Справа № 761/38345/14-а
Суддя: Бабенко К.А
Дата ухвалення: 2015-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
21 травня 2015 року м. Київ
Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Бабенка К.А., суддів: Степанюка А.Г., Шурка О.І., розглянувши адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на Постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 02 квітня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, за участю Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача - Київського міського військового комісаріату про стягнення одноразової грошової допомоги,-
Главою 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено особливості провадження окремих категорій адміністративних справ. Зокрема, частиною першою ст.183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, яка є імперативною нормою встановлюється перелік адміністративних справ щодо яких обов`язково застосовується скорочене провадження. Проте, частиною другою цієї статті, передбачається можливість розгляду в скороченому провадженні за умови, що вимоги не стосуються прав, свобод, інтересів та обов`язків третіх осіб. Тобто, лише у випадку залучення до участі у справі третіх осіб адміністративна справа не може бути розглянута в скороченому провадженні.
Крім того, зазначені у частині першій ст.183-2 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративні справи щодо яких застосовується скорочене провадження, можуть бути розглянуті не у скороченому провадженні у випадку, передбаченому частиною четвертою ст.183-2 цього Кодексу з обов`язковим постановленням відповідної ухвали.
При відкритті провадження в адміністративних справах за позовними вимогами, зазначеними у частині першій ст.183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суди першої інстанції мають зазначати, що саме скорочене провадження відкривається в адміністративній справі, а постанови суду першої інстанції за результатом розгляду таких справ мають містити виключно відомості, зазначені у частині шостій цієї статті.
Тому, порушення судом першої інстанції особливості провадження справи, а саме розгляд її не у скороченому провадженні, не є перешкодою для апеляційного її розгляду в порядку письмового провадження, в зв`язку з чим і оскарження постанови суду першої інстанції здійснюється в порядку, передбаченому частинами восьмою-десятою ст.183-2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 02 квітня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить судове рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а Постанову суду першої інстанції без змін з наступних підстав.
Як вбачається з Витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №531 від 10 липня 2007 року, копія якого також наявна в матеріалах справи (а.с.3), отримані Позивачем травми та їх наслідки пов`язані з виконанням обов`язків військової служби.
11 вересня 2007 року Позивачу призначено ІІІ групу інвалідності, що підтверджується Довідкою до Акта огляду МСЕК №022176 від 11.09.2007 року, копія якої наявна в матеріалах справи (а.с.4), та в якій зазначено, що травма та її наслідки пов`язані з виконанням обов`язків військової служби.
А 21 лютого 2011 року Позивачу призначено ІІ групу інвалідності, що підтверджується Довідкою до Акта огляду МСЕК №140139 від 21.02.2011 року, копія якої також наявна в матеріалах справи (а.с.5), та в якій зазначено, що травма та її наслідки пов`язані з виконанням обов`язків військової служби.
Наявність у Позивача другої групи інвалідності також підтверджується виданим йому 14 березня 2011 року відповідним Посвідченням Серії НОМЕР_1 , копія якого наявна в матеріалах справи (а.с.5), він є інвалідом ІІ групи.
Позивач звернувся до Відповідача через Третю особу з Заявою про призначення і виплату йому одноразової грошової допомоги, копія якої також наявна в матеріалах справи (а.с.34).
Листом Відповідача №8467 від 24 листопада 2014 року, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с.6), Позивача повідомлено, що він не має права на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки на день його звільнення з військової служби (20.11.1995 року) ст. 16 Закону України «Про соціальній та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» виплату одноразової грошової допомоги передбачено не було.
Відповідно до ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ в чинній на час звільнення з військової служби Позивача редакції, (надалі Закон №2011-ХІІ), військовослужбовці, а також військовозобов`язані, призвані на збори, підлягають державному обов`язковому особистому страхуванню на випадок загибелі або смерті в розмірі 100-кратного мінімального прожиткового рівня населення України на час загибелі або смерті, а також в разі поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних у період проходження служби (зборів), у розмірі, залежному від ступеня втрати працездатності, що визначається у відсотковому відношенні від загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті; умови страхування і порядок виплат страхових сум військовослужбовцям і військовозобов`язаним, призваним на збори, та членам їх сімей встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Згідно з п. 4 частини другої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Проте, відповідно до частини дев`ятої ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25 березня 1992 року (надалі Закон №2232-XII), зокрема військовослужбовці - особи, які проходять військову службу.
А згідно з частиною другою ст.24 цього Закону, закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
З урахуванням викладеного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Позивач не має права на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, тому, як на час його звільнення з військової служби таку допомогу чинним законодавством передбачено не було, а на час його звернення до Відповідача за призначенням та виплатою зазначеної одноразової допомоги він вже не був військовослужбовцем в розумінні Закону №2232-XII.
Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, апеляційна скарга залишається без задоволення, а Постанова суду першої інстанції без змін.
Згідно з частиною десятою ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, судове рішення апеляційної інстанції по такій справі є остаточним і оскарженню не підлягає.
Керуючись частиною десятою статті 183-2, ст.ст. 197, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а Постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 02 квітня 2015 року без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Бабенко К.А.

Судді: Степанюк А.Г.

Шурко О.І.

Головуючий суддя Бабенко К.А

Судді: Степанюк А.Г.

Шурко О.І.