Справа № 813/7420/13-а
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2015-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2015 року Справа № 876/813/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Дяковича В.П., Іщук Л.П.,

з участю секретаря судових засідань Сідельник Г.М.,

представник позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Ониська З.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2013 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ :

У жовтні 2013 року фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (далі - ФОП ОСОБА_4.) звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив визнати нечинними і скасувати податкові повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області (далі - ДПІ у Франківському р-ні):

№ від 14.08.2013 року, яким йому збільшену суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб (далі - ПДФО) на 378745,89 грн., з яких 302996,71 грн. за основним платежем та 75749,18 грн. за штрафним (фінансовими) санкціями;

№ від 31.05.2013 року про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість (далі - ПДВ) на 42306,25 грн., з яких 34331,00 грн. за основним платежем та 7975,25 грн. за штрафним (фінансовими) санкціями;,

№ від 31.05.2013 року, яким було збільшено суму грошового зобов'язання із збору за забруднення навколишнього природного середовища на 170,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2013 року у справі № 813/7420/13-а позов було задоволено частково. Визнано протиправними і скасовано податкові повідомлення-рішення ДПІ у Франківському р-ні № від 31.05.2013 року та № від 14.08.2013 року. Окрім того, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Франківському р-ні № від 31.05.2013 року у частині збільшення суми грошового зобов'язання зі збору за забруднення навколишнього природного середовища в сумі 169 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У апеляційній скарзі ДПІ у Франківському р-ні просила скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову про відмову у задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_4 повністю.

Апеляційну скаргу обґрунтував тим, що проведеною перевіркою було встановлено, що до складу витрат ФОП ОСОБА_4 включив витрати на придбання пально-мастильних матеріалів та витрати по відрядженнях найманих робітників при здійсненні вантажних перевезень за 2011 рік на суму 815166,98 грн., за 2012 рік на суму 1110320,51 грн.

До перевірки позивач надав подорожні листи вантажного автомобіля в міжнародному сполученні, у яких графи «показання спідометра при виїзді з гаража, показання спідометра при поверненні в гараж, маршрут руху, відстань в км, пробіг в км, з вантажем, без вантажу, виконано км всього, в т.ч. по іноземній території, перевезено тонн, паливо: залишок при виїзді, залишок при поверненні, вид палива, одержано палива, витрати палива по факту, витрати палива по нормі, економія палива (+) чи (-)» не заповнені, а отже не встановлено кількість пально-мастильних матеріалів, витрачених при здійсненні перевезень, і немає можливості обчислити їх вартість для включення їх до складу понесених витрат.

Виходячи з приписів п. 14.1.181 ст. 14, п. 198.4. ст. 198 Податкового кодексу України (далі - ПК України) ФОП ОСОБА_4 не підтвердив використання пально-мастильних матеріалів в оподатковуваних операціях і суми ПДВ, сплачені при їх придбанні, ним безпідставно включено до складу податкового кредиту за період 2011-2012 року на суму 34331 грн.

Окрім того, за період з 01.04.2010 року по 31.12.2010 року ФОП ОСОБА_4 проводив діяльність з використанням транспортних засобів та був платником збору за забруднення навколишнього природного середовища, згідно із Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища»

При цьому податкова звітність ФОП ОСОБА_4 не подана до податкового органу за IV квартал 2010 року, а отже позивачем порушено ст. 6 п.6.2 Інструкції про порядок обчислення та сплати збору за забрудненні навколишнього природного середовища №162/379 від 19.07.1999 року, пп. 4.1.1. п.4.1 ст. 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами.

Представник відповідача у ході апеляційного розгляду підтримав вимоги, викладені у апеляційній скарзі, та просив скасувати постанову суду першої інстанції, відмовивши у задоволенні позову ФОП ОСОБА_4 у повному обсязі.

Представник позивача заперечив обґрунтованість доводів апелянта, просив залишити оскаржуване судове рішення без змін, а апеляційну скаргу відповідача - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача та учасників процесу, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.

Частково задовольняючи позов ФОП ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що ДПІ у Франківському р-ні було проведено планову виїзну документальну перевірку ФОП ОСОБА_4 за період з 01.01.2010 року по 31.12.2012року (акт №777/17-2/НОМЕР_4 від 17.05.2013 року). Під час перевірки податковий орган встановив, що ФОП ОСОБА_4 у період з 18.10.2010 року по 31.12.2012 року надавав послуги по міжнародному перевезенню вантажів власним автомобільним транспортом. При цьому позивачем включено до складу витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, витрати на придбання пально-мастильних матеріалів та витрати по відрядженнях найманих робітників при здійсненні вантажних перевезень за 2011 рік на суму 815166,98 грн., за 2012 рік на суму 1110320,51 грн.

