Справа № 805/751/15-а
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2015-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Голубова Л.Б.
Суддя-доповідач - Казначеєв Е.Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2015 року справа №805/751/15-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: головуючого судді Казначеєва Е.Г., суддів Жаботинської С.В., Ханової Р.Ф., за участі секретаря судового засідання Сульженко А.В., прокурора Лушер Н.М., прокурора Сєрової Н.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства "Агро-Бізнес" на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 02 квітня 2015 р. у справі № 805/751/15-а (головуючий І інстанції Голубова Л.Б.) за позовом Прокурор Приморського району м. Маріуполя в інтересах держави в особі Жовтневої об'єднаної державної податкової інспекції м. Маріуполя Головного управління Міндоходів у Донецькій області до Приватного підприємства "Агро-Бізнес" про стягнення коштів з рахунків у банках, обслуговуючих платника податків, за податковим боргом з орендної плати за землю з юридичних осіб у розмірі 47556,15 грн.,-

ВСТАНОВИВ :

Прокурор Приморського району м. Маріуполя звернувся до Донецького окружного адміністративного суду в інтересах держави в особі Жовтневої об'єднаної державної податкової інспекції м. Маріуполя Головного управління Міндоходів у Донецькій області з позовом до Приватного підприємства «Агро - Бізнес», в якому з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог просив стягнути кошти з рахунків у банках, обслуговуючих платника податків, за податковим боргом з орендної плати за землю з юридичних осіб.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 02 квітня 2015 року задоволено позовні вимоги. Суд першої інстанції стягнув з рахунків приватного підприємства «Агро - Бізнес» () у банківських установах кошти в рахунок погашення податкового боргу з орендної плати за землю з юридичних осіб в розмірі 47556 (сорок сім тисяч п'ятсот п'ятдесят шість) гривень 15 копійок.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову якою відмовити в задоволені позовних вимог. Обґрунтовано апеляційну скаргу тим, що вказана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Представники позивача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували, вважають, що рішення суду першої інстанції прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу не обґрунтованою та такою що підлягає залишенню без задоволення.

Представники відповідача та Жовтневої об'єднаної державної податкової інспекції м. Маріуполя Головного управління Міндоходів у Донецькій області, у судове засідання не з'явились, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що дає суду право провести апеляційний перегляд справи у їх відсутність.

Відповідно до ч.1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Приватне підприємство «Агро - Бізнес» є юридичною особою, перебуває на обліку в Жовтневій об'єднаній державній податковій інспекції м. Маріуполя Головного управління Міндоходів у Донецькій області як платник податків з 09 липня 1999 року (а.с. 14, 19-23).

27 січня 2014 року ПП «Агро - Бізнес» подано до Жовтневої об'єднаної державної податкової інспекції м. Маріуполя Головного управління Міндоходів у Донецькій області декларацію з земельного податку за звітний податковий період 2014 рік, якою було визначено річну суму земельного податку - 171604,71 гривень, щомісячно до сплати - 14300,39 гривень (а.с. 16-18).

Також, в матеріалах справи наявна уточнена декларація відповідача, з земельного податку за звітний податковий період 2014 рік, яка була подана до податкового органу 01.10.2014 року, якою було визначено щомісячна суму земельного податку до сплати -14300,39 гривень (січень-жовтень), 7914,21 гривень (листопад) та річна сума земельного податку - 150918,11 гривень.

Зазначене зобов'язання не було сплачене в повному обсязі у встановлені Податковим кодексом України строки.

В результаті несплати грошового зобов'язання відповідачу була нарахована пеня в розмірі 1709,66 гривень згідно зі ст. 129 Податкового кодексу України, що підтверджується зворотнім боком облікової картки платника (а.с. 12).

У зв'язку з несплатою податкового зобов'язання у добровільному порядку, з метою стягнення до бюджету суми податкового боргу податковою інспекцією винесено та спрямовано на адресу ПП «Агро - Бізнес» податкову вимогу № 868-25 від 19.06.2014 року (а.с.9). Зазначена податкова вимога була отримана відповдіачем 07 серпня 2014 року, що підтверджується поштовим повідомленням.

Податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання (пп.14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України ).

