Справа № 808/814/15
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2015-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

27 квітня 2015 року (11 год. 30 хв.) Справа № 808/814/15 Провадження № м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді - Киселя Р.В.,

за участю секретаря судового засідання - Мащенко Д.В.,

представника позивача - Гришка І.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Запоріжтрансформатор» до Реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції Запорізької області, Державного реєстратора реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції Запорізької області Рябошапка Ірини Петрівни, третя особа - ОСОБА_3, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії.

06.02.2015 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «Запоріжтрансформатор» (далі - позивач) до Реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції Запорізької област (далі - відповідач 1), Державного реєстратора реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції Запорізької області Рябошапка Ірини Петрівни (далі - відповідач 2), в якому позивач просить: визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень №15137871 від 14.08.2014, винесене відповідачем 2; зобов'язати відповідача 2 повторно розглянути заяву про державну реєстрацію речових прав (права власності) позивача на нерухоме майно, а саме Ѕ частину будівлі трансформаторної підстанції РП-65, інвентарний номер згідно даних технічного паспорту, оформленого ОП ЗМБТІ НОМЕР_1, що розташована за адресою: АДРЕСА_1; зобов'язати відповідача 1 провести державну реєстрацію права власності позивача на нерухоме майно, а саме Ѕ частину будівлі трансформаторної підстанції РП-65, інвентарний номер згідно даних технічного паспорту, оформленого ОП ЗМБТІ НОМЕР_1, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що позивач подав до відповідача 1 заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, з метою реєстрації права власності на Ѕ частину будівлі трансформаторної підстанції РП-65, розташованої за адресою: АДРЕСА_1. За наслідками розгляду заяви позивача відповідачем 2 було прийняте рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 14.08.2014 №15137871, згідно якого право власності на зазначений об'єкт нерухомого за попереднім власником (ТОВ «Біп») та наданий договір міни №694 від 22.05.1995 не було зареєстровано відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. Відповідно до ст. 657 ЦК України договори з об'єктами нерухомого майна укладаються у письмовій формі і підлягають нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Вважає висновки відповідача 2 щодо невідповідності договору міни №694 від 22.05.1995 вимогам ст. 657 ЦК України необґрунтованими, оскільки норми ЦК України не діяли на момент укладення договору міни. Вважає посилання на відсутність державної реєстрації нерухомого майна у відповідності до законодавства, що діяло на момент виникнення спірних правовідносин безпідставними, оскільки станом на час укладання договору міни №694 від 22.05.1995 діяв Цивільний кодекс Української РСР, згідно якого право власності за договором виникало з моменту його передачі, а не з моменту держаної реєстрації майна, як того вимагає чинний ЦК України. Тому, вважає оскаржуване рішення відповідача 2 протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Через невідповідність вимогам ст. 106 КАС України, ухвалою від 09.02.2015 позов був залишений без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків позову до 23.02.2015.

У визначений судом строк позивач усунув недоліки позову.

Ухвалою від 25.02.2015 провадження у справі було відкрите, судове засідання призначене на 24.03.2015.

У судове засідання 24.03.2015 відповідач 2, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, не прибув.

Ухвалою суду від 24.03.2015 у Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» були витребувані матеріали інвентарної справи на нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, для їх огляду в судовому засіданні та знятті копій з необхідних суду документів.

Усною ухвалою суду від 24.03.2015 для одержання витребуваних документів у судовому засіданні оголошувалась перерва до 09.04.2015.

У судове засідання 09.04.2015 Товариством з обмеженою відповідальністю «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» були надані витребувані матеріали.

Ухвалою від 09.04.2015 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів було залучено ОСОБА_3, через що судовий розгляд було відкладено на 27.04.2015.

У судове засідання 27.04.2015 відповідач 1, відповідач 2 та третя особа, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не прибули.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав зазначених у позові.

