Справа № 820/1267/15
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2015-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2015 р.Справа № 820/1267/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Калиновського В.А.

Суддів: Бенедик А.П. , Філатова Ю.М.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2015р. по справі № 820/1267/15

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Комунального закладу "Харківський спеціальний навчально-виховний комплекс" Харківської обласної ради

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Комунального закладу "Харківський спеціальний навчально-виховний комплекс" Харківської обласної ради, в якому просив суд: 1) визнати неправомірними дії Комунального закладу "Харківський спеціальний навчально-виховний комплекс" Харківської обласної ради, що полягають у ненаданні повної та точної інформації на запит фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про надання публічної інформації № 5 від 14.01.2015р.; 2) зобов'язати Комунальний заклад "Харківський спеціальний навчально-виховний комплекс" Харківської обласної ради надати Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 інформацію, що запитувалася ним в інформаційному запиті № 5 від 14.01.2015р., а саме: з якими суб'єктами господарювання Комунальний заклад "Харківський спеціальний навчально-виховний комплекс" Харківської обласної ради уклав угоди на постачання продуктів харчування та продовольчої сировини на 2015 рік, а також які продукти харчування та за якими цінами за одиницю товару закуповує Комунальний заклад "Харківський спеціальний навчально-виховний комплекс" Харківської обласної ради на 2015 рік; надати завірені належним чином копії договорів на закупівлю продуктів харчування та продовольчої сировини на 2015 рік з додатками до них; інформацію про те, що саме стало підставою для укладення договорів на постачання продуктів харчування та продовольчої сировини саме з тими суб'єктами господарювання, з якими вказані договори були укладені; інформацію, що саме стало обґрунтуванням для укладення договорів на постачання продуктів харчування та продовольчої сировини саме за тими цінами за одиницю товару, які були визначені в укладених між Комунальним закладом "Харківський спеціальний навчально-виховний комплекс" Харківської обласної ради та суб'єктами господарювання договорах про постачання продуктів харчування.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що 14.01.2015 року звернувся із інформаційним запитом до Комунального закладу "Харківський спеціальний навчально-виховний комплекс" Харківської обласної ради, в якому просив надати інформацію з якими саме суб'єктами господарювання відповідач укладав угоди на постачання продуктів харчування та продовольчої сировини на 2015 рік, також надати належним чином завірені копії цих договорів та вказати підстави, через врахування яких укладено ці договори. Листом від 23.01.2015 року відповідач відмовив позивачу у наданні запитуваної інформації. На думку позивача такі дії відповідача суперечать приписам та положенням Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Представник відповідача, Комунального закладу "Харківський спеціальний навчально-виховний комплекс" Харківської обласної ради, вважає адміністративний позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2015 року в задоволенні адміністративного позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті постанови, норм матеріального та процесуального права, а саме: ч. 1 ст. 7, ч. 7 ст. 6, ч. 5 ст. 6, п. 2 ч. 5 ст. 19, ст. 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації», ст.ст. 9, 159 КАС України, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідач подав заперечення на апеляційну скаргу, в яких він, наполягаючи на законності та обґрунтованості постанови суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову без змін.

В судове засідання апеляційної інстанції сторони не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Представник відповідача надав клопотання, в якому просив відкласти розгляд справи у зв'язку із направленням у службове відрядження. Разом з тим, враховуючи, що позивач не позбавлений можливості направити іншого представника та у зв'язку з необхідністю дотримання розумних строків розгляду справи визначених КАС України, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість вказаного клопотання, та як наслідок, відсутність правових підстав для відкладення розгляду справи.

