Справа № 820/1448/15
Суддя: Філатов Ю.М.
Дата ухвалення: 2015-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2015 р.Справа № 820/1448/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Філатова Ю.М.

Суддів: Бенедик А.П. , Калиновського В.А.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецвогнеізоляція" на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 06.04.2015р. по справі № 820/1448/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецвогнеізоляція" до Державної податкової інспекції у Київському районі м.Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області про скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, товариство з обмеженою відповідальністю "Спецвогнеізоляція", звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській, та просив скасувати податкове повідомлення - рішення № від 31.12.2014 року.

Постаново Харківського окружного адміністративного суду від 06.04.2015р. по справі №820/1448/15 в задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з постановою Харківського окружного адміністративного суду від 06.04.2015р. по справі №820/1448/15 позивач подав апеляційну скаргу, просить ї скасувати та прийняти нову постанову, якою його позов задовольнити, вважає, що судом першої інстанції порушені норми права.

Справа розглядається в порядку письмового провадження у відповідності до ч.4 ст. 196/ п.2 ч.1 ст. 197 КАС України.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши суддю - доповідача колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення позову та апеляційної скарги відсутні з наступних підстав.

Підставою прийняття оскаржуваного повідомлення - рішення був акт №7609/20-31-22-03-07/33481618 від 13.12.2014 року, складений за наслідками позапланової виїзної перевірки ТОВ "Спецвогнеізоляція" () по взаємовідносинам з ТОВ "Юрполіс-Компані" () з питань правильності визначення, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість за період з 01.07.2014 року по 31.07.2014 року та подальшому ланцюгу постачання, в якому зроблені висновки про порушення: п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п. 200.1, п.200.2, п.200.3 ст. 200, п.201.1 ст. 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI (зі змінами та доповненнями), у результаті чого підприємством занижено податок на додану вартість за липень 2014 року на суму 60416 грн.

Як свідчать матеріали справи між позивачем (замовник) та ТОВ "Юрполіс Компані" (виконавець) укладено ряд договорів про надання юридичних послуг: від 08.01.2014 року №08/01-1, від 10.01.2014 року №10/01-1, від 25.06.2014 року №25/06-1, за умовами яких виконавець відповідно до потреб замовника зобов'язується надавати юридичні послуги в обсязі та на умовах, передбачених цими договорами на платній основі.

До матеріалів справи приєднані податкові накладні, акти приймання наданих послуг, звіти по укладеним договорам, банківськавиписка, платіжні доручення.

Проте аналіз звітів про виконану роботу, дозволяє зробити висновок, що вони містять загальновідому інформацію, яка міститься у підручниках та мережі Інтернет. Слід зазначити, що позивачем не обґрунтована необхідність отримання викладеної у звітах інформації та використання її у власні господарській діяльності.

Крім того, у наданих до суду актах приймання наданих послуг вбачається, що зазначені послуги є узагальненими та не конкретизованими. Також, відсутня інформація ким саме надавались послуги.

Висока вартість наданих послуг із врахуванням змісту актів приймання наданих послуг, які містять узагальнений перелік послуг, свідчить про відсутність у позивача при здійсненні вказаних витрат розумних економічних вигод або інших причин, які мають зв'язок із господарською діяльністю позивача.

За приписами ч. 2 ст. 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 вказаного Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Вимоги до оформлення первинних документів визначені ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України", відповідно до ч.2 ст.9 яких первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Оскільки, акти надання послуг та звіти не відповідають ні за змістом, ні за формою приписам вищевказаних документів, тому вони не можуть визнаватися достатнім та допустимим доказом реальності здійсненої господарської операції.

В матеріалах справи також відсутні докази оплати по договорам від 08.01.2014 р. №08/01-1, від 10.01.2014 р. №10/01-1. Платіжні доручення наявні у матеріалах справи містять інформацію щодо оплати послуг отриманих позивачем від ТОВ "Юрполіс Компані" тільки за договором від 25.06.2014 р. №25/06-1.

Порядок формування податкового кредиту визначений приписами Податкового кодексу України.

Відповідно до приписів п.198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно до п.198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

У відповідності до п.198.3 ст. 198 вищевказаного кодексу податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (п.198.6 ст. 198 Податкового кодексу України).

Положеннями п.200.1, п.200.2, п.200.3 ст. 200 Податкового кодексу України визначено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п. 44.1. ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Таким чином наявність податкових накладних для визначення правильності формування податкового кредиту вважається достатньою підставою лише у випадку реальності господарської операції, на підставі яких сформовано податковий кредит.

Відповідна господарська операція може бути підтверджена лише тими документами, які свідчать про реальність виконання договору, зміст і обсяг наданих операцій та їх вартість. При цьому підставою для віднесення сум по господарській операції до формування податкового кредиту є достовірне встановлення обставин щодо реальності господарської операції, наявності правових та фактичних підстав для витрат з придбання товарів, робіт, послуг.

Отже правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на податковий кредит можуть мати лише реально вчинені господарські операції з придбання товарів із метою використання таких товарів в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства, а не саме лише оформлення відповідних документів або рух грошових коштів на поточних рахунках платника податку.

Суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що наявність у товариства з обмеженою відповідальністю "Спецвогнеізоляція" податкових накладних, актів надання послуг, звітів за відсутністю виконання істотних умов договорів у спірних правовідносинах не створює належного права для формування податкового кредиту позивача.

За відсутністю документів щодо підтвердження реальності проведеної операції, з якої можливо встановити зміст та обсяги надання послуг, позивач не підтвердив реальність господарських операцій, які можуть бути об'єктом оподаткування ПДВ.

Положеннями ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, доведено правомірність встановлених під час перевірки порушень позивачем вимог діючого законодавства, що призвело до неправомірного обрахування податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету, та як наслідок обґрунтовано винесено спірне податкове повідомлення-рішення.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставии справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 197, 198, 200, п. 1 ч. 1 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецвогнеізоляція" залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 06.04.2015р. по справі № 820/1448/15 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Філатов Ю.М.
Судді(підпис) (підпис) Бенедик А.П. Калиновський В.А.