3 ст. 198 ПК України (в редакції, чинній на час спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6. ст. 198 ПК України (в редакції, чинній на час спірних правовідносин) передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між ПАТ «Херсонський завод карданних валів» та ТОВ «Техінструменткомплект», ТОВ «Хімцентр», ПП «Транспортна компанія «Експорт-Імпорт Груп», ТОВ «Південна Хімічна компанія «Союз-Реагент», ТОВ «ДІАБАЗ-Д», ПП НПКО «ТАТА», ТОВ НВКФ «Вест Пром» та ТОВ «Черкаський хімічний завод «Синтез» були здійсненні господарські операції щодо придбання товарів та послуг за договорами від 15.02.2010 року № 15-02/2010 № 29, від 05.09.2011 року № 167, від 20.01.2012 року № 9, від 26.04.2012 року № 260412/Д-1, від 07.09.2011 року № 20/09, від 12.01.2012 року № 002/12, від 01.08.2011 року № 336/М, від 12.01.2011 року № 17.

Реальність здійснення господарських операцій між позивачем та вищевказаними контрагентами підтверджується наявними в матеріалах справи податковими накладними, видатковими накладними, актами здачі-прийняття робіт (надання послуг), рахунками - фактури, товарно-транспортними накладними, тощо.

Вищевказані документи оформлені відповідно до вимог чинного законодавства, Закону України № 996 «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», є документами первинного обліку.

Використання позивачем придбаних товарів та послуг у власній господарській діяльності підтверджується матеріалами справи.

Отже, з огляду на вищевказані обставини справи, колегія суду погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції щодо реальності господарських операцій, укладених між позивачем та вищевказаними контрагентами.

Крім того, судами попередніх інстанцій встановлено, що ТОВ «Техінструменткомплект», ТОВ «Хімцентр», ПП «Транспортна компанія «Експорт-Імпорт Груп», ТОВ «Південна Хімічна компанія «Союз-Реагент», ТОВ «ДІАБАЗ-Д», ПП НПКО «ТАТА», ТОВ НВКФ «Вест Пром» та ТОВ «Черкаський хімічний завод «Синтез» на час спірних відносин були зареєстровані як платники податку (відповідно до вимог чинного законодавства).

Також, суди обґрунтовано не прийняли до уваги висновки ДПІ щодо нікчемності правочинів, з урахуванням всіх обставин справи та вимог діючого на час спірних правовідносин законодавства.

Підставою для зменшення відповідачем від'ємного значення з податку на прибуток ПАТ «Херсонський завод карданних валів» на суму 126 250 грн. став висновок ДПІ щодо невірного відображення позивачем у складі доходів за 2012 рік прибутку від продажу акцій.

Відповідно до вимог п. 153.8 ст. 153 ПК України (в редакції, чинній на час спірних правовідносин) платники податку визначають фінансовий результат за операціями з цінними паперами відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку шляхом зменшення прибутків за операціями з цінними паперами на суму збитків від операцій з іншими цінними паперами протягом такого звітного періоду. Прибуток за кожною окремою операцією з цінними паперами розраховується як позитивна різниця між доходом від такого відчуження та сумою витрат у зв'язку з придбанням таких цінних паперів за винятком операцій з торгівлі борговими цінними паперами.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ПАТ «Херсонський завод карданних валів» придбало у ВАТ «Авторадіатор» акції згідно договору від 26.06.2007 року № 162/68 в кількості 1700000 шт. по ціні 0,25 грн. (на загальну суму 126 250 грн.). Купівля акцій підтверджується наявною в матеріалах справи випискою про стан рахунку в цінних паперах, виданою зберігачем акцій ТОВ «Краз-Капітал».

Частину акцій (505000 шт.) на загальну суму 670 000 грн. позивач продав ПАТ «ОКМА» згідно договору від 15.06.2012 року № ДД-02, що підтверджується наявним в матеріалах справи актом приймання-передачі від 30.11.2012 року. Оплата надійшла 21.06.2012 року на загальну суму 670 000 грн. При продажу акцій позивачем вирахувано чистий прибуток від цієї операції, який склав 543 750 грн., що і відображено у валових доходах за 4 квартал 2012 року.

