Справа № 807/4470/13-а
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2015-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2015 року м. Київ К/800/14555/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - Смоковича М.І.,

суддів: Логвиненка А.О., Мороз Л.Л.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні в касаційній інстанції адміністративну справу

за позовом Закарпатського міськрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері в інтересах держави в особі Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області до Хустської міської ради Закарпатської області, за участю третьої особи - Комунально-проектного підприєства "Архітектура", про визнання рішення № 342 від 16 червня 2007 року недійсним, касаційне провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою Заступника прокурора Львівської області на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 травня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2015 року,

у с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року Закарпатський міськрайонний прокурор з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері - старший радник юстиції Гунгар М.І. в інтересах держави в особі Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області звернувся до суду з адміністративним позовом до Хустської міської ради Закарпатської області про визнання незаконним та скасування рішення відповідача № 342 від 16 червня 2007 року "Про затвердження проекту кварталу малоповерхової забудови садибного типу в с. Кіреші".

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що суб'єктом владних повноважень всупереч вимог чинного законодавства прийнято рішення № 342 від 16 червня 2007 року, згідно з яким затверджено проект кварталу забудови садибного типу в с. Кіреші та переведено землі сільськогосподарського призначення в землі житлової громадської забудови.

Згідно із статтею 20 Земельного кодексу України зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення та провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Пункт 12 Перехідних положень Земельного кодексу України (який діяв на момент прийняття оскаржуваного рішення) встановлює, що до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, та земель, на яких розташовані державні, в тому числі казенні, підприємства, господарські товариства, у статутних фондах яких державі належать частки (акції, паї), об'єкти незавершеного будівництва та законсервовані об'єкти, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Позивач вважає оскаржуване рішення протиправним, оскільки землі сільськогосподарського призначення переведено в землі житлової громадської забудови без розроблення проекту землеустрою.

Разом з цим, позивач вважає, що при прийнятті рішення про зміну цільового призначення спірної земельної ділянки, яка знаходиться за межами населених пунктів м. Хуст та с. Кіреші, Хустська міська рада Закарпатської області вийшла за межі наданих їй законодавством повноважень та розпорядилася землями державної власності.

У зв'язку з цим, керуючись статтею 36-1 Закону України "Про прокуратуру" Закарпатський міськрайонний прокурор з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері звернувся в суд з вимогою про визнання даного рішення незаконним та його скасування.

23 квітня 2014 року, розглянувши під час судового засідання клопотання представника відповідача, Закарпатським окружним адміністративним судом залучено в якості третьої особи до участі в адміністративній справі Комунально-проектне підприємство "Архітектура" (далі - КП "Архітектура").

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 травня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2015 року, в задоволенні адміністративного позову Закарпатського міськрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері в інтересах держави в особі Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області відмовлено.

У своїй касаційній скарзі Заступник прокурора Львівської області, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати їх рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до вимог частини першої статті 5, статей 6, 10 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель", частини першої статті 19 Закону України "Про охорону земель", пунктів 4, 5 Положення про Державну інспекцію сільського господарства України, затвердженого Указом Президента України № 459 від 13 квітня 2011 року, на виконання запиту старшого слідчого Закарпатської міжрайонної природоохоронної прокуратури, в межах кримінальної справи за статтею 66 КПК України, Державною інспекцією сільського господарства в Закарпатській області проведена позапланова перевірка дотримання вимог земельного законодавства Хустською міською радою Закарпатської області при прийнятті рішення № 342 від 16 червня 2007 року, яким затверджено проект кварталу забудови садибного типу в с. Кіреші та переведено землі сільськогосподарського призначення в землі житлової громадської забудови.

За результатами проведеної перевірки 04 листопада 2013 року складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства, яким встановлено, що землі сільськогосподарського призначення відповідачем переведено в землі житлової громадської забудови без розроблення проекту землеустрою, чим порушено вимоги статті 20 Земельного кодексу України та Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 677 від 26 травня 2004 року.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що постановою Верховної Ради України № 66 від 03 лютого 1998 року місто Хуст Хустського району Закарпатської області віднесено до категорії міст обласного значення.

Адміністративна межа Хустської міської ради включає в себе: місто Хуст, село Зарічне, село Кіреші та село Чертіж, утворюючи одну адміністративно-територіальну одиницю, що підтверджується довідником "Закарпатська область. Адміністративно-територіальний поділ", затвердженого Виконавчим комітетом Закарпатської обласної ради Народних депутатів, складеним станом на 01 жовтня 1983 року.

Рішенням Хустської міської ради № 97 від 16 жовтня 1998 року земельна ділянка в с. Кіреші, на якій розміщений квартал малоповерхової забудови, для перспективного розвитку території була віднесена до земель запасу Хустської міської ради.

У зв'язку із великою кількістю заяв мешканців с. Кіреші до Хустської міської ради про надання їм земельних ділянок для забудови та, враховуючи необхідність розвитку території с. Кіреші, відповідачем прийнято рішення № 162 від 27 березня 2003 року, яким надано дозвіл на розробку кварталу під індивідуальну забудову.