На підставі п. 1.3 Наказу Мінтрансу від 10.02.1998 року № 43 «Про затвердження Норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті» наказом № 01/11 від 25.03.2011 року ФОП ОСОБА_4 встановив норми (в т.ч. базову лінійну норму, норму на виконання транспортної роботи, а також коригуючі коефіцієнти згідно п. 3.1.1, 3.1.10., 3.1.13, 3.1.14 наказу № 43 від 10.02.1998 року) для автомобіля: вантажний Мерседес № НОМЕР_5 з причепом № НОМЕР_6; вантажний Мерседес № НОМЕР_7 з причепом № НОМЕР_14; вантажний Мерседес № НОМЕР_8 з причепом № НОМЕР_9, оскільки вказаний наказ не передбачає нормативів для списання пального належними позивачу вантажними автомобілями Мерседес (DAIMLER CHRYSLER) модифікації ACTROS 1835.

Факт використання перелічених вантажних автомобілів в підприємницькій діяльності ФОП ОСОБА_4 підтверджується в т.ч. подорожніми листами вантажного автомобіля в міжнародному сполученні.

Наведених у подорожніх листах відомостей достатньо для встановлення факту надання ФОП ОСОБА_4 транспортних послуг по міжнародному перевезенню вантажу та віднесення до витрат вартості зазначеної в цих листах кількості дизельного пального.

ФОП ОСОБА_4 надав суду та до перевірки звіти про використання коштів на відрядження або під звіт за охоплений перевіркою період, до кожного з котрих долучено документальне підтвердження використання водіями коштів (платіжні документи про оплату пального, послуг митниці та ДП «Служба міжнародних автомобільних перевезень», а також про розмір добових водію тощо).

У акті перевірки від 17.05.2013 року ревізори вказували про відсутність таких доказів, однак після подання позивачем скарги у адміністративному порядку в акті від 05.08.2013 року ревізор вказав про часткове надання таких документів, але не врахував їх показників з причини неналежного оформлення (без пояснення, в чому саме полягає їх неналежне оформлення).

У листі від 08.08.2013 року про внесення змін до акта від 05.08.2013р. ревізор вже вказує, що ФОП ОСОБА_4 до перевірки не представив в повному обсязі та представив не належним чином оформлені звіти про використання коштів, виданих працівникам на відрядження.

Оскільки наведені акти не містили відомостей про те, в чому саме полягає неналежність звітів про використання коштів на відрядження суд критично оцінив доводи податкового органу щодо документального непідтвердження ФОП ОСОБА_4 факту понесення витрат на відрядження водіїв.

На вимогу суду представник позивача надав реєстри первинних документів, у яких містяться відомості про найменування, дату та номер первинного документа, а також вид товару (дизпаливо, олива, страховка, авансовий звіт тощо), на підставі яких формувалися показники графи «вартість документально підтверджених витрат, пов'язаних з господарською діяльністю» податкових декларацій ФОП ОСОБА_4 про майновий стан і доходи за 2011-2012 роки.

З огляду на це висновок відповідача про не підтвердження ФОП ОСОБА_4 понесених витрат на придбання пально-мастильних матеріалів та витрат по відрядженнях найманих робітників при здійсненні вантажних перевезень за 2011-2012 року є помилковим і податкове повідомлення - рішення № від 14.08.2013р. слід скасувати.

Одночасно суд дійшов висновку про правомірність формування ФОП ОСОБА_4 показників податкового кредиту з ПДВ за рахунок сум податку, сплачених в ціні таких пально-мастильних матеріалів. Тому податкове повідомлення - рішення № від 31.05.2013 року також підлягає скасуванню.

Окрім того, судом було встановлено, що у період з 01.04.2010 року по 31.12.2010 року ФОП ОСОБА_4 здійснював підприємницьку діяльність з використанням вантажних транспортних засобів та на підставі норм Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» був платником збору за забруднення навколишнього природного середовища. Як платник збору за забруднення навколишнього природного середовища позивач був зобов'язаний протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) кварталу (31.12.2010р.), тобто до 10 лютого 2011 року, подати податковому органу розрахунок збору за забруднення навколишнього природного середовища, однак свого обов'язку не виконав.

Щодо розмірів штрафних санкцій за порушення ФОП ОСОБА_4 податкового законодавства, суд виходив із того, що п. 7 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» Розділ XX «Перехідні положення» ПК України встановлено, що штрафні санкції за порушення податкового законодавства за період з 1 січня по 30 червня 2011 року застосовуються у розмірі не більше 1 грн. за кожне порушення.