Таким чином, визначена ДПІ при перевірці доходу (прибутку) від продажу акцій сума 126 250 грн. - це частина доходу (прибутку), отриманого платником податку від продажу акцій ВАТ «Авторадіатор». Загальний дохід (прибуток) від продажу цих акцій обґрунтовано включений позивачем до складу доходів за 4 квартал 2012 року.

В свою чергу, на зменшення від'ємного значення суми ПДВ згідно податкового повідомлення-рішення від 09.01.2014 року № вплинули висновки ДПІ про неправомірне здійснення позивачем коригування податкового зобов'язання по ПАТ «Ужгородський Турбогаз» у вересні 2012 року на суму ПДВ 64860 грн. по розрахунку коригування від 28.09.2012 року № 89 до податкової накладної від 29.04.2011 року № 134.

Відповідно до вимог п. 192.1 ст. 192 ПК України (в редакції, чинній на час спірних правовідносин) якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов'язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню.

Підпунктом 192.1.1 п. 192.1 ст. 192 ПК України передбачено, що якщо внаслідок такого перерахунку відбувається зменшення суми компенсації на користь платника податку - постачальника, то:

а) постачальник відповідно зменшує суму податкових зобов'язань за результатами податкового періоду, протягом якого був проведений такий перерахунок, та надсилає отримувачу розрахунок коригування податку;

б) отримувач відповідно зменшує суму податкового кредиту за результатами такого податкового періоду в разі, якщо він зареєстрований як платник податку на дату проведення коригування, а також збільшив податковий кредит у зв'язку з отриманням таких товарів/послуг.

Згідно п. 192.3 ст. 192 ПК України (в редакції, чинній на час спірних правовідносин) результат перерахунку податкових зобов'язань і податкового кредиту постачальника та отримувача відображається у складі податкової декларації за звітний податковий період у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує, державну податкову і митну політику.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, у квітні 2011 року ПАТ «Херсонський завод карданних валів» поставлено ПАТ «Ужгородський Турбогаз» товар (фільтри, хрестовини) на суму 1049901,70 грн., складено податкову накладну від 29.04.2011 року № 134, яку включено до Реєстру виданих та отриманих податкових накладних за квітень 2011 року, Додатку № 5 до декларації з ПДВ за квітень 2011 року.

У вересні 2012 року ПАТ «Ужгородський Турбогаз» частково повернув продукцію на загальну суму 324300 грн., у тому числі ПДВ - 64860 грн., у зв'язку з чим позивачем складено Розрахунок коригування від 28.09.2012 року № 89 до податкової накладної від 29.04.2011 року № 134. Повернуту продукцію оприбутковано на складі підприємства.

Розрахунок коригування містить і вартісні і кількісні показники щодо яких здійснювалося коригування, має підписи про складання та отримання, печатку та всі необхідні реквізити.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що саме за вищевказаних обставин справи, суди першої та апеляційної інстанцій вірно застосували норми матеріального права.

В частині відмови в задоволенні позову ПАТ «Херсонський завод карданних валів» сторонами рішення першої інстанції в апеляційному та касаційному порядку не оскаржувалось.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої та апеляційної інстанцій порушення норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено, правова оцінка обставин у справі дана вірно.

В свою чергу, доводи касаційної скарги не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються вищезазначеними нормами права, отже, відсутні підстави для її задоволення.

За таких обставин, касаційна скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення, а постанова Херсонського окружного адміністративного суду від 10.04.2014 року та ухвала Одеського апеляційного адміністративного суду від 06.11.2014 року залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 210, 214-215, 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Міндоходів у Херсонській області залишити без задоволення.

Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 10.04.2014 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 06.11.2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, установленому статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.В. Вербицька
Судді Н.Є. Маринчак
О.В. Муравйов