Розглянувши проект кварталу малоповерхової забудови садибного типу в с. Кіреші, розробленого відповідно до рішення Хустської міської ради № 162 від 27 березня 2003 року "Про надання дозволу для розробки кварталів під індивідуальну забудову", враховуючи погодження контролюючих служб міста, відповідно до статті 12 Земельного кодексу України, пункту 42 частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", статей 3, 10 Закону України "Про планування та забудову територій", відповідачем прийнято оскаржуване рішення № 342 від 16 червня 2007 року, яким:

- затверджено проект кварталу малоповерхової забудови садибного типу в с. Кіреші;

- переведено землі сільськогосподарського призначення в землі

житлової громадської забудови;

- контроль за виконанням даного рішення покладено на Хустський міський відділ земельних ресурсів та на відділ архітектури і містобудування.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що під час прийняття оскаржуваного рішення відповідач діяв у межах своїх повноважень, які передбачені чинним законодавством.

Зазначена позиція була підтримана і Львівським апеляційним адміністративним судом, який переглянув постанову суду першої інстанції та залишив її без змін.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України зазначені висновки судів вважає вірними та такими, що зроблені на підставі правильно застосованих норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до пункту п'ятого частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України.

Зміст статей 36-1, 37 Закону України "Про прокуратуру" визначає право прокурора на звернення до суду щодо визнання протиправним рішення чи окремих його положень і щодо скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень.

Аналіз зазначених норм та обставин справи дає підстави зробити висновок про те, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на спір у цій справі.

Статтею 13 Конституції України встановлено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до статей 11, 12 Земельного кодексу України повноваження районних у містах рад у галузі земельних відносин визначаються міськими радами.

До повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; організація землеустрою; координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом; інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст; вирішення земельних спорів; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Згідно із статтею 20 Земельного кодексу України зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення та провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Пункт 12 Перехідних положень Земельного кодексу України (який діяв на момент прийняття оскаржуваного рішення) встановлює, що до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, та земель, на яких розташовані державні, в тому числі казенні, підприємства, господарські товариства, у статутних фондах яких державі належать частки (акції, паї), об'єкти незавершеного будівництва та законсервовані об'єкти, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Як вбачається з матеріалів справи, місто Хуст Хустського району Закарпатської області віднесено до категорії міст обласного значення, а Хустській міській раді підпорядковані населені пункти, зокрема, місто Хуст, село Зарічне, село Кіреші та село Чертіж, що утворюють одну адміністративно-територіальну одиницю.

Враховуючи частину другу статті 173 Земельного кодексу України, якою передбачається, що межі району, села, селища, міста, району у місті встановлюються і змінюються за проектами землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальних одиниць, Хустська міська рада, прийнявши рішення щодо переведення землі сільськогосподарського призначення в землі житлової громадської забудови у с. Кіреші, діяла в межах, наданих їх повноважень.

Статтею 20 Закону України "Про землеустрій" встановлено, що землеустрій проводиться в обов'язковому порядку на землях усіх категорій незалежно від форми власності в разі надання, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок.

Нормами статті 123 Земельного кодексу України встановлено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється, зокрема органами виконавчої влади. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання).

З матеріалів справи вбачається, що у відповідності до виділеного кварталу малоповерхової забудови садибного типу в с. Кіреші, значна кількість мешканців міста Хуст отримала земельні ділянки у приватну власність, що посвідчено Державними актами на землю.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами.

Як передбачено статтею 158 Земельного кодексу України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Відповідно до частини десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Аналіз положень вищезазначених статей та встановлених обставин справи, дає колегії суддів Вищого адміністративного суду України підстави для висновку, що Хустська міська рада діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Слід зазначити, що доводи Заступника прокурора Львівської області щодо порушення меж території населених пунктів, які підпорядковуються Хустській міській раді не знайшли свого підтвердження, оскільки відповідач під час прийняття спірного рішення керувався проектом встановлення меж населених пунктів з комплексом робіт по роздержавленню і приватизації земель Хустської міської ради народних депутатів Закарпатської області, затвердженого рішенням Хустської районної ради народних депутатів "Про графічне встановлення меж територій населених пунктів району" від 12 лютого 1993 року.

Крім того, чинним законодавством не встановлено порядку розроблення державних актів на землю, які посвідчують право власності на землю територіальної громади, відповідно, такий документ відсутній у відповідача, а отже доводи, викладені Державною інспекцією сільського господарства в Закарпатській області в акті перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 04 листопада 2013 року та доводи органів прокуратури про порушення Хустською міською радою норм законодавства є необґрунтованими.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на викладене, висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків судів та обставин справи не спростовують.

Керуючись статтями 2201, 223, 224, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Заступника прокурора Львівської області залишити без задоволення.

Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 травня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам у справі та оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Смокович

Судді А.О. Логвиненко

Л.Л. Мороз