Враховуючи неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів на підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 14.01.2015 року позивач звернувся із інформаційним запитом №5 до Комунального закладу "Харківський спеціальний навчально-виховний комплекс" Харківської обласної ради, в якому просив надати інформацію, з якими суб'єктами господарювання Комунальний заклад "Харківський спеціальний навчально-виховний комплекс" Харківської обласної ради уклав угоди на постачання продуктів харчування та продовольчої сировини на 2015 рік, а також, які продукти харчування та за якими цінами за одиницю товару закуповує Комунальний заклад "Харківський спеціальний навчально-виховний комплекс" Харківської обласної ради на 2015 рік; надати завірені належним чином копії договорів на закупівлю продуктів харчування та продовольчої сировини на 2015 рік з додатками до них; інформацію про те, що саме стало підставою для укладення договорів на постачання продуктів харчування та продовольчої сировини саме з тими суб'єктами господарювання, з якими вказані договори були укладені; інформацію, що саме стало обґрунтуванням для укладення договорів на постачання продуктів харчування та продовольчої сировини саме за тими цінами за одиницю товару, які були визначені в укладених між Комунальним закладом "Харківський спеціальний навчально-виховний комплекс" Харківської обласної ради та суб'єктами господарювання договорах про постачання продуктів харчування (а.с. 9).

Листом від 23.01.2015 року №41 директор Комунального закладу "Харківський спеціальний навчально-виховний комплекс" Харківської обласної ради повідомив позивача, що у відповідності до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про доступ до публічної інформації" доступ до інформації, яка є конфіденційною, може обмежуватись фізичною або юридичною особою (крім суб'єктів владних повноважень). Така інформація може поширюватись лише у порядку, визначеному такими особами, за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. У відповідності до змісту вказаної норми закону інформація, вказана у ч.5 ст. 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації" не є виключенням з переліку інформації, яка може бути визнана конфіденційною. Оскільки запрошувана інформація фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 стосується не лише Комунального закладу "Харківський спеціальний навчально-виховний комплекс" Харківської обласної ради, як розпорядника інформації, але й осіб, з якими укладено договори про придбання продукції для державних потреб, інформація, яка стосується цих договорів та їх змісту, є конфіденційною і може бути надана тільки з дозволу відповідних осіб (а.с.10).

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що Комунальний заклад "Харківський спеціальний навчально-виховний комплекс" Харківської обласної ради не є суб'єктом владних повноважень у розумінні п.7 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України, тому інформація (договори та додатки) є результатом діяльності відповідача не як суб'єкта владних повноважень, а як учасника господарських правовідносин та не вважається публічною. Окрім прізвищ, імен, по батькові фізичних осіб та найменувань юридичних осіб в договорах, копії яких просить надати позивач, міститься інформація з обмеженим доступом (персональні данні та інформація, доступ до якої обмежено юридичною особою), положення вищевказаних нормативно-правових актів покладають на відповідача обов'язок захищати таку інформацію від неправомірного доступу, розголошення тощо. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що з аналізу запиту позивача вбачається, що він не містить у собі прохання надати конкретну публічну інформацію, а лише є проханням надати якусь інформацію у вигляді усіх договорів та додатків.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Правовідносини, які складаються у сфері розгляду звернень суб'єктів стосовно отримання публічної інформації, врегульовані Конституцією України, Законами України "Про інформацію", "Про доступ до публічної інформації" та відповідними спеціальними законами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації», з урахуванням положень ст. 1 Закону України «Про інформацію», публічна інформація визначається як відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації.

Тобто публічна інформація це: відомості - отримані або створені у процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством; відомості, які знаходяться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації.

Згідно з п. 7 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України, суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Крім того, п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» встановлює, що суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади АРК, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання.

Згідно з п.п. 1.3., 1.6. Статуту Комунального закладу «Харківський спеціалізований навчально-виховний комплекс» Харківської обласної ради (далі - Статут), відповідач заснований на майні спільної власності територіальних громад, сіл, селищ, міст області та є юридичною особою.

Діяльність відповідача регулюється Законами України «Про освіту», «Про загальну середню освіту», «Про реабілітацію інвалідів в Україні», Статутом та іншими нормативно-правовими актами у сфері освіти.

Відповідно до положень вказаних нормативних актів та п. 2.2 Статуту, відповідач - навчальний заклад, що забезпечує реалізацію прав громадян з вадами слуху і мови на здобуття дошкільної, повної загальної середньої освіти.

