Справа № 39н-14/2а/0470/11891/12
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2015-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

21 травня 2015 рокусправа № 39н-14/2а/0470/11891/12

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Кругового О.О.

суддів: Богданенка І.Ю. Уханенка С.А.

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О..

за участю:

представника відповідача: Плахотня Н.Ю.,

позивача: ОСОБА_2.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 січня 2015 року про перегляд за нововиявленими обставинами рішення у справі №2а/0470/1189/12 за позовом ОСОБА_2 до Міністерства внутрішніх справ України, Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ про визнання протиправними і скасування наказів, визнання незаконним звільнення та поновлення на посаді, стягнення коштів, -

в с т а н о в и в :

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 січня2015 року заяву ОСОБА_2 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення вимог норм процесуального права просить оскаржувану ухвалу скасувати та прийняти нову, якою задовольнити його заяву про перегляд постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.11.2012 року по справі №2а/0470/11891/12 за нововиявленими обставинами в частині незадоволених позовних вимог та приведення судової практики Дніпропетровського окружного адміністративного суду, а саме постанови від 26.11.2012 року по справі 2а/0470/11891/12, у відповідність до постанови від 18.12.2012 року Судової палати в адміністративних справах Верховного суду України, прийнятою за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах з урахуванням доповнення до заяви від 12.12.2014 року задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що суд першої інстанції постановляючи оскаржувану ухвалу припустився порушення вимог чинного законодавства, а саме проігнарував постанову Верховного суду України прийняту з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції норм матеріального права, а також залишив поза увагою Конституційні принципи та практику Європейського суду з прав людини, внаслідок чого дійшов необґрунтованого висновку, що обставини зазначені позивачем в своїй заяві не мають ознак нововиявлених в розумінні КАС України.

Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, дослідивши доводи апеляційної скарги та обставини справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Приймаючи рішення за наслідком розгляду заяви ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні визначені процесуальним законом підстави для перегляду судового рішення від 26.11.2012 року за нововиявленими обставинами та приведення у відповідність практику Дніпропетровського окружного адміністративного суду із постановою Верховного Суду України від 18.12.2012 року.

Суд апеляційної інстанції погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Підстави та порядок перегляду судових рішень, що набрали законної сили, за нововиявленими обставинами врегульовано статтями 245 - 253 КАС України.

У відповідності до ст. 245 КАС України, постанова або ухвала суду, що набрала законної сили, може бути переглянута у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправильного перекладу, фальшивості документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення;

3) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні злочину, внаслідок якого було ухвалено незаконне або необґрунтоване рішення;

4) скасування судового рішення, яке стало підставою для прийняття постанови чи постановлення ухвали, що належить переглянути;

5) встановлення Конституційним Судом України неконституційності закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконано.

Перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами в разі прийняття нових законів, інших нормативно-правових актів, якими скасовані закони та інші нормативно-правові акти, що діяли на час розгляду справи, не допускається, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність фізичної особи.

Отже, підставою для перегляду рішення, що набрало законної сили, за нововиявленими обставинами можє слугувати лише обставина, що міститься в вичерпному переліку встановленому ст. 245 КАС України.

Як вже зазначалось, заявник, як на підставу для перегляду постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.11.2012 року посилається на рішення Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, яке було принято з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції норм матеріального права 18.12.2012 року.

Приписи ст. 245 КАС України, не містять в своєму вичерпному переліку такої підстави для перегляду рішення за нововиявленими обставинами як прийняття Верховним Судом України рішення з питань неоднакового застосування судом (сдами) касаційної інстанції норм матеріального права. Вказане свідчить про неможливість прийняття судом рішення, на яке посилається позивач, у якості обставини для перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами.

В свою чергу, у відповідності до ч.1 ст. 244 - 1 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

При цьому, під приведенням практики судів у відповідність з рішеннями Верховного Суду України слід розуміти використання судами рішень Верховного Суду України, прийнятих з мотивів неоднакового застосування норм матеріального права, під час розгляду справ по суті позовних вимог. Використанню підлягають рішення Верховного Суду України, що були прийняті та оприлюднені станом на час розгляду відповідної справи.

