Справа № 2а/0870/261/11
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2015-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2015 року м. Київ К/9991/37311/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача Усенко Є.А.,

суддів: Веденяпіна О.А., Зайцева М.П.,

розглянувши у письмовому провадженні
касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Запоріжжі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів (правонаступник Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Запоріжжі Державної податкової служби)

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 22.03.2011

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.05.2012

у справі № 2а-0870/261/11 Запорізького окружного адміністративного суду

за позовом Запорізького комунального підприємства міського електротранспорту «Запоріжелектротранс»

до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Запоріжжі (СДПІ)

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 22.03.2011, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.05.2012, позов задоволено: визнано протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення СДПІ у м. Запоріжжі від 23.12.2010 № /0, № /0, № /0.

У касаційній скарзі СДПІ у м. Запоріжжі просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Позивач, заперечуючи проти касаційної скарги, просив залишити скаргу без задоволення як безпідставну.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Фактичною підставою для донарахування позивачу податкового зобов'язання із податку на прибуток, податку на додану вартість, податку з доходів фізичних осіб та застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) згідно з податковими повідомленнями-рішеннями, з приводу правомірності яких виник спір, стали висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки від 10.12.2010 № 112/08-06/03328379. Згідно з цим актом підприємство порушило норми пункту 5.1, підпункту 5.2.1 пункту 5.2, підпунктів 5.3.2, 5.3.9 пункту 5.3, підпункту 5.6.1 пункту 5.6, підпункту 5.7.1 пункту 5.7, пункту 5.9 ст.5, підпункту 8.7.1 пункту 8.7 ст.8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (Закон № 334/94-ВР): завищено валовий доход у податковому обліку за 2009 рік на 17801,00 грн. у зв'язку з неправильним визначенням вартості запасів, використаних не у господарській діяльності за грудень, що призвело до заниження приросту балансової вартості запасів на 17800,99 грн.; завищено валові витрати на загальну суму 1616710,00 грн. у податковому обліку за 3 квартали 2007 року, 2007 рік, 1 квартал, півріччя, 3 квартали 2008 року, 2008 рік, 1 квартал, півріччя, 3 квартали 2009 року, 2009 рік, 1 квартал, півріччя 2010 року, а саме: 74720,88 грн. - витрати на поліпшення основних фондів, що перевищує 10 % сукупної балансової вартості всіх груп основних фондів; 33552,55 грн. - витрати на оплату інформаційно-консультативних послуг із запровадження автоматизованої системи управління доходами і витратами підприємства, отриманих від КП «Сприяння», які не пов'язані із використанням у господарській діяльності; 609438,30 грн. - витрати на оплату запчастин та матеріалів від ТОВ «Ікар Плюс», ТОВ «Дизель Запчастина», які не підтверджені документами первинного обліку та не пов'язані із використанням у господарській діяльності; 103769,78 грн. - витрати на оплату праці працівників, які виконували роботи з ремонту (поліпшенню) основних фондів, що включається до витрат на поліпшення основних фондів, сума яких перевищила 10 % сукупної балансової вартості всіх груп основних фондів; 37129,96 грн. - внески до фонду державного загальнообов'язкового страхування, нарахованого на фонд оплати праці працівників, зайнятих капітальним ремонтом основних фондів, що включається до витрат на поліпшення основних фондів, сума яких перевищила 10 % сукупної балансової вартості всіх груп основних фондів; 164487,00 грн. - витрати на відшкодування фізичним особам (громадянам ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6), які не є працівниками позивача, шкоди здоров'ю, завданої каліцтвом внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини працівників позивача, які (витрати) не пов'язані із господарською діяльністю підприємства; 13696,93 грн. - подвійне включення витрат на відрядження працівників на базу відпочинку «Південна» для здійснення ремонту основних фондів, які попередньо включались до витрат на поліпшення основних фондів; 53447,06 грн. - подвійне включення витрат на виплату заробітної плати, нарахувань на фонд заробітної плати сум страхових внесків до фондів державного загальнообов'язкового страхування, послуг сторонній організацій по базі відпочинку «Південна». Внаслідок цих порушень ведення податкового обліку позивач, за висновком СДПІ, завищив від'ємне значення об'єкта оподаткування податком на прибуток на 527437,00 грн. за 1-й квартал, півріччя, 3 квартали 2009 року, 2009 рік та на 648993,00 грн. за півріччя 2010 року; занизив податок на прибуток на 114521,00 грн. у податковому обліку за 4-й квартал 2007 року, півріччя, 3 квартали 2008 року, 2008 рік. Крім того, згідно з актом перевірки позивач порушив норми підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» (далі - Закон № 168/97-ВР), завищивши податковий кредит на загальну суму 6282,00 грн. у податковому обліку за серпень 2008 року за господарськими операціями з ТОВ «Ікар Плюс», ТОВ «Дизель Запчастина», та норму підпункту «б» пункту 19.2 ст. 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб » (Закон № 889-IV), не утримавши та не перерахувавши до бюджету податок з доходів фізичних осіб у сумі 3825,00 грн. із сум, виплачених на відшкодування немайнової (моральної) шкоди фізичним особам на підставі судових рішень.