Під управлінською функцією розуміється законодавче наділення суб'єкта владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти відповідно зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб'єкта (Інформаційний лист Верховного Суду України від 26.12.2005 № 3.2.-2005).

Вказаних повноважень відповідач не має, а також не виконує жодних делегованих повноважень від органів державної влади чи місцевого самоврядування, отже, жодним чином не відноситься до суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до Довідки Вищого адміністративного суду України про вивчення та узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 01.06.2013 (далі - Довідка ВАСУ) інформація не може бути публічною, якщо вона створена не суб'єктом владних повноважень.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів зазначає, що будь-яка інформація, що створена в процесі діяльності відповідача, незалежно від напряму діяльності та завдань, не може вважатися публічною та не підпадає під дію положень Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Крім того, ВАСУ у Довідці зазначив, що однією з основних ознак публічної інформації є те, що вона має бути заздалегідь відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях. У разі відсутності цієї ознаки інформація не належить до публічної.

Письмові докази свідчать, що відповідач не має у своєму розпорядженні зведеної, відображеної та задокументованої будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформації про контрагентів, закуплених протягом 2015 року продуктів харчування та цін на них.

Тобто, позивач фактично порушив питання не про отримання наявної у відповідача публічної інформації, а про створення нової інформації, якої досі ще не існувало.

З аналізу положень ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» та ст. 1 Закону України «Про інформацію» вбачається, що законодавцем на розпорядників публічної інформації покладено обов'язок надавати на запити зацікавлених осіб вже реально існуючу на момент отримання запиту (тобто раніше створену і, в силу цього, вже наявну в розпорядженні) інформацію.

Разом з тим, Закон України «Про доступ до публічної інформації» не вимагає (не зобов'язує) відповідача у відповідь на запит створювати нову (тобто таку, якої раніше не існувало) інформацію шляхом складення певного переліку постачальників, продуктів харчування та цін на них або надавати інформацію, яка потребує створення в інший спосіб, у тому числі в формі переліків, звітів, таблиць тощо.

Такий висновок підтверджується також положеннями ч. 1 ст. 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації», де зазначено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Вказане означає, що положення Закону України «Про доступ до публічної інформації» поширюються виключно на ті правовідносини, в яких на момент отримання відповідного запиту розпорядник вже мав в своєму володінні певну інформацію, котра підпадає під визначення публічної.

Крім того, інформація щодо продуктів харчування та цін на них не відноситься до інформації щодо використання бюджетних коштів, а є результатом діяльності відповідача не як суб'єкта владних повноважень, а як учасника господарських правовідносин.

Додатково колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що позивач фактично запитував лише копії документів відповідача, що стосуються його господарської діяльності, а не інформацію щодо використання бюджетних коштів.

Так, у ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частинами 3 та 4 ст. 263 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначено, що господарсько-торговельна діяльність може здійснюватися суб'єктами господарювання в таких формах: матеріально-технічне постачання і збут; енергопостачання; заготівля; оптова торгівля; роздрібна торгівля і громадське харчування; продаж і передача в оренду засобів виробництва; комерційне посередництво у здійсненні торговельної діяльності та інша допоміжна діяльність по забезпеченню реалізації товарів (послуг) у сфері обігу. Господарсько-торговельна діяльність опосередковується господарськими договорами поставки, контрактації сільськогосподарської продукції, енергопостачання, купівлі-продажу, оренди, міни (бартеру), лізингу та іншими договорами.

Згідно ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення. Сторонами договору поставки можуть бути суб'єкти господарювання, зазначені у пунктах 1, 2 частини другої статті 55 цього Кодексу. Реалізація суб'єктами господарювання товарів негосподарюючим суб'єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Частинами 1 та 2 ст. 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У ст. 655 ЦК України вказано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом вказаних норм можна дійти висновку, що законодавство встановлює чітке розуміння терміну «договір», як підставу для можливості здійснення господарської діяльності, що не відноситься до інформації щодо використання бюджетних коштів. Таким чином, надання договорів відповідача, в якості публічної інформації, позивачу, не передбачено законом.

