Справа № 389/717/15-а
Суддя: Берднікова Г. В.
Дата ухвалення: 2015-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЄУН № 389/717/15-а
Провадження № 2а/389/16/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2015 року Знам'янський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого-судді Берднікової Г.В.

при секретарі Чукановій О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до виконавчого комітету Знам'янської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 - про визнання незаконним та скасування рішення, визнання незаконними дій в частині виконання функцій по врегулюванню земельного спору, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі 27.02.2015 року звернулись до суду із позовом до виконавчого комітету Знам'янської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 - про визнання незаконним та скасування рішень, визнання незаконними дій в частині виконання функцій по врегулюванню земельного спору. Просили суд визнати незаконними та скасувати рішення виконавчого комітету Знам'янської міської ради від 25.12.1997 року за № 656 «Про приватизацію земельних ділянок» та № 658 «Про присадибні ділянки та індивідуальне житлове будівництво», а також визнати незаконними дії відповідача в частині виконання функцій на врегулювання земельного спору з приводу використання земельної ділянки багатоквартирного будинку АДРЕСА_1.

Ухвалою суду провадження у справі у частині позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Знам'янської міської ради від 25.12.1997 року № 658 «Про присадибні ділянки та індивідуальне житлове будівництво» - закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України. Суд виходив з того, що в разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про надання дозволу на будівництво, тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації, подальше оспорювання правомірності зведення добудови, тобто реалізації вказаного рішення, має вирішуватися в порядку цивільної юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне. Подібна правова позиція викладена Верховним судом України у постанові від 24.02.2015 року у справі № 21-34а15. Інше рішення залишилось не реалізованим, так як відведення цієї земельної ділянки не відбулося, державний акт на право приватної власності на земельну ділянку вона не отримала, а відтак спір у цій частині підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач ОСОБА_2 є власником квартири НОМЕР_1, а позивач ОСОБА_1 є власником квартири НОМЕР_3 в будинку АДРЕСА_1. Треті особи є співвласниками квартири НОМЕР_2 в цьому ж будинку.

У лютому 2014 року, отримавши позовну заяву ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, позивачі дізнались про існування оскаржуваних рішень. Вказані рішення отримано в архівному відділі Знам'янського міськвиконкому лише 24.11.2014 року, а тому вважають, що строк на оскарження пропущено з поважних причин і відповідно він підлягає поновленню судом.

Також зазначили, що будинок, в якому вони всі проживають є багатоквартирним, а не індивідуальним, а тому рішенням про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_3 порушуються їх права як інших власників будинку, передача у власність прибудинкової території з ними не узгоджувалась.

У судовому засіданні позивачі та їх представник позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені у позові.

Представник відповідача позов не визнав, вказуючи на його безпідставність, та просив взагалі залишити позов без розгляду у зв'язку з пропуском строку звернення до суду.

Третя особа ОСОБА_3, яка одночасно є і представником третьої особи ОСОБА_5 на підставі нотаріально завіреної довіреності, у судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні, посилаючись на безпідставність позовних вимог.

Третя особа ОСОБА_4 у судове засідання не з'явився, повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином, причини неявки до суду не повідомив.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, оглянувши матеріали інвентарної справи на будинок АДРЕСА_1, дослідивши матеріали даної адміністративної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом з'ясовано, що про наявність оскаржуваного рішення ОСОБА_1 дізналась у лютому 2014 року як сама зазначає у даній позовній заяві, отримавши копію позову ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, безпосередньо копію оскаржуваного рішення отримано в архіві Знам'янського міськвиконкому в листопаді 2014 року. Вказані обставини не оспорюються і представником відповідача та третьою особою, які були присутні у судовому засіданні. При цьому, статтею 99 КАС України встановлено 6-місячний строк на оскарження рішення, який ОСОБА_1 пропущено. Водночас, враховуючи, що оскаржуване рішення прийняте взагалі у 1997 році, обставини з приводу того, що ОСОБА_1 про нього було відомо до початку 2014 року ніким не оспорюються, суд співвідносячи вже пропущений з поважних причин строк з 1997 р. по 2014 р. і строк у 6 місяців - з серпня 2014 р. по лютий 2015 р. та враховуючи при цьому, що копію оскаржуваного рішення отримано в листопаді 2014 року, вважає за можливе поновити їй строк звернення до суду. Що стосується ОСОБА_2, то остання не брала участі у справі про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, доказів того, що їй до листопада 2014 року (до отримання копії оскаржуваного рішення в архіві) було відомо про це рішення, в ході судового розгляду не здобуто, а доводи представника відповідача і третьої особи з приводу того, що вона є донькою ОСОБА_1 на особливу увагу суду при вирішенні цього питання не заслуговують. Відтак, суд вважає, що ОСОБА_2 строк звернення до суду пропущено з поважних причин, довести протилежне представник відповідача або третя особа у судовому засіданні не спромоглися.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири НОМЕР_3 в будинку АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 26.11.2001 року між ОСОБА_6, що діяла в інтересах ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які набули право власності на дану квартиру на підставі свідоцтва про право власності на житло від 21.11.2001 року, виданого Знам'янським будівельно монтажним експлуатаційним управлінням НОМЕР_2, та ОСОБА_1 Договір посвідчено приватним нотаріусом Знам'янського міського нотаріального округу Цибульською Л.М., зареєстровано в реєстрі за № 2390.

Квартира НОМЕР_1 в цьому ж будинку належить ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 29.01.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Знам'янського міського нотаріального округу Кіровоградської області Гріцик Н.М., зареєстрованого в реєстрі за № 82. Дана квартира подарована ОСОБА_2 ОСОБА_1, якій квартира НОМЕР_1 до того належала на підставі свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_4 від 24.12.1997 року, виданого Знам'янським відділком Одеської залізниці.

Квартира НОМЕР_2 в цьому ж будинку належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на житло № 1958 від 13.03.1995 року, виданого Знам'янським відділком Одеської залізниці.

Рішенням виконавчого комітету Знам'янської міської ради від 25.12.1997 року № 656 «Про приватизацію земельних ділянок» передано безоплатно у приватну власність земельні ділянки з наступною видачею Державних актів на право приватної власності на землю громадянам, переліченим у списку, що додається. Згідно додатку до вказаного рішення за № 351 ОСОБА_3 передано у власність 1/3 частину земельної ділянки, площею 229 кв.м., для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1.

Як з'ясовано в ході судового розгляду в подальшому дане рішення залишилось не реалізованим, так як відведення цієї земельної ділянки не відбулося, державний акт на право приватної власності на земельну ділянку ОСОБА_3 не отримала.

Аналіз оскаржуваного рішення вказує на те, що 1/3 частина від усієї земельної ділянки виділена лише ОСОБА_3, а не усім співвласникам квартири НОМЕР_2, тому ділянка виходить вже розподілена не пропорційно між усіма власниками будинку, в тому числі між тими, які є співвласниками однієї квартири, так відповідно і між тими, які є незалежними один від одного (власниками різних квартир).

Позивачі вказують на те, що межі ділянки при підготовці її до приватизації вони не погоджували, не надавали згоди на передачу землі у власність і взагалі не знали про факт приватизації земельної ділянки третіми особами. В той же час судом з'ясовано, що ОСОБА_2 на час винесення вказаного рішення виконкомом ще не була власником квартири у цьому будинку, а от ОСОБА_1 була власником квартири НОМЕР_1 з 24.12.1997 року. Докази щодо спростування вказаного факту щодо не погодження ОСОБА_1 меж ділянки суду не надано. Відтак, в ході судового розгляду підтверджено, що під час приватизації земельної ділянки позивачі не знали про факт приватизації земельної ділянки ОСОБА_3, не погоджували меж її землекористування і не надавали згоди на передачу землі у власність.

Статтею 6 ЗК України 1990 року, який був чинним на час прийняття рішення виконкомом міської ради, громадянам України було надано право на одержання у власність земельних ділянок, зокрема для обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка) та для ведення особистого підсобного господарства. Статтею 19 цього ж Кодексу передбачено, що міська рада надає земельні ділянки (крім ріллі і земельних ділянок, зайнятих багаторічними насадженнями) для будь-який потреб у межах міста. Надання земельних ділянок здійснюється за проектами відведення цих ділянок.

Згідно ч. 2 ст. 30 ЗК України 1990 року при переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об'єктів.

Відповідно до ч. 4 ст. 120 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Разом з тим, третім особам належить не частина будинку АДРЕСА_1, а одна з квартир в трьохквартирному будинку.

При приватизації громадянами одно- або багатоквартирного будинку державного житлового фонду порядок користування закріпленою за ним прибудинковою територією згідно з п. 5 ст. 10 Закону від 19 червня 1992 року "Про приватизацію державного житлового фонду" здійснюється в порядку та на умовах, передбачених ч.3 ст. 42 ЗК, якою встановлено, що порядок використання земельних ділянок, де розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. Якщо в жилому будинку приватизовано частину квартир, питання про користування прибудинковою територією вирішується шляхом отримання в користування її частини, що відповідає частці приватизованих квартир та інших приміщень у вартості будинку і споруд.

Відповідно до п.2.1 Положення про порядок встановлення та закріплення меж прибудинкових територій існуючого житлового фонду та надання у спільне користування або спільну сумісну власність земельних ділянок для спорудження житлових будинків, затвердженого наказом Держкомзему України, Держкоммістобудування України та Фонду Державного майна України від 05 травня 1996 року земельна ділянка біля багатоквартирного жилого будинку повинна передаватись у приватну власність власникам всього будинку, а не власнику окремої приватизованої квартири в будинку.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема визнання прав, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що оскаржуване рішення щодо передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_3 прийняте з порушенням земельного законодавства та порушує права позивачів. Враховуючи, що між власниками квартир у будинку існують напружені стосунки у питанні спільного користування земельною ділянкою біля будинку, оскаржуване наразі рішення ОСОБА_3 і в подальшому не зможе бути реалізованим внаслідок відсутності у подальшому згоди позивачів щодо погодження меж при оформленні проекту землеустрою, а відтак всім співвласникам було б доцільніше в тому числі з метою остаточного узгодження цих питань, оформити свої права на ділянку спільно, виходячи із вимог нині діючого земельного законодавства.

Згідно з положеннями частин 1-3 ст. 158 ЗК України, земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Позовні вимоги щодо не врегулювання земельного спору між сторонами відповідачем взагалі ні в позовній заяві, ні в ході судового розгляду не були обґрунтовані та доведені належним чином, а тому в цій частині позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 158-163 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до виконавчого комітету Знам'янської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 - про визнання незаконним та скасування рішення, визнання незаконними дій в частині виконання функцій по врегулюванню земельного спору - задовольнити частково.

Скасувати рішення виконавчого комітету Знам'янської міської ради від 25.12.1997 року за № 656 «Про приватизацію земельних ділянок» в частині передання безоплатно у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 229 кв.м. по АДРЕСА_1, з наступною видачею Державного акту на право приватної власності на землю.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з виконавчого комітету Знам'янської міської ради на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 73,08 грн., тобто по 36,54 грн. на користь кожного позивача.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Знам'янський міськрайонний суд Кіровоградської області. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Г.В. Берднікова