У судовому засіданні 27.04.2015 проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Суд, заслухавши пояснення позивача, розглянувши матеріали і з'ясувавши обставини адміністративної справи та дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності,

ВСТАНОВИВ:

08.08.2014 позивачем була подана до відповідача заява про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме Ѕ частину будівлі трансформаторної підстанції РП-65, розташованої за адресою: АДРЕСА_1. До заяви, в якості підстави переходу права на нерухоме майно, було додано договір міни №694 від 22.05.1995, укладений між ТОВ «Біп» та позивачем, згідно якого ТОВ «Біп» передає у власність з балансу на баланс позивача Ѕ частини трансформаторної підстанції РП-65, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням відповідача 2 від 14.08.2014 №15137871 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, позивачу було відмовлено у державній реєстрації права власності на інв. НОМЕР_1, що розташований за адресою: АДРЕСА_1. Підставою для прийняття зазначеного рішення було те, що згідно довідки про право власності на зазначений об'єкт нерухомого за попереднім власником (ТОВ «Біп») та наданий договір міни №694 від 22.05.1995 не було зареєстровано відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. Відповідно до ст. 657 ЦК України договори з об'єктами нерухомого майна укладаються у письмовій формі і підлягають нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з приписів ч. 3 ст. 2 КАС України, відповідно до яких, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 №1952-IV (далі - Закон №1952-IV) обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування,

За приписами ч. 2, 4 ст. 9 Закону №1952-IV державний реєстратор:

1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:

відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом);

відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень;

відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах;

наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону;

наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав;

2) приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав;

3) відкриває і закриває розділи Державного реєстру прав, вносить до них відповідні записи;

4) веде реєстраційні справи щодо об'єктів нерухомого майна;

5) присвоює реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна під час проведення державної реєстрації;

6) видає свідоцтво про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

7) надає інформацію з Державного реєстру прав або відмовляє у її наданні у випадках, передбачених цим Законом;

8) у разі потреби вимагає подання передбачених законодавством додаткових документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень;

8-1) під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та зареєстровані в установленому порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент реєстрації законодавства проводили таку реєстрацію, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про правонабувача або про нерухоме майно. Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, до яких надійшов запит, зобов'язані безоплатно в установленому законодавством порядку протягом трьох робочих днів надати державному реєстратору відповідну інформацію, зокрема щодо зареєстрованих речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки;

9) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України.

Державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації.

Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора, пов'язану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ст. 15 Закону №1952-IV державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку:

1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації;

4) внесення записів до Державного реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Орган державної реєстрації прав, державні реєстратори зобов'язані надати до відома заявників інформацію про необхідний перелік документів для здійснення державної реєстрації прав.

Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Розгляд заяви про державну реєстрацію обтяжень і прийняття рішення про таку реєстрацію, відмову у державній реєстрації обтяжень або її зупинення проводиться в день надходження заяви та документів, необхідних для державної реєстрації обтяжень.

Судом встановлено, що керуючись зазначеними нормами законодавства, позивач, з метою державної реєстрації прав та їх обтяжень на Ѕ частину будівлі трансформаторної підстанції РП-65, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, звернувся до відповідача 1 із відповідною заявою.

Відповідно до ч. 3, 4, 7 ст. 16 Закону №1952-IV разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, їх копії, засвідчені в установленому порядку.

Заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень не приймається у разі відсутності документа, що підтверджує оплату послуг з державної реєстрації прав та їх обтяжень.

Державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 19 Закону №1952-IV державна реєстрація прав проводиться на підставі:

1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом;

2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону;

3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді;

4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом;

5) рішень судів, що набрали законної сили;

6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Відповідно до п. 37 Порядку №868 документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є:

1) укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чи його дублікат;

2) свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат;

3) свідоцтво про право на спадщину, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат;

4) видані нотаріусом свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікати;

5) свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане державним реєстратором відповідно до закону;

6) свідоцтво про право власності, видане органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дублікат;

7) свідоцтво про право власності на нерухоме майно чи його дублікат, видані до 1 січня 2013 р. органом місцевого самоврядування або місцевою держадміністрацією;

8) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняте власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном;

9) державний акт на право приватної власності на землю, державний акт на право власності на землю, державний акт на право власності на земельну ділянку або державний акт на право постійного користування землею;

10) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно;

11) ухвала суду про затвердження (визнання) мирової угоди;

12) заповіт, яким установлено сервітут на нерухоме майно;

13) закон, яким установлено сервітут на нерухоме майно;

14) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об'єкта нерухомого майна релігійній організації;

15) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об'єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність;

16) інші документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно відповідно до закону.

