Справа № 802/1188/15-а
Суддя: Віятик Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2015-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

26 травня 2015 р. Справа № 802/1188/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Віятик Н.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Бондаренка Ігоря Валерійовича

позивача: Данилюк В.М.

відповідача: Голуб Н.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: Вінницького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до: комунального підприємства "Козятинська районна аптека Козятинської районної ради"

про: стягнення заборгованості в розмірі 14287,15 грн., -

ВСТАНОВИВ:

28.04.2015 до Вінницького окружного адміністративного суду звернулось Вінницьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі - позивач, Фонд) з адміністративним позовом до комунального підприємства «Козятинська районна аптека Козятинської районної ради» (далі - відповідач, КП «Козятинська районна аптека Козятинської районної ради») про стягнення заборгованості в розмірі 14287,15 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в порушення статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів" відповідач не виконав встановленого нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів у 2014 році, в зв'язку з чим зобов'язаний сплатити адміністративно-господарські санкції та пеню в загальному розмірі 14287,15 грн.

Представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити на підставі та в межах заявлених позовних вимог.

Представники відповідача щодо позовних вимог заперечувала та просила відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав їх необґрунтованості та на основі наданих до суду письмових доказах.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини і відповідні їм правовідносини.

КП «Козятинська районна аптека Козятинської районної ради» як роботодавець, що використовує найману працю, зобов'язане виконувати соціальні програми щодо охорони прав малозахищених верств населення, в тому числі інвалідів, зокрема шляхом створення чи виділення робочих місць для працевлаштування інвалідів згідно законодавства України.

Як свідчать надані до суду докази, на виконання встановленого обов'язку відповідачем з 25.06.2014, з дня відкриття вакансії на підприємстві, до Козятинського міськрайонного центру зайнятості подавалась Інформація про попит на робочу силу (вакансії) за формою №3-ПН, з інформування щодо наявності вакансій для інвалідів.

Відповідачем також подано до Вінницького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2014 рік за формою 10-ПІ, затвердженою наказом Мінпраці України від 10.02.2007 №42. В даному звіті відповідачем зазначено, що в 2014 році середньооблікова кількість штатних працівників в нього становила 13 осіб, середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 0 осіб, фонд оплати праці штатних працівників - 366,7 тис. грн., середньорічна заробітна плата штатного працівника - 28207,69 грн. Кількість інвалідів, які повинні працювати відповідно до статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» становить 1 особа.

Листом від 02.04.2015 №05-31/144 Козятинський міськрайонний центр зайнятості повідомив позивача, що відповідач лише з 25.06.2014 почав подавати центру зайнятості інформацію про попит па робочу силу за формою № 3-ПН для працевлаштування інвалідів. Таким чином, на думку позивача, відповідач до 25.06.2014 не здійснював достатніх заходів для працевлаштування інвалідів.

Оскільки відповідачем не виконано нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів тому до останнього застосовано адміністративно-господарську санкцію у розмірі половини середньої річної заробітної плати - 14103,85 грн. та пеня - 183,30 грн., які відповідачем не сплачені, що стало підставою для звернення з позовом до суду.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд керується та враховує наступне.

Статтею 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" (далі - Закон) встановлено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів.

Згідно статті 18 Закону забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підприємства зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленою Кабінетом Міністрів України.

В силу положень абзацу 3 статті 18-1 Закону Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Статтею 20 Закону, передбачено, що підприємства, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону.

З аналізу положень вказаного Закону вбачається, що на суб'єктів господарювання покладено обов'язок виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів і надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів. При цьому, обов'язок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком самостійно підбирати інвалідів на створені робочі місця. Водночас, законодавець зобов'язує підприємства надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів.

Порядок подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування затверджений постановою Кабінету Міністрів України №70 від 31.01.2007 "Про реалізацію статей 19 та 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" (далі - Порядок).

