Справа № 826/3337/15
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2015-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/3337/15 Головуючий у 1-й інстанції: Санін Б.В. Суддя-доповідач: Саприкіна І.В.
У Х В А Л А

Іменем України

20 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Саприкіної І.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

при секретарі: Погорілій К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 31.03.2015 року у справі за його позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк» «Український фінансовий світ» Гончарова Сергія Івановича про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивачка звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до про:

визнання протиправним та скасування рішення Уповноваженої особи Гончарова С.І., оформлене листом № 001/506 від 02.12.2014 року, про визнання договору банківського вкладу № 42472 від 27.06.2014 року, укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ «КБ «Український Фінансовий Світ», нікчемним;

зобов'язання Фонду відшкодувати кошти у розмірі 185 500,00 грн. за вкладом, які було внесено за договором банківського вкладу № 42472 від 27.06.2014 року.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 31.03.2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати незаконну, на її думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову про задоволення позову в повному обсязі. При цьому апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність оскаржуваного рішення, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, що з'явилися в судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів знаходить, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Апеляційна інстанція повністю погоджується з такою правовою позицією, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_2, як вкладником, та ПАТ «КБ «УФС», як банком, був укладений договір банківського вкладу (депозиту) «Планер» № 42472 від 27.06.2014 року, відповідно до умов якого банк приймає від вкладника на вкладний (депозитний) рахунок грошові кошти в сумі 185 500,00 грн. у тимчасове строкове користування на строк до 01.08.2014 року, процентна ставка за вкладом встановлюється у розмірі 19,75%.

На підтвердження внесення коштів на рахунок, згідно договору № 42472 надано платіжне доручення з відміткою банку №TR.56776.16788.384 від 27.06.2014 р. на суму 185 500,00 грн.

10.11.2014 року Правлінням Національного банку України було прийнято Постанову «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «УФС» № 717.

На підставі вказаної постанови № 717 Виконавчою дирекцією Фонду було прийнято рішення № 119 від 13.11.2014 року «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «УФС» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», яким розпочато процедуру ліквідації вказаного банку з 13.11.2014 р. та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку Гончарова Сергія Івановича строком на один рік з 13.11.2014 р. по 12.11.2015 р. включно.

Уповноваженою особою Гончаровим С.І. листом № 001/506 від 02.12.2014 року повідомлено позивача, що правочини, в тому числі договір № 42472, операції з внесення та перерахування грошових коштів по рахунку, відкритому на виконання вказаного договору, є нікчемними відповідно до вимог ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та ст. 228 ЦК України.

Кошти по договору банківського вкладу позивачці не були повернуті.

Вирішуючи питання щодо правомірності заявлених позовних вимог, судова колегія виходить з наступного.

За ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон), вклад - це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Вкладником є фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Відповідно до ч. 1. ст. 26 Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Виконання зобов'язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов'язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам після ухвалення рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

Виплата відшкодування здійснюється з урахуванням сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у банку.

Гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 44 Закону Національний банк України приймає рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку за пропозицією Фонду та з інших підстав, передбачених Законом України «Про банки і банківську діяльність».

Фонд призначає уповноважену особу Фонду та розпочинає процедуру ліквідації банку в день отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, за виключенням випадку, коли ліквідація здійснюється за ініціативою власників банку.

Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, визначений ст. 27 Закону:

Судом першої інстанції на основі аналізу норм чинного законодавства зроблено вірний висновок, що Перелік, який складається Уповноваженою особою та Загальний реєстр вкладників, який затверджується Фондом, є різними за суттю, змістом та призначенням документами: Перелік складається Уповноваженою особою Фонду, а Загальний реєстр вкладників формується та затверджується Фондом на підставі Переліку.

Перелік, який складається Уповноваженою особою, по суті має характер попереднього документу, який надалі у формі Загального реєстру затверджується Фондом.

Згідно п. 2 ст. 37 Закону Уповноважена особа Фонду має право: повідомляти сторони за договорами, зазначеними у ч. 2 ст. 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів та звертатися до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення в разі виявлення фактів шахрайства та інших протиправних дій працівників банку або інших осіб стосовно банку.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 38 Закону протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

За ч. 4 ст. 38 Закону Уповноважена особа Фонду:

1) протягом дії тимчасової адміністрації, … повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів;

2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами;

3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

Згідно ч. 5 ст. 38 Закону у разі отримання повідомлення уповноваженої особи Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених частиною третьою цієї статті, кредитор зобов'язаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.