Перегляд існуючих судових рішень у зв'язку з подальшим прийняттям рішень Верховного Суду України з питань неоднакового застосування норм матеріального права не відповідає приписами ст. 244-2 КАС України, та не відноситься до приведення у відповідність практики судів до рішень Верховного Суду України.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що нововиявленою є обставина, що інсунала на час винесення судових рішень, про перегляд яких йдеться, але з об'єктивних підстав про неї не було відомо суду та особам, що брали участь у розгляді справи.

В свою чергу, рішення Верховного Суду України було прийнято лише 18.12.2012 року, тобто після прийняття судового рішення про перегляд яких йдеться.

Отже, з урахуванням того, що вказана позивачем підстава для перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами не міститься в вичерпному переліку обставин, встановленому ст. 245 КАС України, а також з огляду на те, що рішення Європейського суду не існувало на час прийняття рішень, про перегляд яких йдеться, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення заяви ОСОБА_2.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 стосовно порушення судом першої інстанції вимог щодо застосування практики Європейського суду з прав людини, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Так, у відповідності до ст. 1 Закону Рішення Європейського суду з прав людини це: а) остаточне рішення Європейського суду з прав людини у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ( 995_004 ); б) остаточне рішення Європейського суду з прав людини щодо

справедливої сатисфакції у справі проти України; в) рішення Європейського суду з прав людини щодо дружнього врегулювання у справі проти України; г) рішення Європейського суду з прав людини про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України;

Виконанням Рішення є виплата стягувачеві відшкодування та вжиття додаткових заходів індивідуального характеру; вжиття заходів загального характеру;

У відповідності до ч. 2 ст. 2 Закону, порядок виконання Рішення визначається цим Законом, Законом України "Про виконавче провадження", іншими нормативно-правовими актами з урахуванням особливостей, що передбачені цим Законом.

Тобто, виходячи із зазначених норм права рішення Європейського суду виконуються в загальному порядку шляхом стягнення з держави України горошових коштів на користь стягувача та здійсненню у відношенні особи дій індивідуального та загального реагування, в межах визначених рішенням Європейського суду.

Отже, обов'язок щодо виконання рішення Європейського суду покладається на центральні органи державної влади та на суб'єктів владних повноважень під час здійснення мини делегованих повноважень.

При цьому, практика Єврапейського суду з прав людини, що складається з рішень, прийнятих по відповідним категоріям справ, є обов'язковою для застосування судами при вирішенні справ лише по суті позовних вимог, оскільки є джерелом матеріального права та не стосується специфічних норм національного процесуального права окремої країни.

В свою чергу, під час розгляду заяв про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами суди застосовують приписи чинного процесуального закону, без використання норм матеріального права, тому підстави для застосування практики Європейського суду з прав людини, в якій вирішено спір про право, під час розгляду заяв в порядку ст. 245 КАС України, відсутні.

Також, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що ОСОБА_2 в своїй апеляційній скарзі наведено посилання на порушення судом першої інстанції при розгляді заяви про перегляд справи за нововиявленими обставинами принципу верховенства права, проте не вказано в чому саме полягає таке порушення.

Натомість, вищевикладене свідчить про дотримання судом першої інстанції приписів Закону при розгляді заяви ОСОБА_2 та як наслідок прийнято законне та обґрунтоване рішення про відмову в зволенні зазначеної заяви у зв'язку з відсутністю процесуальних підстав.

За викладених обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскаржувана ухвала Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.01.2015 року прийнята у відповідності до вимог Закону, із повним та всебічним з'ясуванням обставин, що мають значення для правильного вирішення питання щодо можливості перегляду рішення за ново виявленими обставинами, у зв'язку з чим, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.195, ст.196, ст.199, ст.200, ст.205, ст.206, ст. 245 КАС України суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 січня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.О. Круговий

Суддя: І.Ю. Богданенко

Суддя: С.А. Уханенко