Тобто, узгоджена сума податкового зобов'язання, не сплачена платником в строки, визнається сумою податкового боргу платника податків, відповідно до п.п.14.1.175 п.14.1 ст.14 вказаного Кодексу.

Відповідно пп. 14.1.137 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, орган стягнення - державний орган, уповноважений здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу в межах повноважень, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно з пунктом 41.5 статті 41 Податкового кодексу України органами стягнення є виключно органи державної податкової служби, які уповноважені здійснювати заходи, щодо забезпечення погашення податкового боргу в межах їх повноважень.

Відповідно до п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п. 57.3 ст. 57 Податкового кодексу України, в разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у пп. пп. 54.3.1 - 54.3.6 п. 54.3 ст. 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Відповідно до абзацу другого зазначеного пункту в разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, що настають за днем такого узгодження.

Відповідно до пункту 203.2 статті 203 Податкового кодексу України, платник податку зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Пунктом 203.1 статті 203 Податкового кодексу України, передбачено, що податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Згідно з пунктом 287.3 статті 287 Податкового кодексу України, податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Відповідно до підпункту 129.1.1 пункту 129.1 статті 129 Податкового кодексу України, пеня нараховується: після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов'язання на суму податкового боргу. Нарахування пені розпочинається: а) при самостійному нарахуванні суми грошового зобов'язання платником податків - від першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов'язання, визначеного цим Кодексом; б) при нарахуванні суми грошового зобов'язання контролюючими органами - від першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов'язання, визначеного у податковому повідомленні - рішенні згідно із цим Кодексом.

Податковим органом відповідачу була нарахована пеня по податку.

Відповідно до матеріалів справи станом на день звернення з позовом відповідачем повністю не сплачено земельний податок за 2014 рік.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанцій, що сума узгодженого грошового зобов'язання у несплаченому розмірі набула статусу податкового боргу та підлягає стягненню до бюджету.

Відповідно до ст.59 Податкового кодексу України, у випадку, коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання у встановлені строки, податковий орган направляє такому платнику податків податкові вимоги.

Згідно до п.59.5 ст. 59 Податкового кодексу України, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Порядок стягнення податкового боргу платників податків, крім фізичних осіб, регулюється статтями 95 - 99 Податкового кодексу України.

Згідно з п. 95.1 ст. 95 Податкового кодексу України, орган державної податкової служби здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання органам державної податкової служби, у розмірі суми податкового боргу або його частини. Орган державної податкової служби звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі. Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття органом державної податкової служби рішення про погашення усієї суми податкового боргу. Рішення органу державної податкової служби підписується його керівником та скріплюється гербовою печаткою органу державної податкової служби. Перелік відомостей, які зазначаються у такому рішенні, встановлюється центральним органом державної податкової служби. (п. 95.3 ст. 95 Податкового кодексу України).

Із змісту наведеної законодавчої норми випливає, що Податковим кодексом України встановлено особливий порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з платника податків у рахунок погашення податкового боргу. Органами стягнення за такими рішеннями, які здійснюють процедуру їх примусового виконання, є контролюючі органи в розумінні Податкового кодексу України.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадиться не раніше ніж через 60 календарних днів з моменту надіслання такому платнику податкової вимоги (п. 95.2 ст. 95 Податкового кодексу України).

Отже, право на стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу виникає у контролюючого органу на наступний день після закінчення 60 днів з дня надіслання платникові податків податкової вимоги.

При цьому відповідно до п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України, порядок надіслання платникові податків податкової вимоги є тотожним порядку надіслання податкового повідомлення-рішення.

У свою чергу, відповідно до п. 58.3 ст. 58 Податкового кодексу України, податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) юридичній особі, якщо його передано посадовій особі такої юридичної особи під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення.

З матеріалів справи вбачається, що наявність у відповідача узгодженого податкового боргу підтверджено податковою декларацією, обліковою карткою платника податку (а.с.10-13, 15-18).

Відповідно до ст. 59 Податкового Кодексу України, податковим органом винесено податкову вимогу, яка скерована на адресу відповідача, яка отримана відповідачем.

Судом першої інстанції було встановлено, що з моменту направлення відповідачу податкової вимоги податковий борг останнім погашений не був.

Згідно з п. 20.1.18 ст. 20 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини.

