Справа № 821/1037/15-а
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2015-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2015 р.м. ХерсонСправа № 821/1037/15-а

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Пекного А.С.,

при секретарі: Кальченко-Булановій М.С.,

за участю представників: позивача - Міневича С.І., відповідача - Кошового О.А., Малини С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Північної виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби України в Херсонській області (№ 90) до Державної фінансової інспекції в Херсонській області про визнання протиправними та скасування пункту 2 вимоги № 21-08-14-14 від 04.03.2015 р.,

встановив:

Північна виправна колонія Управління державної пенітенціарної служби України в Херсонській області (№ 90) (далі - позивач, ПВК №90, Колонія) звернулась до суду із позовом до Державної фінансової інспекції в Херсонській області (далі - відповідач, ДФІ в Херсонській області, ДФІ, Інспекція), в якому просить визнати протиправними підпункти 2.1, 2.2, 2.3 пункту 2 вимоги ДФІ в Херсонській області № 21-08-14-14/1060 від 04.03.2015 р.

Позовні вимоги мотивовані помилковістю висновків відповідача про вчинення ПВК №90 порушень вимог п.п. 20, 29 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2002 р. № 228.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні.

Відповідачем надані заперечення, за змістом яких він просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на його необґрунтованість. Відповідач вказує, що відповідно до вимог чинного законодавства ДФІ було проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Північної виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби України в Херсонській області (№ 90) за період з 01.01.2012р. по завершений місяць 2015 року, за наслідками якої складено акт ревізії від 19.02.2015р. №08-17/01. Актом зафіксовано порушення позивачем п.п. 20, 29 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2002 р. № 228, які полягали у покритті протягом 2013-2014р.р. за рахунок бюджетних коштів на загальну суму 26 709,76 грн. видатків сторонніх юридичних осіб з оплати послуг електро- та теплопостачання. У зв'язку з цим на адресу позивача виставлено лист-вимогу № 21-08-14-14/1060 від 04.03.2015 р., пунктом 2 якої ПВК №90 зобов'язано усунути вказане порушення.

Представники відповідачів в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позову з наведених вище підстав.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, відповідно до п. 1.2.6.1 плану роботи Державної фінансової інспекції в Херсонській області відповідачем проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Північної виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби України в Херсонській області (№ 90) за період з 01.01.2012р. по завершений місяць 2015 року, за наслідками якої складено акт ревізії від 19.02.2015р. №08-17/01.

За викладеними в акті висновками, ревізією установлено порушення позивачем вимог п.п. 20, 29 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2002 р. № 228 (далі - Порядок №228), яке полягало у тому, що за період 2012-2014р.р. ПВК №90 за рахунок коштів державного бюджету, передбачених за КПКВ 3606020 розраховувалась за спожиті іншою юридичною особою - Державним підприємством "Підприємство Північної виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби України в Херсонській області (№ 90)" (далі - Підприємство, ДП "Підприємство ПВК УДПСУ в Херсонській області (№90)) - комунальні послуги на загальну суму 26 709,76 грн., а саме за теплопостачання (газопостачання КЕКВ 2274 "Оплата природного газу") в сумі 13 410,31 грн. та електроенергію (КЕКВ 2273 "Оплата електроенергії") в сумі 13 299,45 грн.

При цьому ревізори виявили, що протягом ревізійного періоду в належній позивачу адміністративній будівлі окремі приміщення (чотири кабінети) займає бухгалтерія, головний енергетик, маркетинговий та планово-економічний відділи ДП "Підприємство ПВК УДПСУ в Херсонській області (№90). Згідно акту обстеження, підписаного представниками позивача, Підприємства і ревізором та затвердженого начальником ПВК №90, загальна площа опалювальної території, яку займає Підприємство, становить 343 кв.м. Цим же актом зроблені розрахунки спожитої Підприємством теплової енергії на суму 13 410,31 грн. та електроенергії в сумі 13 299,45 грн. за 2012-2014р.р. В той же час ревізором з'ясовано, що відшкодування Підприємством спожитих ним комунальних послуг не здійснювалось.

За наслідками ревізії на адресу ПВК №90 відповідачем надіслано лист-вимогу № 21-08-14-14/1060 від 04.03.2015 р. "Про усунення порушень", п.2 якої позивача зобов'язано:

- відобразити в обліку дебіторську заборгованість за ДП "Підприємство ПВК УДПСУ в Херсонській області (№90) в сумі 26 709,76 грн. (пп.2.1 п.2 вимоги);

- укласти з Підприємством договір щодо відшкодування вартості комунальних послуг за кабінети, які займають його працівники та в договорі передбачити необхідність погашення Підприємством перед Колонією заборгованості в сумі 26 709,76 грн. (пп.2.2 п.2 вимоги);

- в разі відмови Підприємства в добровільному порядку відшкодувати вартість спожитих комунальних послуг в судовому порядку стягнути з нього кошти в сумі 26 709,76 грн. (пп.2.3 п.2 вимоги).