Тому податковий орган безпідставно не врахував наведену норму і штрафні санкції повинні нараховуватися у розмірі 1 грн., а отже оскаржене податкове повідомлення-рішення № від 31.05.2013 року є частково протиправним.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, ДПІ у Франківському р-ні було проведено планову виїзну документальну перевірку ФОП ФОП ОСОБА_4 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2010 року по 31.12.2012року, результати якої оформлено актом №777/17-2/НОМЕР_4 від 17.05.2013 року.

Висновки, зроблені податковим органом під час перевірки та викладені у зазначеному акті перевірки від 17.05.2013 року, лягли в основу оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Оцінюючи правомірність включення ФОП ОСОБА_4 у період з 18.10.2010 року по 31.12.2012 року до складу витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, витрати на придбання пально-мастильних матеріалів при наданні послуги по міжнародному перевезенню вантажів власним автомобільним транспортом, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до приписів ст. 177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник ПДВ, не включаються до витрат і доходу суми ПДВ, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

До переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Пунктом 138.1 статті 138 ПК передбачено, що витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств, складаються із:

- витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті;

- інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;

- крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 138.4 статті 138 ПК України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Згідно із пунктом 138.8 статті 138 ПК України собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: - прямих матеріальних витрат; - прямих витрат на оплату праці; - амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; - загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; - вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; - інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Підпунктом «г» підпункту 138.8.5 пункту 138.8 статті 138 ПК передбачено, що до складу загальновиробничих витрат включаються серед інших витрати на утримання, експлуатацію та ремонт, страхування, оперативну оренду основних засобів, інших необоротних активів загальновиробничого призначення.

Згідно з пунктом 138.2 статті 138 ПК витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 статті 139 ПК України не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

ФОП ОСОБА_4 у період, охоплений перевіркою період, був платником ПДВ, а основними видами його діяльності були:

- вантажний автомобільний транспорт (КВЕД 49.41);

- інша допоміжна діяльність у сфері транспорту (КВЕД 52.29).

Окрім того, у позивача була ліцензія Головної державної інспекції на автомобільному транспорті № 324049 на право надавати послуги з внутрішніх та міжнародних перевезень вантажів автомобільним транспортом.

Перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_4 у період, що підлягав перевірці, надавав послуги по міжнародному перевезенню вантажів автомобільним транспортом та використовував власні транспортні засоби (автомобіль вантажний DAIMLER CHRYSLER № НОМЕР_5; причіп бортовий № НОМЕР_6; автомобіль вантажний DAIMLER CHRYSLER № НОМЕР_7; причіп бортовий № НОМЕР_9; автомобіль вантажний DAIMLER CHRYSLER № НОМЕР_8; причіп бортовий № НОМЕР_13) і працю трьох найманих працівників-шоферів.

Судом першої інстанції безспірно встановлено, що па підставі п. 1.3 наказу Міністерства транспорту України від 10.02.1998 року № 43 «Про затвердження Норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті» ФОП ОСОБА_4 наказом № 01/11 від 25.03.2011 року встановив відповідні норми щодо наявних у нього транспортних засобів з огляду на відсутність зазначеному наказі від 10.02.1998 року № 43 нормативів для списання пального для вантажних автомобілів Мерседес (DAIMLER CHRYSLER) модифікації ACTROS 1835.

Сам факт використання ФОП ОСОБА_4 належних йому вантажних автомобілів у підприємницькій діяльності не заперечується податковим органом і підтверджується, окрім іншого, подорожніми листами вантажного автомобіля в міжнародному сполученні, у яких зафіксовано марку та державний номерний знак автомобіля та причепа, П.І.Б. водія, дату виїзду з гаража, замовника послуг по перевезенню, маршрут перевезення, місце завантаження та розвантаження, фактично пройдену відстань, відмітки про маршрут перевезення, а також розрахунок витрат пального на перевезення в літрах, проведений згідно нормативів на підставі наказу № 01/11 від 25.03.2011 року.

