Справа № 813/6808/14
Суддя: Костів Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2015-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2015 р. Справа № 876/2710/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Костіва М.В.,

суддів Шавеля Р.М., Бруновської Н.В.

за участю секретаря Бєлкіної Н.І.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Клапчука Р.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24.11.2014 р. у справі №813/6808/14 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області про визнання протиправною відмови та зобов'язання вчинити дії,

встановив:

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1.) звернувся в суд з позовом до Франківського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області та, з урахуванням уточнень до позовних вимог, просив: визнати відмову Франківського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області у видачі ОСОБА_1 паспорта громадянина України українською та, за можливості, англійською мовами, викладену в листі від 18.09.2014 року № 3376, протиправною, тобто такою, що суперечить Закону України «Про єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус»; зобов'язати відповідача видати ОСОБА_1 паспорт громадянина України, оформлений у відповідності з нормами чинного Закону України «Про єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус»; зобов'язати відповідача видати ОСОБА_1 паспорт громадянина України, оформлений у відповідності до норм чинного законодавства України, а саме - українською мовою».

В судовому засіданні суд першої інстанції в порядку ст. 52 КАС України провів заміну відповідача - Франківського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області належним відповідачем - Головним управлінням Державної міграційної служби України у Львівській області (надалі - відповідач, ГУ ДМСУ у Львівській області).

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 24.11.2014 року адміністративний позов задоволено повністю: визнано протиправною відмову Франківського районного відділу у м. Львові Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області у видачі ОСОБА_1 паспорта громадянина України, викладену в листі від 18.09.2014 року № 3376; зобов'язано Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області видати ОСОБА_1 паспорт громадянина України, оформлений українською мовою, шляхом обміну паспорта ОСОБА_1 серії НОМЕР_1, виданого 10.06.1998 року Франківським РВ УМВС України у Львівській області; стягнуто судовий збір.

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області оскаржило його в апеляційному порядку, покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доказу - заяві позивача ОСОБА_1 від 08.09.2014 року, оскільки остання не містить прохання заявника про обмін паспорта у зв'язку із пошкодженням та непридатністю до його використання. Зазначена заява містила лише прохання видати заявнику паспорт, оформлений відповідно до норм Закону України «Про засади державної мовної політики» та Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус». Крім вказаного, звертає увагу на зміст Рекомендацій №R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам - членам щодо виконання дискреційних повноважень адміністративними органами від 11.03.1980 року, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Відтак, апелянт робить висновок про те, що адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. З ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не повинен втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями, та, в даному випадку, зобов'язувати відповідача видати позивачу паспорт громадянина України шляхом обміну.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги з наведених у ній мотивів.

Позивач та представник позивача вимоги апеляційної скарги заперечили за їх безпідставністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, представників сторін, дослідивши наявні в справі матеріали та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, на основі наявних у справі доказів, колегія суддів дійшла переконання, що подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив та матеріалами справи підтверджується наступне.

ОСОБА_1 08.09.2014 звернувся до Франківського РВ ГУ ДМСУ у Львівській області з заявою, в якій просив видати йому паспорт громадянина України лише українською та, за можливості, англійською мовами.

Франківський РВ ГУ ДМСУ у Львівській області листом від 18.09.2014 № 3376 надав відповідь позивачу, в якій вказав, що на даний час немає підстав видати йому паспорт громадянина України лише українською або українською та англійською мовами, що стало підставою звернення до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Статтею 5 Закону України «Про громадянство України» №2235-ІІІ від 18.01.2001 року (зі змінами та доповненнями) визначено, що документом, який підтверджує громадянство України, є, зокрема, паспорт громадянина України. Зразок та порядок видачі паспорта громадянина України визначається положенням про паспорт громадянина України, яке затверджується Верховною Радою України.

Так, відповідно до п.п.1,2 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ (надалі - Положення № 2503-ХІІ) паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України. Паспорт громадянина України (далі - паспорт) видається кожному громадянинові України центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, після досягнення 16-річного віку.

Згідно з п. 3 Положення № 2503-ХІІ бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Обліковими відомостями Франківського РВ у м. Львові підтверджується отримання ОСОБА_1 у зв'язку із досягненням 16-річного віку паспорта громадянина України серії НОМЕР_1, виданого 10.06.1998, на підставі заяви позивача про видачу паспорта.

Пунктом 16 Положення № 2503-ХП передбачено, що обмін паспорта проводиться у разі: зміни (переміни) прізвища, імені або по батькові; встановлення розбіжностей у записах; непридатності для користування.

Суд першої інстанції встановив та матеріалами справи підтверджується, що в ОСОБА_1 паспорт громадянина України є пошкодженим та непридатним для використання. З цих підстав, як зазначив суд першої інстанції, позивач звернувся із заявою до відповідача про видачу йому паспорта громадянина України українською та, за можливості, англійською мовами.

В апеляційній скарзі представник ГУ ДМСУ у Львівській області зазначає, що заява ОСОБА_1 від 08.09.2014 року не містить прохання заявника про обмін паспорта у зв'язку із пошкодженням та непридатністю його до використання. Зазначена заява містила лише прохання видати заявнику паспорт, оформлений відповідно до норм Закону України «Про засади державної мовної політики» та Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус».

Однак, дослідивши зміст зазначеної вище заяви та відповіді ГУ ДМСУ у Львівській області, викладеної в листі від 18.09.2014 року №3376, колегія суддів зазначає, що підставою для відмови у видачі паспорта громадянина України послужило не нечіткість сформульованого звернення, а положення наказу Міністерства внутрішніх справ України від 13.04.2012 № 320 «Про порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.07.2014 за № 1089/21401 (надалі - Порядок № 320). Саме у відмові з цих підстав позивач вбачає порушення своїх прав.