Судом встановлено, що позивачем до зазначеної заяви, в якості підстави переходу права на нерухоме майно, було додано договір міни №694 від 22.05.1995, укладений між ТОВ «Біп» та позивачем, згідно якого ТОВ «Біп» передало у власність з балансу на баланс позивача Ѕ частини трансформаторної підстанції РП-65, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 24 Закону №1952-IV у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено, серед іншого, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

За наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем 2 було складене рішення від 14.08.2014 №15137871 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, згідно якого позивачу було відмовлено у державній реєстрації права власності на інв. НОМЕР_1, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Як встановлено з матеріалів справи, підставою для прийняття зазначеного рішення було те, що згідно довідки про право власності на зазначений об'єкт нерухомого майна за попереднім власником (ТОВ «Біп») та наданий договір міни №694 від 22.05.1995 не було зареєстровано відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. Відповідно до ст. 657 ЦК України договори з об'єктами нерухомого майна укладаються у письмовій формі і підлягають нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Проаналізувавши підстави прийняття оскаржуваного рішення, суд зазначає наступне.

За приписами ст. 715, 716 ЦК України за договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов'язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар.

Кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін.

Договором може бути встановлена доплата за товар більшої вартості, що обмінюється на товар меншої вартості.

Право власності на обмінювані товари переходить до сторін одночасно після виконання зобов'язань щодо передання майна обома сторонами, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договором може бути встановлений обмін майна на роботи (послуги).

Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору міни.

До договору міни застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, договір контрактації або інші договори, елементи яких містяться в договорі міни, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Згідно ч. 1 ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року. Визнано такими, що втратили чинність з 1 січня 2004 року:

Цивільний кодекс Української РСР від 18 липня 1963 року, із змінами, внесеними до нього;

Закон Української РСР "Про затвердження Цивільного кодексу Української РСР";

статті 2-7, 12, 13, 16 Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 9 грудня 1963 року "Про порядок введення в дію Цивільного і Цивільного процесуального кодексів Української РСР".

Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Судом встановлено, що позивачем, в якості підстави переходу права на нерухоме майно, було надано договір міни №694, укладений між ТОВ «Біп» та позивачем 22.05.1995.

Суд зазначає, що ЦК України набрав чинності 1 січня 2004 року, а договір міни №694 був укладений 22.05.1995, а тому посилання відповідача 2 в оскаржуваному рішенні на вимоги ст. 657 ЦК України є необґрунтованими, оскільки норми ЦК України не діяли на момент укладення договору міни.

Станом на час укладення договору міни №694 діяли положення Цивільного Кодексу Української РСР від 18.07.1963, що втратив чинність 01.01.2004.

Відповідно до ст. 128 Цивільного Кодексу Української РСР право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Передачею визнається вручення речей набувачеві, а так само здача транспортній організації для відправки набувачеві і здача на пошту для пересилки набувачеві речей, відчужених без зобов'язання доставки. До передачі речей прирівнюється передача коносаменту або іншого розпорядчого документа на речі.

Отже, згідно вимог Цивільного Кодексу Української РСР право власності у набувача майна за договором виникало з моменту його передачі, а не з моменту держаної реєстрації майна, як того вимагає чинний ЦК України.

На підтвердження факту передачі нерухомого майна позивачу, позивачем було надано Акт передачі нерухомого майна від 17.06.1996, за яким ТОВ «Біп» було передано позивачу об'єкт нерухомого майна інв. НОМЕР_1, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

За приписами ч. 4 ст. 3 Закону №1952-IV права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов:

якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або

якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої 31.01.1966 заступником Міністра комунального господарства УРСР, що діяла на час укладання договору міни №694, та втратила чинність на підставі наказу від 13.12.1995 №56, реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності.

Суд зазначає, що виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від держаної реєстрації права власності на майно до набрання чинності ЦК України та Законом №1952-IV, а отже не було обов'язковим.

Крім того, Цивільним Кодексом Української РСР не було передбачено обов'язкового нотаріального посвідчення договорів міни, укладених юридичними особами.

Підсумовуючи вищевикладене суд зазначає, що визначення відповідачем 2, в якості підстави для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень, на об'єкт нерухомого майна інв. НОМЕР_1, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, відсутність державної реєстрації договору міни №694 від 22.05.1995, а також порушення вимог ст. 657 ЦК України є необґрунтованими, оскільки норми ЦК України не діяли на момент укладення договору міни.

На підставі вищевикладеного, суд доходить висновку, що відмова відповідача 2 в державній реєстрації прав та їх обтяжень була складена неправомірно, а отже рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень №15137871 від 14.08.2014 підлягає скасуванню, оскільки воно є протиправним та не відповідає вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України, а саме: є необґрунтованим, тобто прийнятим без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; є недобросовісним.

