Справа № 717/135/15-а
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2015-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 717/135/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Туржанський В.В.

Суддя-доповідач: Сапальова Т.В.

21 травня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сапальової Т.В.

суддів: Гонтарука В. М. Залімського І. Г. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Литвинюка С.О.,

позивача: ОСОБА_2,

представника позивача: ОСОБА_3,

представника відповідача: Марчука Б.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Кельменецькому районі Чернівецької області на постанову Кельменецького районного суду Чернівецької області від 03 березня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Кельменецькому районі Чернівецької області про визнання розпорядження протиправним та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

в січні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до Кельменецького районного суду Чернівецької області з позовом до управління Пенсійного фонду України в Кельменецькому районі Чернівецької області про визнання розпорядження №137412 від 08.10.2014 року протиправним, зобов'язання здійснити перерахунок пенсії з урахуванням заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, починаючи з 28.08.2014 року, та провести відповідні виплати з урахуванням виплачених сум.

Постановою Кельменецького районного суду Чернівецької області від 03 березня 2015 року позов задоволено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

Позивач та його представник в судовому засіданні заперечили проти доводів апеляційної скарги, у зв'язку з чим просили залишити її без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 08 жовтня 2003 року призначено пенсію за вислугу років згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення".

12 липня 2007 року виплату пенсії за вислугу років ОСОБА_2 припинено у зв'язку з її виходом на роботу за фахом, що дає право на цей вид пенсії.

З 12 липня 2005 року і по даний час ОСОБА_2 працює на посаді медсестри відділення анестезіології та реанімації комунальної установи „Кельменецька центральна районна лікарня".

28 серпня 2014 року ОСОБА_2 звернулась до управління Пенсійного фонду України в Кельменецькому районі Чернівецької області із заявою у якій просила призначити їй пенсію за віком з урахуванням показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Згідно з розпорядженням №137412 від 08.10.2014 року ОСОБА_2 переведено з пенсії за вислугу років на пенсію за віком. Для розрахунку пенсії позивача управлінням Пенсійного фонду України в Кельменецькому районі застосовано показник середньої заробітної плати за 2007 рік.

Не погодившись з діями відповідача стосовно застосування під час обчислення розміру пенсії показника за 2007 рік, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду про скасування розпорядження та перерахунок пенсії за віком згідно з поданою заявою.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач звернувся за призначенням пенсії вперше, при обчисленні її пенсії відповідач повинен був застосувати показник середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Оцінивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

У частині першій статті 9 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Частиною третьою статті 45 цього Закону встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною третьою статті 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", однак у випадку із заявою ОСОБА_2 мало місце призначення іншої пенсії.

Така позиція узгоджується з правовою позицією, викладеною у рішенні Верховного Суду України від 31 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Самарському районі м. Дніпропетровська про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

Відповідно до ч. 2 ст. 244-2 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

ОСОБА_2 було призначено пенсію за вислугу років відповідно до ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Таким чином, за призначенням пенсії за віком, визначеної Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", ОСОБА_2 звернулась вперше.

Крім того, після припинення виплати пенсії за вислугу років ОСОБА_2 продовжувала працювати та сплачувала у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, що не заперечується відповідачем.

Згідно з розпорядженням №137412 від 08.10.2014 року ОСОБА_2 переведено з пенсії за вислугу років на пенсію за віком, для розрахунку якої застосований показник середньої заробітної платні у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески та яка відповідно до Закону враховується для розрахунку пенсії за 2007 рік.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами у період до 1 січня 2016 року або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року незалежно від перерв.

Заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою:

Зп = Зс х (Ск : К), де:

Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики.

Оскільки відповідач призначив ОСОБА_2 пенсію за віком, однак без урахування показника, встановлено Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" для цих виплат, судом першої інстанції обґрунтовано зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Кельменецькому районі Чернівецької області здійснити перерахунок пенсії позивача із застосовуванням показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, як це передбачено статтею 40 зазначеного вище Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Згідно з ч. 1, 3 ст. 87 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу.

В матеріалах справи міститься договір про надання правової допомоги №20-14 від 27.11.2014 року, акт прийому-передачі наданих послуг від 26.01.2015 року, квитанція від 26.01.2015 року, якими підтверджуються понесені позивачем витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн., а також розрахунок суми послуг за надану правову допомогу, складений з урахуванням вимог Закону України "Про граничний розмір витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо стягнення на користь позивача суми судового збору в розмірі 73,08 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 3000 грн.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представником позивача було подано клопотання про відшкодування витрат, пов'язаних з прибуттям позивача до суду. Згідно з вказаним клопотанням ОСОБА_2 понесла витрати на бензин. Оскільки прямого автобусного чи залізничного сполучення між смт. Кельменці Чернівецької області та м. Вінниця немає, позивачу довелось наймати автомобіль.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 87 КАС України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду.

Згідно зі ст. 91 КАС України витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень, та її представнику сплачуються іншою стороною добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з додатком до постанови Кабінету Міністрів України "Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави" від 27 квітня 2006 р. № 590, витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту та за наймання житла - стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень, та її представникові, а також свідкам, спеціалістам, перекладачам та експертам не можуть перевищувати встановлені законодавством норми відшкодування витрат на відрядження.

Таким нормативно-правовим актом є постанова Кабінету Міністрів України "Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів" від 2 лютого 2011 р. № 98.

Відповідно до п. 7 вказаної постанови державним службовцям, а також іншим особам, які направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, що повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок коштів бюджетів, за наявності підтвердних документів відшкодовуються витрати на проїзд (у тому числі на перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) до місця відрядження і назад, а також за місцем відрядження (у тому числі на орендованому транспорті).

Представником позивача до поданого клопотання долучено оригінали фіскальних чеків на купівлю бензину, однак доказів на підтвердження укладення договору оренди транспортного засобу представник позивача суду не надав.

Враховуючи викладене, колегія суддів відхиляє подане представником позивача клопотання про відшкодування витрат, пов'язаних з прибуттям до суду, у зв'язку з ненаданням належних доказів на підтвердження таких витрат.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 , ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Кельменецькому районі Чернівецької області залишити без задоволення, а постанову Кельменецького районного суду Чернівецької області від 03 березня 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 22 травня 2015 року.

Головуючий Сапальова Т.В.

Судді Гонтарук В. М.

Залімський І. Г.