Крім того, у договорах міститься інформація з обмеженим доступом про фізичних осіб (ідентифікаційний номер, адреса місця реєстрації, телефони тощо) та юридичних осіб.

Відповідно до ч. 1. ст. 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» інформацією з обмеженим доступом є, зокрема конфіденційна інформація. Конфіденційна інформація - інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб'єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. Розпорядники інформації, які володіють конфіденційною інформацією, можуть поширювати її лише за згодою осіб, які обмежили доступ до інформації, а за відсутності такої згоди - лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (ст. 7 Закону України «Про доступ до публічної інформації»).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 21 Закону України «Про інформацію» інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Інформація про ідентифікаційний номер, адресу місця реєстрації та телефон є персональними даними фізичної особи.

Згідно з ч.ч.1, 2. ст. 14 Закону України «Про захист персональних даних» поширення персональних даних передбачає дії щодо передачі відомостей про фізичну особу за згодою суб'єкта персональних даних.

Отже, враховуючи, що окрім прізвищ, імен, по батькові фізичних осіб та найменувань юридичних осіб в договорах міститься інформація з обмеженим доступом (персональні данні та інформація, доступ до якої обмежено юридичною особою), положення вищевказаних нормативно-правових актів покладають на відповідача обов'язок захищати таку інформацію від неправомірного доступу, розголошення тощо.

Надання відповідачем інформації, яка є конфіденційною нерозривно пов'язано з втручанням (правомірним/допустимим/протиправним) в особисте життя особи, щодо якої така інформація розповсюджується.

Право особи на таємницю особистого життя; захист від свавільного чи незаконного втручання в особисте і сімейне життя гарантовано кожному ст. 301 Цивільного кодексу України, ст. 8, 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. 2 ст. 29 Загальної декларації прав людини, ст. 17 Міжнародного Пакта про громадянські та політичні права.

Можливість отримання інформації про особу без її згоди може мати місце лише у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Такі дії допускаються винятково у визначених законом випадках в обсязі, обумовленому лише інтересами національної безпеки, територіальної цілісності, економічного добробуту, для охорони здоров'я населення, громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, захисту репутації або прав інших людей, а також для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

В той же час збирання, зберігання, використання і поширення конфіденційної інформації про особу, без попередньої згоди цієї особи, має ознаки неправомірного втручання її в особисте життя.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що надання позивачеві копій договорів, що містять вказану інформацію може зашкодити правам та законним інтересам фізичних та юридичних осіб.

Законом України «Про доступ до публічної інформації» не передбачено обов'язку розпорядника будь-яким чином прикривати інформацію з обмеженим доступом, яка міститься в документах (заклеювати, заштриховувати тощо). Більш того, для закриття положень договору, що містять інформацію з обмеженим доступом, розпоряднику фактично необхідно створити новий документ.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» запит на інформацію має містити, серед іншого, загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит.

З аналізу запиту позивача вбачається, що він не містить у собі прохання надати конкретну публічну інформацію, а лише є проханням надати якусь інформацію у вигляді усіх договорів та додатків.

Отже, позивач у запиті, у порушення вимог ст. 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації», попросив надати не публічну інформацію, а певні договори та додатки, які не містять жодних відомостей про розпорядження бюджетними коштами.

Це свідчить про те, що існування інформації, яку позивач бажав отримати у відповідь на запит, є припущенням, жодними фактичними даними не підтвердженим.

З врахуванням вищевикладеного, повно і всебічно з'ясувавши обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, оцінюючи наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні на предмет належності, допустимості та достовірності кожного доказу окремо, а також достатності та взаємного зв'язку доказів у їх сукупності, як того вимагає процесуальне законодавство, проаналізувавши норми матеріального права, які належить застосувати до спірних правовідносини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2015 року по справі № 820/1267/15 прийнята з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для її скасування не виявлено.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 197, 198, 200, п. 1 ч. 1 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2015р. по справі № 820/1267/15 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Калиновський В.А.
Судді(підпис) (підпис) Бенедик А.П. Філатов Ю.М.