Згідно з пунктом 2 Порядку, звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів роботодавці подають (надсилають рекомендованим листом) щороку до 1 березня відділенням Фонду, в яких вони зареєстровані, за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом, а інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Відповідно до пункту 2 статті 4 Закону України "Про зайнятість населення" державні органи забезпечують публікацію статистичних даних та інформаційних матеріалів про пропозиції та попит на робочу силу, можливості працевлаштування, професійної підготовки і перепідготовки, професійної орієнтації і соціально-трудової реабілітації, в тому числі інвалідів.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив з того, що на запит позивача вих. №01-10/222 від 16.03.2015 щодо надання інформації про наявність вільних робочих місць для працевлаштування інвалідів, Козятинський МЦЗ надав відповідь вих. №05-31/144 від 02.04.2015 повідомивши позивача, що КП «Козятинська районна аптека Козятинської районної ради» подало інформацію про наявність вільних робочих місць за формою №3-ПН для працевлаштування інвалідів у 2014 році. Направлення на вакантну посаду не здійснювались. Факт відмови роботодавця відсутні. В вересні 2014 року було проведено семінар з підприємством з питань працевлаштування інвалідів.

В порядку дослідження доказів судом досліджено звіти про наявність вакансій форми №3-ПН поданих відповідачем до Могилів-Подільського міського центу зайнятості за період з червня 2014 року по грудень 2014 року включно. Окрім того, зазначено, що вакансія на даному підприємстві відкрита 25.06.2015.

Не подання відповідачем інформації про наявність вільних робочих місць за формою №3-ПН для працевлаштування інвалідів до 25.06.2015 обґрунтовується наступним.

Судом встановлено, що згідно наказу №5 від 03.04.2008 ОСОБА_3, яка є інвалідом ІІІ групи, що підтверджується копією витягу із акта огляду у МСЕК, прийнята на посаду головного бухгалтера КП «Козятинська районна аптека Козятинської районної ради» та була звільнена відповідно до наказу від 13.06.2014 №15. Враховуючи, що 13.06.2014 є п'ятниця, субота та неділя на підприємстві є вихідними днями, то наступним днем з якого вважається вакансія відкритою є 16.06.2014.

Таким чином, 25.06.2014 позивачем в межах 10 робочих днів, встановлених п. 2.1 Порядку подання форми звітності №3-ПН, подало до центру зайнятості інформації про попит на робочу силу за формою №3-ПН для працевлаштованих інвалідів.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачем виконані вимоги постанови Кабінету Міністрів України №70 від 31.01.2007 "Про реалізацію статей 19 та 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" щодо подання щомісячної інформації про зайнятість і працевлаштування інвалідів до центру зайнятості.

За вказаних обставин, суд вважає, що відповідачем повністю виконано вимоги частини 3 статті18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", при цьому ним вжито всіх необхідних заходів для недопущення господарських правопорушень.

Позивач, дійшовши висновку про необхідність стягнення з відповідача санкцій, помилково не врахував, що обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатись пошуком інвалідів для працевлаштування.

Адміністративно-господарська відповідальність, передбачена статтею 20 Закону, за своєю правовою природою є господарсько-правовою відповідальністю. Підставою для застосування такої відповідальності учасника господарських відносин, згідно частини 1 статті 218 ГК України, є вчинене роботодавцем правопорушення в сфері господарювання. Відповідно до частини другої зазначеної статті учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Таким чином, в контексті даної спірної ситуації не вбачається вина відповідача у не працевлаштуванні інвалідів, що є обов`язковою складовою господарського правопорушення, адже КП «Козятинська районна аптека Козятинської районної ради» здійснено всі залежні від нього заходи по недопущенню господарського правопорушення.

Враховуючи вище викладене, суд дійшов до висновку про те, що підстави для застосування адміністративно-господарських санкцій, передбачених статтею 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", відносно відповідача відсутні.

Виходячи з наведеного, враховуючи відсутність підстав для застосування адміністративно-господарських санкцій та, відповідно, їх стягнення, відсутні також підстави і для стягнення пені за порушення строків сплати суми адміністративно-господарських санкцій, застосованої згідно Порядку сплати підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 70 від 31.01.2007.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

З урахуванням встановлених у судовому засіданні обставин справи та вищезазначених положень чинного законодавства України суд вважає, що в задоволенні даного позову слід відмовити повністю.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено, а також за відсутності витрат позивача - суб'єкта владних повноважень, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір) стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, Вінницький окружний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Віятик Наталія Володимирівна