Вирішуючи даний спір, суд враховує наступні положення законодавства та встановлені обставини справи.

Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" від 26 січня 1993 року № 2939-XII (далі - Закон № 2939-XII), здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Президентом України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (далі - орган державного фінансового контролю).

Орган державного фінансового контролю у своїй діяльності керується Конституцією України, цим Законом, іншими законодавчими актами, актами Президента України та Кабінету Міністрів України.

Головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням законодавства на всіх стадіях бюджетного процесу щодо державного і місцевих бюджетів, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб'єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за рішенням суду, винесеним на підставі подання прокурора або слідчого для забезпечення розслідування кримінальної справи.

Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, перевірки державних закупівель та інспектування.

Порядок проведення органом державного фінансового контролю державного фінансового аудиту, інспектування та перевірок державних закупівель установлюється Кабінетом Міністрів України.

Права органу державного фінансового контролю визначені ст. 10 Закону № 2939-XII, в тому числі п.п. 7, 8, 9, 10, 15 цієї статті встановлені їх повноваження за наслідками фінансового аудиту, інспектування та перевірок державних закупівель.

Так, згідно із п.п. 7, 10 ст. 10 Закону № 2939-XII органу державного фінансового контролю надається право: пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Відповідно до ч.2 ст. 15 Закону № 2939-XII, законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що контролюються.

Згідно з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 15.04.2014р. №21-40а14, №21-63а14, від 13.05.2014р. № 21-89а14, від 20.05.2014р. №21-93а14, від 18.09.2014р. №21-332а14, від 28.10.2014р. №21-462а14, від 18.11.2014р. №21-461а14, від 25.11.2014р. №21-442а14, від 20.01.2015р. №21-603а14, які згідно із статтею 244-2 КАС України, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правові акти, що містять зазначені норми права, та для всіх судів України, - органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

При цьому в порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

Отже, Верховний Суд України дійшов висновку, що у органу державного фінансового контролю наявне право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

Як видно з матеріалів справи, відповідач пред'явив до позивача вимогу № 21-08-14-14/1060 від 04.03.2015 р., підпункти 2.1, 2.3 пункту 2 якої прямо вказують на виявлені збитки, їх розмір та необхідність відшкодування.

Отже вказані підпункти пункту 2 вимоги в силу вищенаведеного не є обов'язковими для виконання позивачем, а тому не порушують його прав та інтересів. Відсутність порушеного права або інтересу унеможливлює їх судовий захист.

Такий висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постановах від 15.04.2014р. №21-40а14, №21-63а14, від 13.05.2014р. № 21-89а14, від 20.05.2014р. №21-93а14, від 18.09.2014р. №21-332а14, від 28.10.2014р. №21-462а14, від 18.11.2014р. №21-461а14, від 25.11.2014р. №21-442а14, від 20.01.2015р. №21-603а14, які згідно зі статтею 244-2 КАС України, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правові акти, що містять зазначені норми права, та для всіх судів України.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги ПВК №90 про визнання протиправними та скасування пп. 2.1, 2.3 п.2 вимоги ДФІ в Херсонській області № 21-08-14-14/1060 від 04.03.2015 р. є необґрунтованими і задоволенню не підлягають через відсутність самого предмету судового захисту.

Щодо позовних вимог про визнання протиправним і скасування пп.2.2 п.2 названої вимоги, суд зазначає наступне.

Вказаним підпунктом позивача зобов'язано усунути виявлене порушення ним п.п. 20, 29 Порядку №228 у такий спосіб: "укласти з Підприємством договір щодо відшкодування вартості комунальних послуг за кабінети, які займають його працівники та в договорі передбачити необхідність погашення Підприємством перед Колонією заборгованості в сумі 26 709,76 грн.".

Згідно із п.п.20, 29 Порядку №228 під час визначення обсягів видатків бюджету та/або надання кредитів з бюджету розпорядників нижчого рівня головні розпорядники повинні враховувати об'єктивну потребу в коштах кожної установи, виходячи з її основних виробничих показників і контингентів, які встановлюються для установ (кількість класів, учнів у школах, ліжок у лікарнях, дітей у дошкільних закладах тощо), обсягу виконуваної роботи, штатної чисельності, необхідності погашення дебіторської і кредиторської заборгованості та реалізації окремих програм і намічених заходів щодо скорочення витрат у плановому періоді.