З матеріалів справи слідує, що наказом Уповноваженої особи Гончарова С.І. № 34 від 30.10.2014 року було створено комісію щодо визнання нікчемними правочинів (договорів) банківських вкладів (депозитів), які обліковуються на балансі ПАТ «КБ «УФС» (далі - Комісія).

Згідно Протоколу засідання комісії щодо визнання нікчемними вкладів від 10.11.2014 року Комісією було ухвалено визнати нікчемними правочини згідно Додатка №1, до якого включено, зокрема, договір № 42472.

Відповідно до виписки з протоколу засідання виконавчої дирекції Фонду № 237/14 від 18.11.2014 року було вирішено погодити рішення Уповноваженої особи Гончарова С.І., яким було тимчасово обмежено (заблоковано) виплати по деяким записам у базі даних про вкладників ПАТ «КБ «УФС», що були внесені у період з 01.07.2014 року по 16.07.2014 року, з метою недопущення можливого протиправного відшкодування виплат по зазначеним записам за рахунок коштів Фонду, у зв'язку з чим Уповноваженою особою Гончаровим С.І. було прийнято Наказ «Про визнання нікчемними транзакцій та правочинів» № 6 від 18.11.2014 року, яким визнано нікчемними всі транзакції та правочини (договори), згідно переліку, до якого, зокрема, включено договір № 42472.

Під час перевірки робочою комісією встановлено, що кошти на рахунок, відкритий на ім'я позивача, надходили внаслідок так званого «дроблення» рахунків іншого клієнта. В цьому ж самому відділенні приблизно в цей же час з рахунку одного клієнта, розмір вкладу якого становив більше ніж 200 000,00 грн. знімались кошти і відразу ж ця сума «надходила» на рахунок, відкритий на ім'я інших осіб, в т.ч. позивачки, при цьому, суми розподілялись на депозитні рахунки в межах до 200 000,00 грн. Водночас, Уповноваженою особою Гончаровим С.І. вказано, що фізична особа/група осіб, які мали значну суму грошових коштів на рахунку, домовлялись з працівниками банку про те, що власник рахунку начебто буде здійснювати «зняття» коштів у межах існуючих лімітів, а інша фізична особа буде «вносити» ці кошти на свій рахунок.

Таким чином, правомірним є висновок суду першої інстанції, що грошовий вклад із значною сумою подрібнювався або розподілявся на суми до 200 000,00 грн. і цими подрібненими частками фактично «перекидався» на рахунки інших фізичних осіб. Так, з довідки про рух коштів по рахункам клієнтів ПАТ «КБ «УФС» вбачається, що 27.06.2014 року ПАТ «КБ «УФС» реєструвалось перерахування грошових коштів з рахунку НОМЕР_2 сума яких перевищувала 200 000,00 грн., на рахунки інших фізичних осіб, відкритих за депозитними угодами, в т.ч. ОСОБА_2 за договором № 42472.

Крім того, з наданого позивачем, на підтвердження внесення коштів на рахунок, згідно договору № 42472, платіжного доручення з відміткою банку № TR.56776.16788.384 від 27.06.2014 року вбачається, що грошові кошти в сумі 185 500,00 грн. були перераховані не позивачкою, а ОСОБА_4 саме з рахунку № НОМЕР_1.

Судом першої інстанції правомірно зауважено, що відповідно до пп.8 п.1 постанови Правління НБУ «Про врегулювання діяльності фінансових установ та проведення валютних операцій» № 328 від 30.05.2014 року щодо діяльності банків, перелік яких наведено в додатку до цієї постанови, до якого зокрема входить ПАТ «КБ «УФС», запроваджено такі заходи, зокрема, банки зобов'язані обмежити видачу готівкових коштів в національній валюті з поточних (у т.ч. карткових) та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 150 000 грн. на добу на одного клієнта. Зазначене лише підтверджує те, що операції виконувались за домовленістю вкладника, який подрібнював свій вклад, з працівниками банку.

Робоча комісія прийшла до висновку, що вказані дії відбувались з метою отримання коштів не від банку і не за рахунок банку, який в той момент вже не міг виконувати свої зобов'язання перед вкладниками щодо повернення належних їм коштів, а отримання коштів від Фонду, тобто за рахунок державних коштів. За таких обставин витрати Фонду значно збільшуються без будь-яких законних на те підстав.

Таким чином, правомірним є висновок суду першої інстанції, що проведення вище описаних дій надавало можливість власнику вкладу, розмір якого перевищує суму 200 000,00 грн., отримати цю суму повністю, без будь-яких обмежень, що є наданням переваг цьому вкладнику перед іншими кредиторами

Таким чином, за відсутності вкладу на рахунку позивач не може вважатися вкладником даного банку.