Відповідно до п. 2.2.2 Порядку №320, який розроблений, зокрема, відповідно до Положення по паспорт громадянина України №2503-ХІІ, на другій сторінці паспорта громадянина України у перші три рядки вносяться дані в називному відмінку про прізвище, ім'я та по - батькові громадянина російською мовою, у четвертий та п'ятий рядки - дані про дату та місце народження російською мовою, у шостому рядку зазначається стать особи українською та російською мовами, у рядках «ким виданий паспорт» записи про орган, що видав паспорт, робляться українською та російською мовами.

Водночас, п. 4 Положення № 2503-ХП встановлено, що мови паспорта визначаються частиною першою статті 13 Закону України «Про засади державної мовної політики» №5029-VI від 03.07.2012 року (зі змінами та доповненнями). Так, відповідно до ст. 13 зазначеного закону паспорт громадянина України або документ, що його заміняє, і відомості про його власника, що вносяться до нього, виконуються державною мовою і поруч, за вибором громадянина, однією з регіональних мов або мов меншин України.

Державною мовою відповідно до ч.1 ст. 10 Конституції України є українська мова.

Відтак, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, зроблений на підставі аналізу норм зазначених вище законодавчих актів, що відомості у паспорті громадянина України виконуються українською мовою обов'язково, а іншою мовою - за вибором власника паспорта.

Окрім вказаного, пунктом 3 розділу X Закону України «Про засади державної мовної політики» встановлено, що до приведення у відповідність із цим Законом чинні нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Тому, відмова Франківського РВ ГУ ДМСУ у Львівській області від 18.09.2014 № 3376 з підстав застосування Порядку № 320 в частині зазначення відомостей про власника паспорта російською мовою не за його вибором, що суперечить Закону України «Про засади державної мовної політики», є протиправною.

З метою гарантування дотримання і захисту прав позивача у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку суб'єкта владних повноважень, суд першої інстанції задовольнив також вимогу ОСОБА_1 щодо зобов'язання Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області видати ОСОБА_1 паспорт громадянина України, оформлений українською мовою.

Апелянт не погоджується з позицією суду першої інстанції щодо задоволення зазначеної вище вимоги, аргументуючи свої заперечення, зокрема, Рекомендаціями №R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам - членам щодо виконання дискреційних повноважень адміністративними органами від 11.02.1980 року.

Так, дискреційними визначено повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

З цього приводу, на думку колегії суддів, право діяти на власний розсуд чітко пов'язано з можливістю прийняття одного рішення із декількох, які повинні бути саме позитивними, а не обмежуватися лише двома варіантами, в даному випадку: видати паспорт чи відмовити у видачі паспорта. Крім цього, вільному розсуду повинні передувати певні обставини, в залежності від яких вибирається саме цей варіант прийняття рішення.

Матеріалами справи підтверджується, що єдиною підставою для відмови у видачі позивачу паспорта, який відповідає вимогам чинного законодавства України, послужило те, що відповідач у своїй діяльності керується Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 13.04.2012 року №320.

Судом встановлено, що вказаний підзаконний нормативно-правовий акт суперечить нормативно-правовим актам, які мають вищу юридичну силу.

Відповідно до ч.4 ст.9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу. Тому, дії відповідача щодо відмови у видачі ОСОБА_1 паспорта громадянина України відповідно до вимог Закону України «Про засади державної мовної політики» та Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» є неправомірними. Відтак, єдиним можливим рішенням адміністративного суду з метою гарантування дотримання і захисту прав позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єкта владних повноважень є зобов'язання Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області видати ОСОБА_1 паспорт громадянина України, оформлений українському мовою.

Такі повноваження адміністративного суду чітко передбачені ст. 162 КАС України.

До того ж, у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Європейську Конвенцію з прав людини і основних свобод та практику Суду як джерело права. Аналогічне положення міститься в ст. 8 КАС України.

Практика Європейського суду з прав людини однозначно свідчить про те, що рішення прийняті в рамках дискреційних повноважень, але з порушенням принципів ефективного захисту прав і свобод громадян, були визнані Європейським судом з прав людини порушенням Європейської Конвенції з прав людини і основних свобод, зокрема, в рішеннях у справі «Волохи проти України» та «Гасан і Чауш поти Болгарії».

Колегія суддів бере до уваги також те, що джерелами права є: Конституція України, закони України, міжнародні договори, ратифіковані Верховною Радою України, рішення Європейського Суду з прав людини, інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України. Отже, лише у відповідності до цих джерел права адміністративні суди зобов'язані ухвалювати рішення. За таких обставин, посилання на рекомендації, навіть якщо це рекомендації одного з органів Ради Європи, не відповідає вимогах Кодексу адміністративного судочинства України щодо законності судового рішення.

З наведених вище підстав некоректним є також посилання апелянта на постанову ВАСУ від 21.10.2010 року №П-278/10.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У відповідності до вимог ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно зі ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Апелянт у встановленому законом порядку не довів наявність передбачених законом підстав для скасування постанови суду.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24.11.2014 р. у справі №813/6808/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20-ти днів після набрання нею законної сили, а уразі складення такої в порядку ч. 3 ст. 160 КАС України, протягом того ж строку з часу складення в повному обсязі.

Головуючий суддя Костів М.В.

Судді Шавель Р.М.

Бруновська Н.В.

Повний текст ухвали складений 25.05.2015 року.