За наслідками перевірки СДПІ прийняті податкові повідомлення-рішення від 23.12.2010: № /0 - про визначення податкового зобов'язання із податку з доходів фізичних осіб у сумі 11475,00 грн., у тому числі, 3825,00 грн. - за основним платежем та 7650,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; № /0 - про визначення податкового зобов'язання із податку на додану вартість у сумі 9423,00 грн., у тому числі, 6282,00 грн. - за основним платежем та 3141,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; № /0 - про визначення податкового зобов'язання із податку на прибуток у сумі 171781,50 грн., у тому числі, 114521,00 грн. - за основним платежем та 57260,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями. Сума податкових зобов'язань з податку на прибуток визначена з підстав завищення позивачем валових витрат на 33552,55 грн. за рахунок витрат на оплату інформаційно-консультативних послуг із запровадження автоматизованої системи управління доходами і витратами підприємства, отриманих від КП «Сприяння», на 609438,30 грн. за рахунок витрат на оплату запчастин та матеріалів, придбаних у ТОВ «Ікар Плюс», ТОВ «Дизель Запчастина» (101736,00 грн. - основний платіж та 50868,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції) та на 164487,00 грн. за рахунок витрат на відшкодування фізичним особам (громадянам ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6), шкоди здоров'ю, завданої каліцтвом (12785,00 грн. - основний платіж та 6392,50 грн. - штрафні (фінансові) санкції).

У судовому процесі встановлено, що за наслідками поставки позивачу від ТОВ «Ікар Плюс», ТОВ «Дизель Запчастина» товарів (запчастини, матеріали) та інформативно-консультативних послуг з впровадження автоматизованої системи управління від КП «Сприяння» позивач сплатив постачальникам вартість останніх та на підставі виписаних за наслідками виконання цих операцій документів первинного обліку сформував валові витрати та податковий кредит на суми 642990,85 грн. та 6282,00 грн. відповідно (податковий кредит - за податковими накладними, виписаними ТОВ «Ікар Плюс», ТОВ «Дизель Запчастина»).

За визначенням пункту 1.32 ст. 1 Закону № 334/94-ВР (втратив чинність з 1 січня 2011 року у зв'язку з набранням чинності Податковим кодексом України) господарська діяльність - будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою. Під безпосередньою участю слід розуміти зазначену діяльність особи через свої постійні представництва, філіали, відділення, інші відокремлені підрозділи, а також через довірену особу, агента або будь-яку іншу особу, яка діє від імені та на користь першої особи.

Відповідно до пункту 5.1 ст.5 цього Закону валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

До складу валових витрат, згідно підпункту 5.2.1 вказаної статті, включаються: суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 ст.5 цього Закону визначено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

У відповідності до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 ст. 7 № 168/97-ВР (втратив чинність з 1 січня 2011 року у зв'язку з набранням чинності Податковим кодексом України) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту) (абзац перший підпункту 7.4.5 пункту 7.4 цієї статті).

