Справа № 826/2737/15
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2015-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

22 травня 2015 року № 826/2737/15

Окружний адміністративний суд м. Києва, у складі: судді Добрянської Я.І., розглянув відповідно до вимог ч. 6 ст. 128 КАС України, в порядку письмового провадження адміністративну справу:

за позовом ОСОБА_1
до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Києві
третя особа про ДТГО "Південно-Західна залізниця" Зобов'язання вчинити певні дії, стягнення коштів за час тимчасової непрацездатності та моральної шкоди

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в Окружний адміністративний суд м. Києва з позовом до Управління виконавчої дирекції в м. Києві Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Україні, третя особа ДТГО «Південно-Західна залізниця» в якому просив:

- зобов'язати відповідача винести постанову, якою призначити позивачу страхові виплати, як компенсацію втраченого заробітку;

- стягнути з відповідача на користь позивача:

1) одноразову соціальну допомогу у розмірі 15 419,00 грн.;

2) виплати по листкам непрацездатності у розмірі 4 490,40 грн.;

3) страхові виплати у розмірі 64 661,76 грн.;

4) моральну шкоду у розмірі 24 360,00 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.02.2015 суддею Добрянською Я.І. відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 03.04.2015 представник позивача надав пояснення по суті позову та просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В свою чергу представник відповідача надав клопотання про зупинення провадження у справі у зв'язку з відкриттям провадження 20.02.2015 Шевченківським районним судом м. Києва цивільної справи № 761/4634/15-ц за позовом Управління виконавчої дирекції в м. Києві Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Україні до територіально Управління Держгірпромнагляду по Київській обл. та м. Києву, треті особи: Відокремлений підрозділ вагонної дільниці станції «Київ - Пасажирський», ОСОБА_1, про скасування актів Н-1 та Н-5. Представник позивача заперечив проти зазначеного клопотання, а представник третьої особи залишив прийняття рішення на розсуд суду. Судом відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача зважаючи на те, що зазначені акти Н-1 та Н-5 вже оскаржувались в суді, а саме постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 01.07.2011 № 2а-4460/11/2670 позов Управління виконавчої дирекції в м. Києві Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Україні задоволено та скасовано атки Н-1 та Н-5 комісії спеціального розслідування нещасного випадку, що стався з ОСОБА_1 27.10.2010, проте постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2012 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 01.07.2011 № 2а-4460/11/2670 скасовано та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 02.09.2014 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2012 залишено без змін. Також судом з метою надання додаткових доказів сторонам по справі оголошено перерву в судовому засіданні.

В судове засідання 29.04.2015 не прибув представник відповідача, хоча належним чином повідомлений про час, дату та місце слухання справи. Представник позивача надав додаткові пояснення до позовних вимог та просив суд у задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Суд зважаючи на неприбуття відповідача у судове засідання оголосив відповідно до ч.6 ст. 128 КАС України про перехід до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Станом на час розгляду справи по суті інших документів від сторін не надходило.

Розглянувши надані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, а також вивчивши норми чинного законодавства з приводу даного спору, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з наявних матеріалів справи ОСОБА_1 знаходився у трудових відносинах з ДТГО «Південно-Західна залізниця», в особі Вагонної дільниці станції Київ - Пасажирський (далі - ВЧ-1). Відповідно до акту спеціального розслідування нещасного випадку форми Н-1 та акту № 1 про нещасний випадок пов'язаний з виробництвом форми Н-1 27.10.2010 під час виконання своїх трудових обов'язків о 07 год. 10 хв. з ОСОБА_1 стався нещасний випадок, кваліфікований як нещасний випадок на виробництві.

У зв'язку з вказаним нещасним випадком позивач був тимчасово непрацездатний з 27.10.2010 по 14.02.2011, що підтверджується листками непрацездатності АВШ 910571, АВК 199420, АВІ 933019, АВЗ 243216.

Відповідно до довідки акту огляду МСЕК від 15.02.2011 серія 10 ААА № 135127 позивачу встановлено ІІ групу інвалідності по ураженню ОРА, причина інвалідності - трудове каліцтво. Інвалідність встановлено на довічний строк. Відповідно до довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги, від 15.02.2011 серія КА-3 № 000856 у позивача втрата складає 60 відсотків починаючи з 15.02.2015 і довічно.

У червні 2012 позивач звернувся до відповідача із заявою на отримання страхових виплат, однак відповідач постановою від 07.07.2012 № 2604/1382/1382/1 затримав призначення страхових виплат на підставі ухвали Вищого адміністративного суду України від 25.06.2012 докази чого наявні в матеріалах справи.

06.08.2012 відповідач надіслав позивачу лист № 142-Т-11, в якому повідомив про відсутність правових підстав для надання медико - соціальної допомоги знову ж таки пославшись на ухвалу Вищого адміністративного суду України від 25.06.2012.

03.02.2015 представник позивача звернувся із заявою до відповідача у якій поставив вимогу надати для ознайомлення справу позивача та йому було відмовлено. 04.02.2015 позивач звернувся із заявою до відповідача з вимогою надати копію постанови про призначення соціальних виплати, проте копію зазначеної постанови йому не було надано.