Отже, враховуючи вищевикладене та те, що відповідач узгоджені податкові зобов'язання з земельного податку у добровільному порядку сплачені не були, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для стягнення такого боргу.

Проте, підчас розгляду апеляційної скарги, відповідачем суду надані платіжні доручення про сплату податкового боргу від 30.03.2015 року на суму 3000 грн. та від 01.04.2015 року на суму 17000 грн. Зазначене також підтверджується зворотнім боком облікової картки платника податку наданої суду апеляційної інстанції представником позивача станом на 02.04.2014 року.

Зазначені платіжні доручення та облікова картка не були надані суду першої інстанції сторонами у справі та не були предметом судового дослідження на час ухвалення рішення судом першої інстанції. Тобто, на час прийняття судом першої інстанції рішення податковий борг зменшився на вказану суму, що враховується судом апеляційної інстанції.

Разом з цим, під час апеляційного розгляду встановлено, що заявлена до стягнення сума податкового боргу повністю погашена відповідачем, що доводить безпідставність примусового стягнення цього боргу у межах виконання судового рішення у цій справі.

Таким чином, на момент постановлення судом першої інстанції рішення виходячи з доказів наданих суду сторонами у справі суд правомірно дійшов висновку щодо стягнення заявленої суми.

Колегія суддів не приймає доводи апелянта на порушення судом першої інстанції вимог ст. 60 КАС України щодо безпідставного відкриття провадження за позовом прокурора, з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.60 КАС України, з метою представництва інтересів громадянина або держави в адміністративному суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з адміністративним позовом (поданням), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження в якій відкрито за адміністративним позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами для представництва інтересів громадянина або держави. При цьому прокурор повинен надати адміністративному суду докази, які підтверджують неможливість громадянина самостійно здійснювати представництво своїх інтересів.

Відповідно до ст.37 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-ХІІ, право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору України, прокурорам Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя, спеціалізованих прокуратур (на правах обласних), міжрайонним прокурорам, прокурорам міст, районів, районів у містах та прирівняних до них спеціалізованих прокуратур, їх першим заступникам і заступникам.

Згідно до ст.36-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-ХІІ, представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом.

За наявності підстав, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, з метою представництва громадянина або держави прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом: 1) звертатися до суду з позовами (заявами, поданнями); 2) вступати у справу, порушену за позовами (заявами, поданнями) інших осіб, на будь-якому етапі розгляду; 3) ініціювати перегляд судових рішень, у тому числі у справі, порушеній за позовом (заявою, поданням) іншої особи; 4) брати участь у розгляді справ.

З вищезазначених норм законодавства вбачається, що прокурор має право представляти інтереси держави в разі наявності порушення або загрози порушення інтересів держави. З позовної заяви вбачається, що прокурором як підставу звернення до суду з позовом в інтересах Жовтневої об'єднаної державної податкової інспекції м. Маріуполя Головного управління Міндоходів у Донецькій області було зазначено, що оскільки заходи, прийняті податковим органом по стягненню податкового боргу не дали результатів, має місце порушення економічних інтересів держави у вигляді ненадходження до бюджету податку, обов'язкового до сплати. Колегія суддів зазначає, що вказані підстави відповідають підтверджуються матеріалами справи.

Таким чином, прокурором при зверненні з позовом до суду та судом першої інстанції при відкритті провадження у справі було дотримано вимоги чинного законодавства, що спростовує посилання апелянта. Доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи та ґрунтуються на помилковому застосуванні норм матеріального права.

Процесуальні порушення на які посилається апелянт не можуть бути підставою для скасування по суті вірного рішення.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом попередньої інстанції прийнято правомірне рішення у відповідності до норм матеріального та процесуального права. Порушень, які могли призвести до зміни чи скасування рішення суду не встановлено, тому апеляційна скарга відповідача залишається без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 167, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Агро-Бізнес" на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 02 квітня 2015 р. у справі № 805/751/15-а залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 02 квітня 2015 р. у справі № 805/751/15-а залишити без змін.

Виконавчий лист у справі не видавати.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого адміністративного суду України, а в разі складення в повному обсязі - з дня складення в повному обсязі.

Повний текст складено та підписано колегією суддів 28 травня 2015 року

Головуючий суддя: Е.Г.Казначеєв

Судді: С.В. Жаботинська

Р.Ф. Ханова