При цьому, судова колегія не може не відмітити, що апелянтом не було надано жодних належних та допустимих доказів на спростування тверджень суду першої інстанції, що перерахування коштів здійснювалося в безготівковій формі з рахунку іншого клієнта даного банку. В судовому засіданні представником позивача навпаки підтверджено дану обставину, з зазначенням, що кошти в розмірі 185 500,00 грн. надійшли на рахунок позивачки з рахунку іншого вкладника того ж банку. Загальна ж сума вкладу вкладника, який перерахував кошти позивачці, становила приблизно 3 000 000 грн..

Отже, надані пояснення лише підтверджують те, що кошти на рахунку ОСОБА_2 взагалі не можна віднести до її власних коштів, оскільки вони належать іншому вкладнику.

Також на запитання суду апеляційної інстанції представником позивачки було вказано, що сума приблизно в 3 000 000 грн. була розподілена між різними фізичними особами, в тому числі і позивачкою, в розмірі до 200 000 грн. Вказане повністю відповідає інформації, викладеній в довідці відповідача від 15.05.2015 року (а.с. 92).

Отже, апеляційна інстанція приходить до однозначного висновку, що кошти на рахунок позивачки надходили внаслідок «дроблення» рахунку іншого клієнта, розмір вкладу якого становив значно більше, ніж 200 000,00 грн., відтак, перерахування коштів здійснювалось у безготівковій формі з іншого рахунку.

Варто зауважити, що зазначені вище операції були проведені в неробочий час. При цьому, позивачка зареєстрована та проживає в м. Донецьк, де нині проходить АТО, доказів перебування її в м. Києві на момент оформлення договору банківського вкладу та зарахування коштів на рахунок, відкритий на її ім'я в ПАТ «КБ «Український Фінансовий Світ», матеріали справи не містять.

За таких обставин, вищезазначені обставини свідчать, що позивачка мала на меті отримання коштів не від банку і не за рахунок банку, а отримання коштів від Фонду, тобто державних коштів.

При цьому, важливо відзначити, що позивачкою було укладено договір банківського рахунку з ПАТ «КБ «УФС» незадовго до того, як даний банк було віднесено до категорії проблемних та було введено обмеження, в тому числі щодо залучення вкладів.

Судова колегія також враховує ту обставину, що 16.12.2014 року за заявою Уповноваженої особи Гончарова С.І. було внесено запис до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0017478, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України (шахрайство).

Крім того, матеріали справи не містять доказів оскарження наказу, яким безпосередньо було зупинено перерахування/виплати за транзакціями і правочинами та визнано нікчемними всі транзакції (правочини), згідно переліку, який додається до цього наказу. Отже, даний наказ, яким серед іншого правочин між ПАТ «КБ» УФС» та ОСОБА_2 значиться як нікчемний з підстав ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», не оскаржений, а тому є чинним.

Оскарження позивачкою рішення Уповноваженої особи Гончарова С.І., оформлене листом № 001/506 від 02.12.2014 року, про визнання договору банківського вкладу № 42472 від 27.06.2014 року, укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ «КБ «Український Фінансовий Світ», нікчемним, колегія суддів розцінює як неправильно обраний спосіб захисту можливого порушення прав та інтересів позивачки, оскільки в даному випадку вказаний лист носить інформаційний характер та не є рішенням в розумінні ст. 17 КАС України. Згаданий правочин визнано нікчемним саме в силу приписів наказу відповідача, датованого 18.11.2014 року за № 6, а не оскаржуваного листа.

Наведене вказує на правомірність висновку суду першої інстанції, щодо відсутності підстав для стягнення спірних коштів, враховуючи окрім вищезгаданого також те, що такому поверненню передує спеціальна процедура: включення позивачки до переліку вкладників, які мають право відшкодування коштів за вкладами та до Загального реєстру вкладників.

За ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Ч. 2 ст. 71 КАСУ в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладає на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У відповідності до наведених вимог відповідачі надали суду достатньо беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються їх заперечення, і довели правомірність своїх дій, оскаржуваних позивачем (апелянтом).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

За таких обставин Окружним адміністративним судом м. Києва зроблено правильний висновок щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Підсумовуючи вищевикладене, апеляційна інстанція дійшла однозначного висновку, що апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205 та 206 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 31.03.2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлено 25.05.2015 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Саприкіна І.В.

Судді: Кобаль М.І.

Карпушова О.В.