За змістом наведених норм право платника податків на збільшення валових витрат та на включення сум ПДВ до податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання цим платником податків товарів (послуг) або основних фондів, призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям його господарської діяльності; підтвердження обліковими, розрахунковими документами, в тому числі, податковою накладною, виписаною постачальником - платником ПДВ, митною декларацією (іншими подібними документами, перелік яких встановлений підпунктом 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону № 168/97-ВР) суми витрат на придбання товару (послуг) та ПДВ, нарахованого (сплаченого) податку в ціні придбання товару (послуг).

На підставі приєднаних до справи копій рахунків-фактур, податкових накладних, карточок складського обліку матеріалів, актів прийому матеріалів, лімітно-забірних карток, накладних-вимог на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів, сертифікатів якості, оцінка яким дана з дотриманням норм ст. 86 КАС України, суди попередніх інстанцій встановили факт поставки позивачу від ТОВ «Ікар Плюс», ТОВ «Дизель Запчастина» товарів та подальше їх використання у власній господарській діяльності, а також факт поставки позивачу від КП «Сприяння» послуг із підготовки до впровадження єдиної автоматизованої системи управління фінансовими ресурсами комунальних підприємств та зв'язок цих витрат із господарською діяльністю позивача. За встановлених обставин реального характеру поставок суди попередніх інстанцій зробили правильний та юридично обґрунтований висновок про правомірність формування позивачем валових витрат та податкового кредиту на підставі вищевказаних документів первинного обліку, складених за наслідками поставки товару. Даючи оцінку доказам у справі, сули попередніх інстанцій обґрунтовано відхилили доводи СДПІ щодо неправомірного збільшення позивачем сум валових витрат та податкового кредиту за господарськими операціями з ТОВ «Ікар Плюс», ТОВ «Дизель Запчастина» та КП «Сприяння», оскільки ці доводи вмотивовані лише посиланням на те, що ТОВ «Ікар Плюс» та ТОВ «Дизель Запчастина» мали взаємовідносини із суб'єктами підприємницької діяльності, стосовно яких неможливо здійснити перевірку через їх відсутність за місцезнаходженням чи визнання банкрутом (ТОВ «Вега-С», ПП «Промтехбудпостач»), і що позивач не підтвердив документами впровадження автоматизованої системи управління, а надав лише підтвердження виконання першого етапу пов'язаних з цим робіт. Встановивши, що заходи, пов'язані із впровадженням автоматизованої системи управління доходами і витратами підприємства, зокрема укладення генерального договору № 54 від 18.08.2008 з КП «Сприяння», здійснювались позивачем на виконання рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради «Про затвердження Порядку поетапного створення та введення в дію єдиної автоматизованої системи управління фінансовими ресурсами комунальних підприємств» від 28.07.2005 № 243, за відсутності з боку СДПІ спростування факту виконання КП «Сприяння» для позивача робіт з інформаційного обстеження, розробки методологічної документації, «Положення про бюджет доходів та витрат» відповідно до акту виконаних робіт від 22.01.2009 суд зробив правильний висновок щодо правомірного включення позивачем до суми валових витрат за 1-й квартал 2009 року 33552,55 грн.

Разом із тим, помилковим є висновок судів попередніх інстанцій стосовно юридичної оцінки дій позивача щодо включення до валових витрат 164487,00 грн., виплачених фізичним особам на підставі судових рішень як відшкодування шкоди, завданої здоров'ю каліцтвом, спричиненим внаслідок дорожньо-транспортних пригод з вини працівників позивача під час виконання трудового обов'язку.

Визнаючи правомірним збільшення позивачем суми валових витрат на цю суму, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що ці витрати мають зв'язок із господарською діяльністю позивача, оскільки дорожньо-транспортні пригоди сталися в процесі надання позивачем послуг з пасажирського перевезення, що є основним видом його діяльності. При цьому суд керувався пунктом 5.11 ст. 5 Закону № 334/94-ВР, згідно з яким встановлення додаткових обмежень щодо віднесення до валових витрат сум витрат платника податку, крім тих, що зазначені у цьому Законі (пункти 5.3 - 5.7 цієї статті), не дозволяється.