Суд зазначає, що ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» було надано до суду матеріали інвентарної справи, а саме:

- Рішення постійно діючого Третейського суду «Перший міжрегіональний арбітраж» від 24.02.2009 по справі №258560, відповідно до якого було затверджено мирову угоду, укладену 18.02.2009 між третьою особою (ОСОБА_3) та ТОВ «Біп», згідно якої за третьою особою було визнано право приватної власності на об'єкт нерухомого майна, що розташований у АДРЕСА_1 (трансформаторна підстанція літ. Д - 16,8х2,93). Крім того, було зобов'язано ЗМБТІ зареєструвати за третьою особою право приватної власності на зазначений об'єкт нерухомого майна;

- Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 17.03.2009, відповідно до якої заяву третьої особи про видачу виконавчого листа про визнання права власності на нерухоме майно, яким затверджено мирову угоду, укладену 18.02.2009 між третьою особою та ТОВ «Біп» - задоволено. Визнано за третьою особою право приватної власності на об'єкт нерухомого майна, що розташований у АДРЕСА_1 (трансформаторна підстанція літ. Д - 16,8х2,93);

- виконавчий лист, виданий Вільнянським районним судом Запорізької області 17.03.2009;

- Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, відповідно до якого 30.03.2009 за третьою особою, на підставі рішення суду у справі №258560 від 24.02.2009, зареєстровано право власності на трансформаторну підстанцію літ. Д, що розташована: АДРЕСА_1.

Із зазначених матеріалів інвентарної справи вбачається, що об'єкт нерухомого майна трансформаторна підстанція літ. Д, що розташована: АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності третій особі - ОСОБА_3 Право власності на зазначений об'єкт нерухомого майна було зареєстровано третьою особою в Реєстрі права власності на нерухоме майно.

Щодо вимоги позивача про зобов'язання відповідача 1 зареєструвати право власності на зазначений вище об'єкт нерухомості, суд зазначає наступне.

Згідно із ч. 4 ст. 9 Закону №1952-IV державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації.

Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора, пов'язану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Відтак, з урахуванням того, що рішення про державну реєстрацію права власності позивача повинне прийматися державним реєстратором Реєстраційної служби, то у суду відсутні підстави для задоволення вимог позивача до відповідача 1.

Суд зазначає, що для повного захисту порушених прав позивача, з урахуванням попереднього висновку суду про протиправність оскаржуваного рішення і необхідність його скасування, суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача 2 повторно розглянути подану позивачем заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 08.08.2014 № 7713677.

Такий висновок ґрунтується на тому, що після скасування рішення відповідача 2 заява позивача від 08.08.2014 № 7713677 вважається нерозглянутою (відсутнє рішення державного реєстратора з приводу цієї заяви).

З наведених підстав, суд доходить висновку про необхідність задоволення вимоги позивача щодо зобов'язання відповідача 2 повторно розглянути заяву позивача про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняту 08.08.2014 № 7713677.

З урахуванням вище викладеного, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення вимог позивача, а саме в наведеній вище частині.

За приписами ч. 1, 3 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Доданим до матеріалів справи платіжним дорученням від 03.02.2015 №424 документально підтверджується факт сплати позивачем судового збору в сумі 73,08 грн.

Відтак, враховуючи вимоги ч. 3 ст. 94 КАС України, підлягає присудженню на користь позивача з Державного бюджету України сума пропорційно задоволених позовних вимог, а саме 48,72 грн.

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 86, 94, 158-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «Запоріжтрансформатор» до Реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції Запорізької області, Державного реєстратора реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції Запорізької області Рябошапка Ірини Петрівни, третя особа - ОСОБА_3, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень №15137871 від 14.08.2014, прийняте Державним реєстратором реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції Запорізької області Рябошапка Іриною Петрівною.

Зобов'язати Державного реєстратора реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції Запорізької області Рябошапка Ірину Петрівну повторно розглянути заяву Публічного акціонерного товариства «Запоріжтрансформатор» про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняту 08.08.2014 14:14:22 за реєстраційним номером 7713677.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Публічного акціонерного товариства «Запоріжтрансформатор» сплачений судовий збір у сумі 48,72 грн. (сорок вісім гривень 72 коп.).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Р.В. Кисіль