Дослідивши наявні у справі докази, проаналізувавши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін у судових засіданнях, а також вивчивши норми чинного законодавства з приводу даного спору, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача, зважаючи зокрема на наступне.

Відповідно до статті 49 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до акту спеціального розслідування нещасного випадку форми Н-1 та акту № 1 про нещасний випадок пов'язаний з виробництвом форми Н-1 27.10.2010 під час виконання свої трудових обов'язків о 07 год. 10 хв. з ОСОБА_1 стався нещасний випадок, кваліфікований як нещасний випадок на виробництві. Суд зазначає, що зазначені акти вже оскаржувались в Окружному адміністративному суді м. Києва, Київському апеляційному адміністративному суді та Вищому адміністративному суді України та не були скасовані, тож факт нещасного випадку пов'язаного з виробництвом є встановленим. Відповідно до ч.1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно із листками непрацездатності, які наявні в матеріалах справи АВШ 910571, АВК 199420, АВІ 933019, АВЗ 243216 позивач перебував не лікарняному з 27.10.2010 по 14.02.2011, проте відповідно до виписки з рахунку № 078 позивачу не було виплачено грошові кошти по листам непрацездатності АВІ 933019, АВЗ 243216 за період з 01.01.2011 по 14.02.2011 у розмірі 4 492, 40 грн. Зазначений факт не спростований відповідачем.

Відповідно до довідки акту огляду МСЕК від 15.02.2011 серія 10 ААА № 135127 позивачу встановлено ІІ групу інвалідності по ураженню ОРА, причина інвалідності - трудове каліцтво. Інвалідність встановлено на довічний строк. Відповідно до довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги, від 15.02.2011 серія КА-3 № 000856 у позивача втрата складає 60 відсотків починаючи з 15.02.2015 і довічно.

Згідно із ч.2 ст. 42 та ч. 2 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» у разі стійкої втрати професійної працездатності, встановленої МСЕК, Фонд проводить одноразову страхову виплату потерпілому, розмір якої визначається відповідно до ступеня втрати професійної працездатності, виходячи з 17 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права потерпілого на страхову виплату. Одноразова допомога виплачується потерпілому в місячний строк з дня визначення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності, а в разі смерті потерпілого - у місячний строк з дня смерті застрахованого особам, які мають на це право. Тож відповідно до зазначених норм день настання страхової виплати вважається 27.10.2010, а прожитковий мінімум на місяць відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2010» станом на зазначений день складав 907 грн. тож розмір одноразової виплати повинен скласти 15 419, 00 грн.

Також відповідно до ч.1 ст. 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» сума щомісячної страхової виплати встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячного заробітку, що потерпілий мав до ушкодження здоров'я. Щомісячна страхова виплата не повинна перевищувати середньомісячного заробітку, що потерпілий мав до ушкодження здоров'я. У разі якщо потерпілому одночасно із щомісячною страховою виплатою призначено пенсію по інвалідності у зв'язку з одним і тим самим нещасним випадком, їх сума не повинна перевищувати середньомісячний заробіток, який потерпілий мав до ушкодження здоров'я. Визначені раніше сума щомісячної страхової виплати та пенсія по інвалідності зменшенню не підлягають. Згідно із довідкою від 24.02.2011 № 660 за підписом начальника ВЧ-1 ОСОБА_2 та головного бухгалтера ОСОБА_3 середньомісячний заробіток позивача складає 2 993, 60 грн., тож сума, що підлягає відшкодуванню позивачу за період з 01.03.2012 по 01.03.2015 з урахуванням ступені втрати професійної працездатності складає 64 661, 76 грн.

Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно із постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

В обґрунтування позовних вимог щодо моральної шкоди позивач зазначив, що дії відповідача щодо не здійснення соціальних виплат порушили конституційні права, а саме ст. 46 Конституції України відповідно до якої громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом, чого і був позбавлений позивач.

Відповідно до ч.1 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суд проаналізувавши законодавство та судову практику, а також доводи позивача, щодо порушення його конституційних прав, погоджується з зазначеними доводами позивача та виходячи з принципів розумності та справедливості, вирішив задовольнити вимогу позивача щодо стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 20 мінімальних заробітних плат, що складає 24 360, 00 грн.

Згідно ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів суду необґрунтованість та безпідставність заявлених позивачем позовних вимог, що підтверджується наявними у справі доказами, а позивач свою чергу надав суду все необхідні правові докази.

В свою чергу зважаючи на те, що позивач надав суду всі необхідні докази по справі суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, та керуючись ст.ст. 2, 71, 86, 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Зобов'язати Управління виконавчої дирекції в м. Києві Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Україні винести постанову, якою призначити ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1) страхові виплати, як компенсацію втраченого заробітку;

3. Стягнути з Управління виконавчої дирекції в м. Києві Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Україні на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1):

- одноразову соціальну допомогу у розмірі 15 419,00 грн.;

- виплати по листкам непрацездатності у розмірі 4 490,40 грн.;

- страхові виплати у розмірі 64 661,76 грн.;

- моральну шкоду у розмірі 24 360,00 грн.

Строк і порядок набрання судовим рішенням законної сили встановлені у статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя Я.І. Добрянська