Однак, такий висновок судів попередніх інстанцій не відповідає правильному застосуванню норм пункту 1.32 ст. 1, пункту 5.1, підпункту 5.2.1 пункту 5.2, пункту 5.11 ст. 5 Закону № 334/94-ВР.

За змістом цих норм зв'язок витрат платника податків із господарською діяльністю є однією із основоположних ознак, які дозволяють включити їх до складу валових витрат відповідного податкового періоду. При цьому, визначальним при визначенні такого зв'язку є виробнича необхідність (доцільність) таких витрат. У той же час відшкодування шкоди, завданої фізичним в процесі виробничої (господарської) діяльності, як то джерелом підвищеної небезпеки, яке використовується платником податку в цьому процесі, має іншу правову природу у порівнянні із витратами, пов'язаними з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт,послуг) і охороною праці. Відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я є засобом юридичної (цивільно-правової) відповідальності за правопорушення, допущене при здійсненні виробничого процесу. Це виняток із правила здійснення виробничого процесу з дотриманням техніки безпеки, а не виробнича необхідність. Дозволяючи платнику податку збільшити валові витрати на суми витрат, пов'язані із охороною праці, тим самим законодавець стимулює платника податку до здійснення ним виробничого процесу з дотриманням правил безпеки, в тому числі і для оточуючого середовища. Інше не відповідало б як цілям господарської діяльності, так і цілям оподаткування.

З врахуванням зазначеного, позивач неправомірно включив витрати на виплату відшкодування шкоди, завданої фізичним особам, до складу валових витрат. А відтак податкове повідомлення-рішення № /0 прийнято СДПІ правомірно на суму 19177,50 грн., з яких 12785,00 грн. - основний платіж та 5392,50 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Тільки частково правильним є висновок судів попередніх інстанцій щодо правової оцінки не утримання та не сплати позивачем податку з доходів фізичних осіб при виплаті сум на відшкодування немайнової (моральної) шкоди фізичним особам за судовими рішеннями.

За визначенням пункту 1.15 ст.1 Закону № 889 -IV податковий агент - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ) або фізична особа чи представництво нерезидента - юридичної особи, які незалежно від їх організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати цей податок до бюджету від імені та за рахунок платника податку, вести податковий облік та подавати податкову звітність податковим органам відповідно до закону, а також нести відповідальність за порушення норм цього Закону.

Згідно з підпунктом 4.2.10 пункту 4.2 ст.4 цього Закону до складу загального місячного оподатковуваного доходу включаються дохід у вигляді неустойки, штрафів або пені, фактично одержаних платником податку як відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім: а) сум, що спрямовуються на відшкодування прямих збитків, понесених платником податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди; б) процентів, одержаних від боржника внаслідок прострочення виконання ним грошового зобов'язання у розмірі, прямо встановленому цивільним законодавством, якщо інший розмір не встановлено таким цивільно-правовим договором; в) пені, яка сплачується на користь платника податку за рахунок бюджету (цільового страхового фонду) внаслідок несвоєчасного повернення надміру сплачених податків, зборів (обов'язкових платежів) або інших сум бюджетного відшкодування; г) сум шкоди, завданої платнику податку актами і діями, визнаними неконституційними, або завданої незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури та суду, яка відшкодовується державою у порядку, встановленому законом.

Відповідно до підпункту 8.1.1 пункту 8.1 ст.8 Закону № 889-IV податковий агент, який нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід на користь платника податку, утримує податок від суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену у відповідних пунктах статті 7 цього Закону.

Якщо згідно з нормами цього Закону окремі види оподатковуваних доходів (прибутків) не підлягають оподаткуванню при їх нарахуванні чи виплаті, то платник податку зобов'язаний самостійно включити суму таких доходів до складу загального річного оподатковуваного доходу та подати річну декларацію з цього податку (підпункт 8.1.3 пункту 8.1 цієї статті).