При цьому 31.05.2006 року наказ Міністерства статистики України та Міністерства транспорту України від 07.08.1996 року № 228/253 «Про затвердження Інструкції про порядок виготовлення, зберігання, застосування єдиної первинної транспортної документації для перевезення вантажів автомобільним транспортом та обліку транспортної роботи» було виключено з Державного реєстру нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади і на підставі висновку Міністерства юстиції України від 15.05.2006 року № 10/68 рішення про його державну реєстрацію скасовано. Спільний наказ Міністерства статистики України та Міністерства транспорту України від 29.12.1995 року № 488/346 «Про затвердження типових форм первинного обліку роботи вантажного автомобіля», яким затверджено форму подорожнього листа вантажного автомобіля в міжнародному сполученні, не зареєстрований в Міністерстві юстиції України. Отже слід погодитися із судом першої інстанції у тому, що виходячи із приписів Указу Президента України від 03.10.1992 року № 493/92 «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» ФОП ОСОБА_4 не зобов'язаний застосовувати передбачені наведеними нормативними актами типові форми подорожніх листів чи обов'язково заповнювати всі наявні в таких типових формах реквізити.

Одночасно апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що наведених у наданих позивачем подорожніх листах відомостей достатньо для встановлення факту надання ФОП ОСОБА_4 транспортних послуг по міжнародному перевезенню вантажу та віднесення до витрат вартості зазначеної в цих листах кількості дизельного пального з огляду на те, що з наявних у них відомостей можна становити замовника послуг по перевезенню, водія та автомобіль з причепом, який здійснював перевезення, маршрут перевезення, пункт навантаження та розвантаження, відстань між цими пунктами, загальну протяжність маршруту та кількість палива, списаного на поїздку згідно із встановленими по підприємству нормативами для конкретного автомобіля.

Разом із тим, апеляційна скарга не містить доводів на спростування висновків суду першої інстанції про те, що ФОП ОСОБА_4 належним чином підтвердив понесені витрати у зв'язку із оплатою водіям відрядження та видачею коштів під звіт.

З огляду на це апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції у тому, що висновок ДПІ у Франківському р-ні щодо непідтвердження ФОП ОСОБА_4 понесених витрат на придбання пально-мастильних матеріалів та по відрядженнях найманих робітників при здійсненні вантажних перевезень за 2011-2012 роки є необґрунтованим, а отже податкове повідомлення - рішення № від 14.08.2013 року підлягає скасуванню.

З аналогічних підстав та з урахуванням приписів ст. 198 ПК України суд апеляційної інстанції вважає вірним твердження суду першої інстанції щодо помилковості висновку податкового органу про заниження ФОП ОСОБА_4 суми ПДВ до сплати в розмірі 34331 грн. та протиправності податкового повідомлення - рішення № від 31.05.2013 року.

Оцінюючи правильність вирішення судом першої інстанції позовних вимог ФОП ОСОБА_4 щодо податкового повідомлення-рішення № від 31.05.2013 року, апеляційний суд виходить із такого.

Учасниками судового розгляду не заперечується те, що у період з 01.04.2010 року по 31.12.2010 року ФОП ОСОБА_4 здійснював підприємницьку діяльність з використанням вантажних транспортних засобів та на підставі норм Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» був платником збору за забруднення навколишнього природного середовища та був зобов'язаний подати розрахунок по збору за забруднення навколишнього природного середовища за IV квартал 2010 року у відповідності до п.6.2 ст. 6 Інструкції про порядок обчислення та сплати збору за забрудненні навколишнього природного середовища, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України, Державної податкової адміністрації України від 19.07.1999 року № 162/379, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 09.08.1999 року за № 544/3837.

Відповідно до п. 7.1 ст. 7 вказаної Інструкції у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, платники збору складають податкові розрахунки за формою, затвердженою центральним органом державної податкової служби, наростаючим підсумком за квартал, півріччя, дев'ять місяців та рік і подають їх протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) кварталу, до органів державної податкової служби.

Свого обов'язку щодо подання зазначеного розрахунку збору за забруднення навколишнього середовища ФОП ОСОБА_4 не виконав.

При цьому суд першої інстанції погоджується із думкою суду першої інстанції про те, що оскільки вказане порушення позивачем було допущено у період з 01.01.2011 року по 30.06.2011 року, то при визначенні розміру штрафних санкцій відповідач був зобов'язаний врахувати приписи пункту 7 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» Розділ XX «Перехідні положення» ПК України і обмежити штрафні санкції розміром не більше 1 грн.

Відтак часткове визнання протиправним та скасування судом першої інстанції оскаржуваного позивачем податкового повідомлення-рішення № від 31.05.2013 року у частині збільшення суми грошового зобов'язання зі збору за забруднення навколишнього природного середовища в сумі 169 грн. суд апеляційної інстанції вважає правомірним.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а відтак апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України апеляційний суд,

УХВАЛИВ :

апеляційну скаргу державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2013 року у справі № 813/7420/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді В.П.Дякович

Л.П.Іщук

Ухвала у повному обсязі складена 15 травня 2015 року.