Справа № 2а-10453//11/1370
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2015-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2015 р. № 876/178805/12

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гуляка В.В.,

Шинкар Т.І.,

з участю секретаря судового засідання Малетич М.М.,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2012 року в адміністративній справі № 2а-10453/11/1370 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до управління у справах захисту прав споживачів у Львівській області про скасування постанови про накладення штрафу,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2011 року фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (надалі - ФОП ОСОБА_3.) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просила скасувати постанову управління у справах захисту прав споживачів у Львівській області (надалі - Управління) за № 0791 від 06.09.2011 року про накладення на неї штрафу, передбаченого статтею 23 Закону України «Про захист прав споживачів», у розмірі 7630 грн, за порушення умов договору про надання послуг.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що нею не було допущено ніякого порушення, оскільки вона належним чином виконала всі умови договору прокату № 005 від 09.05.2011 року, а відмова у перешитті сукні замовниці ОСОБА_4 була обумовлена фактичною неможливістю це зробити. Крім того, вважає, що відповідачем неправильно визначено розмір штрафу, який повинен обчислюватися із суми завдатку, який фактично був наданий в оплату послуг щодо підготовки сукні до прокату, а саме 3800 грн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2012 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із прийнятою постановою, її оскаржила ФОП ОСОБА_3, яка вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте за невідповідності висновків суду обставинам справи та з помилковим застосуванням норм матеріального права. Тому, з підстав, викладених в апеляційній скарзі, просила скасувати постанову суду першої інстанції і прийняти нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовано тими ж аргументами, що й вимоги позовної заяви.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційна скарга не належить до задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, між салоном «ІНФОРМАЦІЯ_1» в особі ФОП ОСОБА_3 (надалі - Виконавець) та ОСОБА_4 (надалі - Замовник) була укладена Угода за № 005 від 09.05.2011 року про надання послуг з прокату весільної сукні «Сага Міа Місhelle» (надалі - Угода від 09.05.2011 року), вартість прокату якої становить 7630,00 грн; сума завдатку - 3800 грн.

Відповідно до пункту 2 цієї Угоди Виконавець зобов'язується безкоштовно вкоротити, перешити, тощо сукню для Замовника і почати ці роботи з дня укладення угоди і завершити до дня забирання сукні.

Під час примірки з метою корекції сукні Замовник захотіла збільшити чашки корсету сукні, так як останні не підходили їй за розміром, про що заявила Виконавцю. Останній відмовився від виконання цього, у зв'язку з чим, а також тим, що інші сукній їй також не підійшли, Замовник відмовилася від отримання замовлення, повідомила про розірвання Угоди і попросила повернути їй завдаток. У цьому їй теж було відмовлено, оскільки на той час салон уже не мав змоги знайти на дану сукню клієнтів, тому втрачав кошти.

Допитані як свідки замовник ОСОБА_4 та продавець-консультант салону ОСОБА_5 показали, що замовник ні усно, ні письмово не попереджалася про неможливість виконання договору прокату в частині перешиття чашок сукні і не була повідомлена про причини цього.

02.07.2011 року Замовник звернулася до ФОП ОСОБА_3 з листом про розірвання Угоди від 09.05.2011 року та повернення завдатку, проте відповіді на це звернення не отримала.

Ні оплачених коштів, ні перешитої сукні ОСОБА_4 не отримала, у зв'язку з чим 02.08.2011 року вона звернулася до Управління про порушення ФОП ОСОБА_3 (весільний салон «ІНФОРМАЦІЯ_1») її прав, як споживача послуги щодо прокату весільної сукні «Сага Міа Місhelle», а саме - недотримання приписів пункту 2 Угоди прокату від 09.05.2011 року шляхом невиконання підприємцем своїх зобов'язань з перешиття замовленої весільної сукні, а також неповернення їй сплаченого завдатку в сумі 3800,00 грн.

За наслідками звернення Замовника та на підставі акта перевірки дотримання Виконавцем законодавства про захист прав споживачів за № 1255 від 26 серпня 2011 року 06.09.2011 року Управління винесло постанову за № 0791 про накладення на ФОП ОСОБА_3 стягнення, передбаченого статтею 23 Закону України «Про захист прав споживачів».

Підставою для накладення стягнення зазначено порушення п.2 Угоди № 005 від 09.05.2011 р. між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а саме: відмовлено ОСОБА_4 в перешитті весільної сукні «Сага Міа Місhelle», вартість прокату якої становить 7630,00 грн.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що пункт 2 Угоди від 09.05.2011 року не містить жодних обмежень Замовника щодо виконання тих чи інших робіт при підготовці сукні до прокату.

Тому позивач, як виконавець договору прокату, зобов'язана була в силу чинного законодавства повідомити замовника про існування будь-яких причин, що унеможливлюють виконання такого договору, надати споживачу вичерпну інформацію про умови виконання договору і обмеження щодо виконання договору, проте цього не зробила.

Колегія суддія апеляційного суду вважає такі висновки суду першої інстанції правильними.

Відповідно до преамбули Закону України від 12.05.1991 року, № 1023-ХІІ «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; надалі - Закон № 1023-ХІІ) такий регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

За приписами пункту 2 частини першої статті 4 Закону № 1023-ХІІ споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на належну якість продукції та обслуговування.

Згідно із частиною першою статті 6 Закону № 1023-ХІІ продавець (виробник, виконавець) зобов'язаний передати споживачеві продукцію належної якості.

Права споживача у разі порушення умов договору про виконання робіт (надання послуг) визначені статтею 10 Закону № 1023-ХІІ, згідно із частинами першою - другою, четвертою якої споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором.

Якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця.

За наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

У разі порушення прав споживача на підприємствах сфери обслуговування продавець (виробник, виконавець) і працівники цих підприємств несуть відповідальність, встановлену законом (частина п'ята статті 17 Закону № 1023-ХІІ).

Згідно зі статтею 21 Закону № 1023-ХІІ крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, зокрема, якщо:

при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції;

при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення;

порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач.

Відповідальність за порушення законодавства про захист прав споживачів передбачена статтею 23 Закону № 1023-ХІІ, згідно із пунктом 11 частиною першою якої у разі порушення законодавства про захист прав споживачів суб'єкти господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування, у тому числі ресторанного господарства, несуть відповідальність за порушення умов договору між споживачем і виконавцем про виконання роботи, надання послуги - у розмірі ста відсотків вартості виконаної роботи (наданої послуги).

На виконання приписів статті 20 Закону № 1023-ХІІ постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1994 року № 313 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 4 червня 1999 року № 974) були затверджені Правила побутового обслуговування населення (надалі - Правила).

Абзацом другим пункту 9 Правил передбачено, що права, обов'язки, відповідальність виконавця і замовника, передбачені цими Правилами, діють з моменту укладення угоди про надання побутової послуги.

Виконавець має право на відмову у прийманні замовлень на побутові послуги, якщо він не може забезпечити належне їх виконання (пункт 10 Правил).

Згідно із пунктами 25, 28, 35 Правил виконавець зобов'язаний забезпечити, зокрема, надання послуг відповідно до вимог цих Правил, інших нормативно-правових актів та умов угоди.

У разі невиконання або неналежного виконання обов'язків, визначених цими Правилами та угодою, виконавець несе відповідальність у порядку, передбаченому законодавством та угодою між ним і замовником.

У разі невиконання або неналежного виконання виконавцем умов угоди замовник користується правами, наданими законодавством.

Зі змісту вказаних норм видно, що замовник (споживач) має право на отримання товару (послуги) належної якості, який би задовільняв його, зокрема, за розміром і міг бути використаний за призначенням.

У випадку, якщо виконавець не може надати такий товар (послугу), він повинен попередити про це замовника (із зазначенням причин цього) і відмовитись від замовлення (розірвати угоду).

Натомість, як підтверджено матеріалами справи, Виконавець діяв всупереч зазначеним нормам, не зазначив про причини неможливості виконання замовлення належним чином і не відмовився від замовлення.

Частиною третьою статті 5 Закону № 1023-ХІІ передбачено, що захист прав споживачів здійснюють спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів та його територіальні органи, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи і установи, що здійснюють державний санітарно-епідеміологічний нагляд, інші державні органи, органи місцевого самоврядування згідно із законодавством, а також суди.

Повноваження Управління у справах захисту прав споживачів визначено статтею 26 Закону № 1023-ХІІ, згідно із якою спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів та його територіальні органи в областях, містах Києві та Севастополі, а на території Автономної Республіки Крим - орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим у сфері захисту прав споживачів здійснюють державний контроль за додержанням законодавства про захист прав споживачів, забезпечують реалізацію державної політики щодо захисту прав споживачів і мають право, зокрема, накладати на суб'єктів господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, стягнення, передбачені статтею 23 цього Закону, в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що ФОП ОСОБА_3 були порушенні вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», у зв'язку з чим Управлінням правомірно застосовано до неї стягнення у виді штрафу в розмірі ста відсотків вартості послуги, тому покликання апелянта на помилкове визначення розміру штрафу колегія суддів апеляційного суду вважає безпідставними.

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції в тому, що при прийнятті оскаржуваної постанови відповідач діяв правомірно, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України, тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

У відповідності до статті 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 200 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції є законною, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст.160 ч.3, 195, 196, 198 п.1 ч.1, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2012 року в адміністративній справі № 2а-10453/11/1370 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Р.Й.Коваль

Судді В.В.Гуляк

Т.І.Шинкар

Ухвала в повному обсязі складена 18 травня 2015 року.