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Суди попередніх інстанцій, за встановлених у судовому процесі обставин щодо виплати позивачем громадянам ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 сум немайнової (моральної) шкоди, стягнутої згідно із судовими рішеннями, зробили висновок, що позивач при виплаті цих сум не зобов'язаний утримати з них податок з доходів фізичних осіб, оскільки таке утримання призвело б до невиконання судових рішень (виконання судових рішень не в повному обсязі).

Висновок судів, що судове рішення має бути виконане у відповідності до його резолютивної частини, є правильним. Однак, це не звільняє платника податку, якому виплачується оподаткований доход, зокрема суми, стягнуті згідно із судовим рішенням на відшкодування немайнової (моральної) шкоди, від виконання податкового обов'язку. При цьому, особа, яка зобов'язана виплатити такий доход згідно із судовим рішенням та підпадає під коло осіб, визначене пунктом 1.15 ст. 1 Закону № 889 -IV, у разі виплати цього доходу фізичній особі безпосередньо є податковим агентом. У випадку здійснення виплат в процедурі примусового виконання судового рішення, за якого платіж здійснюється на рахунок органів державної виконавчої служби, особа, яка здійснює виплату позбавлена можливості утримати та сплатити податок з доходів фізичних осіб за таку фізичну особу.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Як свідчить акт перевірки від 10.12.2010 № 112/08-06/03328379, виплата ОСОБА_7 грошових коштів у сумі 10000,00 грн. була здійснена на рахунок ВДВС у Жовтневому районі Запорізького міського управління юстиції, у той час як ОСОБА_8 та ОСОБА_9 грошові кошти в сумах 15000,00 грн. та 500,00 грн. відповідно, стягнуті згідно із судовими рішеннями на відшкодування немайнової (моральної) шкоди, позивач виплатив безпосередньо (через розрахунковий рахунок та через касу).

З виплаченого доходу в сумі 15500,00 грн. позивач повинен був утримати податок з доходу фізичних осіб в сумі 2325,00 грн. (15% від 15500,00 грн.).

Відповідно до підпункту 17.1.9 пункту 17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» у разі коли платник податків здійснює продаж (відчуження) товарів (продукції) або здійснює грошові виплати без попереднього нарахування та сплати податку, збору (обов'язкового платежу), якщо відповідно до законодавства таке нарахування та сплата є обов'язковою передумовою такого продажу (відчуження) або виплати, такий платник податків сплачує штраф у подвійному розмірі від суми зобов'язання з такого податку, збору (обов'язкового платежу). Сплата зазначеного штрафу не звільняє платника податків від адміністративної або кримінальної відповідальності та/або конфіскації таких товарів (продукції) або коштів відповідно до закону.

Враховуючи вищевикладене, податкове повідомлення-рішення від 23.12.2010 № /0 підлягає скасуванню у частині визначення податкового зобов'язання із податку з доходів фізичних осіб у сумі 4500,00 грн., у т.ч.: 1500,00 грн. (10000,00 * 15 %) за основним платежем та 3000,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями

Відповідно до ст. 225 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції має право змінити судове рішення, якщо у справі немає необхідності досліджувати нові докази або встановлювати обставини, а судове рішення, яке змінюється, є помилковим тільки в частині.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 225, 230, 232 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Запоріжжі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів задовольнити частково, змінити постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 22.03.2011 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.05.2012, позов задовольнити частково: скасувати податкові повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Запоріжжі: від 23.12.2010 № /0, від 23.12.2010 № /0 в частині визначення податкового зобов'язання із податку на прибуток у сумі 152604,00 грн., у тому числі: 101736,00 грн. за основним платежем та 50868,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; від 23.12.2010 № /0 у частині визначення податкового зобов'язання із податку з доходів фізичних осіб у сумі 4500,00 грн., у тому числі: 1500,00 грн. за основним платежем та 3000,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

У задоволенні іншої частини позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які приймають участь у справі, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: ПідписЄ.А. Усенко
Судді ПідписО.А. Веденяпін
ПідписМ.П. Зайцев