Обов'язковим є виконання вимоги щодо першочергового забезпечення бюджетними коштами видатків на оплату праці з нарахуваннями, виплату стипендії, а також на господарське утримання установ. Під час визначення видатків у проектах кошторисів установи повинен забезпечуватися суворий режим економії коштів і матеріальних цінностей. До кошторисів можуть включатися тільки видатки, передбачені законодавством, необхідність яких обумовлена характером діяльності установи. Видатки на придбання обладнання, капітальний ремонт приміщень тощо, які не є першочерговими, можуть передбачатися лише за умови забезпечення коштами невідкладних витрат та відсутності заборгованості. При цьому видатки на заробітну плату з коштів спеціального фонду обчислюються залежно від обсягу діяльності, що провадиться за рахунок цих коштів, із застосуванням встановлених законодавством норм, які використовуються установами аналогічного профілю.

Проекти кошторисів, планів асигнувань загального фонду бюджету, планів надання кредитів із загального фонду бюджету, планів спеціального фонду, планів використання бюджетних коштів (крім планів використання бюджетних коштів одержувачів), помісячних планів використання бюджетних коштів установ у разі потреби розглядаються головним розпорядником. Головні розпорядники під час розгляду проектів кошторисів, планів асигнувань загального фонду бюджету, планів надання кредитів із загального фонду бюджету, планів спеціального фонду, планів використання бюджетних коштів (крім планів використання бюджетних коштів одержувачів), помісячних планів використання бюджетних коштів зобов'язані:

забезпечити суворе виконання вимог законодавства, а також вказівок щодо складання кошторисів на наступний рік;

додержуватися режиму економії, не допускати включення до кошторисів бюджетних асигнувань, не зумовлених потребою;

забезпечити в проектах кошторисів, планів асигнувань загального фонду бюджету, планів надання кредитів із загального фонду бюджету, планів спеціального фонду, планів використання бюджетних коштів (крім планів використання бюджетних коштів одержувачів), помісячних планів використання бюджетних коштів додержання доведених у лімітних довідках річних обсягів бюджетних асигнувань та їх помісячного розподілу з урахуванням термінів проведення окремих заходів і можливості здійснення відповідних видатків бюджету та надання кредитів з бюджету протягом бюджетного періоду;

не допускати прийняття в кошторисах сум, не підтверджених розрахунками та економічними обґрунтуваннями.

В ході судового розгляду представниками сторін визнані обставини щодо використання ДП "Підприємство ПВК УДПСУ в Херсонській області (№90) окремих приміщень в будівлі, яка знаходиться на балансі позивача, що відображено в акті обстеження.

Також представниками сторін визнані обставини щодо споживання ДП "Підприємство ПВК УДПСУ в Херсонській області (№90) при використанні цих приміщень електро- та теплоенергії, а також щодо не відшкодування Підприємством вартості спожитих комунальних послуг, яка оплачена позивачем за рахунок коштів державного бюджету.

Суд погоджується із доводами представників відповідачів про те, що вказані обставини є порушенням п.п. 20, 29 Порядку №228, але вважає за необхідне указати на невідповідність викладеного у пп.2.2 п.2 вимоги №21-08-14-14/1060 від 04.03.2015р. способу усунення порушення вимогам законодавства.

Згідно із ст.3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору.

Відповідно до ст.6 цього Кодексу, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Статтею 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За змістом ст.627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ст.628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Одним з основоположних принципів функціонування правової держави є принцип законності, викладений у ст.19 Конституції України, відповідно до якого правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 12 Цивільного кодексу України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, тобто, особа має право здійснювати своє майнове право лише частково чи не використовувати взагалі.

Обмеження цього права чи, як в даному випадку, втручання органу державної влади у вільне здійснення особою належних їй цивільних прав є неприпустимим і протиправним.

Аналізуючи вказані правові норми у співставленні із установленими обставинами справи, суд приходить до висновку, що викладений у пп.2.2 п.2 вимоги ДФІ №21-08-14-14/1060 від 04.03.2015р. спосіб усунення порушення, який фактично полягає у примушуванні позивача укласти з Підприємством цивільно-правовий договір, не відповідає конституційним засадам правового порядку в Україні та є порушенням установленого Цивільним кодексом України принципу свободи договору.

За таких обставин вказаний підпункт вимоги не відповідає критеріям законності і обґрунтованості, визначеним ст.19 Конституції України та ст.2 КАС України, а тому він є протиправним.

Враховуючи викладене, позовні вимоги ПВК №90 в цій частині є обґрунтованими і підлягають задоволенню, а пп.2.2 п.2 вимоги ДФІ №21-08-14-14/1060 від 04.03.2015р. - скасуванню.

Керуючись ст. ст. 158-163, 167 КАС України, суд, -

постановив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати підпункт 2.2 пункту 2 вимоги Державної фінансової інспекції в Херсонській області № 21-08-14-14/1060 від 04.03.2015 р.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 25 травня 2015 р.

Суддя Пекний А.С.

кат. 9.5