Справа № 821/1807/14
Суддя: Маслій В.І.
Дата ухвалення: 2015-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" травня 2015 р. м. Київ К/800/4921/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого: Маслія В.І. (суддя-доповідач)

Суддів: Розваляєвої Т.С., Черпіцької Л.Т.,

При секретарі: Зубенко Д.В.

За участю позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 11 липня 2014 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державних реєстраторів реєстраційної служби Генічеського районного управління юстиції Карвацької Євгенії Василівни, Дамаскіної Валентини Петрівни, треті особи: ВАТ "Генічеський машинобудівний завод", регіональне відділення Фонду державного майна України по Херсонській області, про зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 вернувся до суду з позовом до Державних реєстраторів реєстраційної служби Генічеського районного управління юстиції Карвацької Є.В., Дамаскіної В.П., треті особи відкрите акціонерне товариство "Генічеський машинобудівний завод", регіональне відділення Фонду державного майна України, про зобов'язання прийняти до розгляду документи про внесення змін до відомостей про юридичну особу - ВАТ "Генічеський машинобудівний завод", що не пов'язані зі змінами в установчих документах; зобов'язання внести до Єдиного державного реєстру відомості про зміну керівника вказаного товариства з ОСОБА_4 на ОСОБА_1 та зміни додаткової інформації про юридичну особу, вказавши номер телефону НОМЕР_1 та електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 11.07.2014 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 17.12.2014 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленими судовими рішеннями, ОСОБА_1 оскаржив їх в касаційному порядку.

У касаційній скарзі заявник, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.

Заперечуючи проти касаційної скарги, треті особи ВАТ "Генічеський машинобудівний завод" та регіональне відділення Фонду державного майна України по Херсонській області просять залишити її без задоволення, а судові рішення - залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Як встановлено судами та вбачається з матеріалів справи, 05.05.2014 року ОСОБА_1 від імені ВАТ "Генічеський машинобудівний завод" звернувся до відповідача з заявою про проведення реєстраційної дії "внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов'язані зі змінами в установчих документах" стосовно ВАТ "Генічеський машинобудівний завод", додавши до неї реєстраційну картку на внесення змін до відомостей про юридичну особу, які містяться в державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, та протокол загальних зборів від 05.05.2014 року.

Державним реєстратором Карвацькою Є.В. позивачу надіслано повідомлення про залишення документів без розгляду з тих підстав, що їх подано особою, що не має на це повноважень, крім того документи подані не у повному обсязі.

Залишаючи документи без розгляду, державний реєстратор послався на повідомлення Державної реєстраційної служби України, яке було сформовано за результатами перевірки розгляду документів, поданих 05.05.2014 року державному реєстратору для внесення змін до відомостей про ВАТ «Геніченський машинобудівний звод», що не пов'язані зі змінами в установчих документах, та відповідно до якого підставами для залишення документів без розгляду є те, що документи подані не в повному обсязі та особою, яка не має на це повноважень.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції з доводами якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшли висновку, що державний реєстратор, залишаючи без розгляду документи позивача, діяв правомірно, в межах наданих йому повноважень.

Колегія суддів вважає висновки судів попередніх інстанції передчасними з огляду на наступне.

Державна реєстрація юридичних осіб здійснюється відповідно до вимог Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців".

Державний реєстратор - посадова особа, яка відповідно до цього Закону від імені держави здійснює державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців відповідно ч. 1 ст. 1 цього Закону.

Згідно із ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців - засвідчення факту створення або припинення юридичної особи, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, а також вчинення інших реєстраційних дій, які передбачені цим Законом, шляхом внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру.

Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 17 Закону відомості про юридичну особу або фізичну особу - підприємця включаються до Єдиного державного реєстру шляхом внесення записів на підставі відомостей з відповідних реєстраційних карток та відомостей, що надаються юридичними особами державному реєстратору за місцезнаходженням реєстраційної справи згідно із законодавством України та визначено які саме відомості щодо юридичної особи містяться Єдиному державному реєстрі.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 19 Закону у разі якщо зміна відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі, не пов'язана із змінами, що вносяться до установчих документів юридичної особи, або не підлягає державній реєстрації, особа, уповноважена діяти від імені юридичної особи (виконавчого органу), подає (надсилає поштовим відправленням з описом вкладення) державному реєстратору за місцезнаходженням реєстраційної справи юридичної особи заповнену реєстраційну картку про внесення змін до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі.

Якщо зміни до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі, пов'язані із зміною керівника або осіб, що обираються (призначаються) до органу управління юридичної особи, або осіб, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори, крім документів, передбачених частиною першою цієї статті, особа, уповноважена діяти від імені юридичної особи (виконавчого органу), додатково подає примірник оригіналу (ксерокопію, нотаріально засвідчену копію) рішення уповноваженого органу управління юридичної особи про зміну зазначених осіб та/або примірник оригіналу (ксерокопію, нотаріально засвідчену копію) розпорядчого документа про їх призначення.

Відповідно до ч.ч. 6, 7, 8 ст. 19 Закону Державний реєстратор залишає без розгляду документи, подані для внесення змін до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі, якщо: документи подані не за місцем проведення державної реєстрації; документи не відповідають вимогам, встановленим частинами першою - п'ятою статті 8 цього Закону; документи подані не у повному обсязі; документи подані особою, яка не має відповідних повноважень.

Системний аналіз наведених норм дає підстави вважати, що законодавець визначив перелік підстав, за яких державний реєстратор, встановивши їх наявність, має право залишити без розгляду документи, подані для внесення змін до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі. При цьому вказані норми визначають вичерпний перелік підстав для відмови у реєстрації.

Втім, слід мати на увазі, що така відмова має бути обґрунтованою, з посиланням на норми закону та ніяким чином не містити декларативних висновків в розумінні ст. 2 КАС України.

Такий висновок пояснюється тим, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як встановлено судами обох інстанцій, підставою для залишення поданих документів без розгляду слугувало подання ОСОБА_1 документів не в повному обсязі та за відсутності на це повноважень.

Між тим, у відмові про вчинення реєстраційної дії державний реєстратор не вказав, яких документів не подано заявником, що унеможливлює надання судом правової оцінки діям відповідача.

Згідно із ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частина 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 159 КАС України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Вказану норму слід розуміти так, що судове рішення є законним, якщо воно ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права, порушення яких є підставою для скасування чи зміни судового рішення судом вищої інстанції. Це випливає з конституційного принципу законності (пункт 1 частини третьої статті 129 Конституції України, стаття 9 КАС України). При цьому законність необхідно трактувати не суто формально - як дотримання вимог закону, а у ширшому значенні - у світлі верховенства права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені під час судового розгляду справи (у судовому засіданні, у порядку скороченого чи письмового провадження) з урахуванням вимог статті 70 КАС України щодо належності та допустимості доказів або обставин, які не підлягають доказуванню, та висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними.

Це означає, що судове рішення має міститись пояснення (мотиви), чому суд вважає ту чи іншу обставину доведеною або не доведеною, чому суд врахував одні докази, але не взяв до уваги інших доказів, чому обрав ту чи іншу норму права (закону), а також чому застосував чи не застосував встановлений нею той чи інший правовий наслідок. Кожен доречний і важливий аргумент особи, яка бере участь у справі, повинен бути проаналізований і одержати відповідь суду.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що суди розглянули справу без з'ясування фактичних обставин у справі, а саме: без встановлення документів, яких не вистачало на момент звернення до відповідача для проведення реєстраційної дії, та якою нормою Закону це врегульовано.

Оскільки під час вирішення справи по суті судами допущені порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, то судові рішення підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 220, 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 11 липня 2014 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2014 року - скасувати, справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала набирає законної з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав передбачених ст.ст. 237-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: