Справа № 804/4655/15
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2015-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 травня 2015 р. Справа № 804/4655/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Горбалінського В.В.
при секретарі судового засідання - Решетнік А.М.
представника позивача - Коваль І.О.
представника відповідача - Качмар В.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом приватного підприємства «Рівар» до державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити.
Представник відповідача в судовому засідання проти задоволення позовних вимог заперечував. До матеріалів справи долучено письмові заперечення проти позову, в яких зазначено, що в ході проведеної перевірки виявлено факт заниження позивачем податку на додану вартість в розмірі 80 810 грн. за рахунок здійснення господарських операцій з ТОВ «Кійопторг» та ТОВ «Філтон», які не спрямовані на реальне настання наслідків. Оскільки факт порушення вимог податкового законодавства відображено в акті перевірки, відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Суд, заслухавши пояснення представників стороні та дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, зазначає наступне.
Приватне підприємство «Рівар» зареєстроване як юридична особа та перебуває на податковому обліку в ДПІ у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області.
Відповідно до висновків вказаного акту позаплановою невиїзною перевіркою ПП «Рівар» встановлено порушення: пунктів 14.1.36 пункту 14.1 статті 14, пункту 44.1 статті 44, пунктів 198.1,198.2,198.3,198.6 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого ПП «Рівар» завищено суму податкового кредиту за липень 2014 року на загальну суму 80 810 грн., що призвело до заниження суми ПДВ до сплати в бюджет за липень 2014 року на суму 80 810 грн.
07.11.2014 року позивачем подано заперечення на акт від 27.10.2014 року № 2842/04-66-15-00/24423679.
Рішенням Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області від 19.01.2015 року 334/10/04-36/10-08-09 скарга позивача від 26.11.2014 року залишена без задоволення, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення - без змін.

10.02.2015 року позивачем подано до Державної фіскальної служби України скаргу на податкове повідомлення-рішення № від 18.11.2014 року.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 24.02.2015 року № 3954/6/99-99-10-01-01-15 скарга позивача залишена без задоволення, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення - без змін.

Вирішуючи правомірність визначеного податковим органом ПП «Рівар» грошового зобов'язання з податку на додану вартість, а також з метою встановлення факту здійснення господарської операції, правомірності формування витрат та податкового кредиту для цілей визначення об'єкта оподаткування суд зазначає, що йому належить з'ясувати, зокрема, такі обставини, як: рух активів у процесі здійснення господарської операції, установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції та установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Вказана позиція викладена в Листах Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 № 742/11/13-11 та від 01.11.2011 року №1936/11/13-11.

Зокрема, у листі Вищого адміністративного суду України від 2 червня 2011 року № 742/11/13-11 «Щодо однакового застосування адміністративними судами окремих приписів Податкового кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України» проаналізовано відповідні законодавчі норми та наголошено на тому, що для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції, тобто достовірні первинні документи. Також у листі визначено приблизний перелік обставин, які можуть указувати на відсутність відповідної господарської операції.

Відповідно до зазначеного Листа, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів. Навіть наявність у покупця належно оформлених документів, необхідних для віднесення певних сум до податкового кредиту, зокрема виданих продавцями податкових накладних, не є безумовною підставою формування податкового кредиту, якщо реальність здійснених господарських операцій ставиться під сумнів.

З акту перевірки та матеріалів справи вбачається, що фактичною підставою для винесення оспорюванного рішення стали наступні обставини.

В ході проведеної перевірки встановлено, що в липні 2014 року ПП «Рівар» мало взаємовідносини з ТОВ «Кійопторг» та ТОВ «Філтон» на підставі укладених договорів, відображених у акті перевірки.

Згідно висновків податкового органу операції між позивачем та ТОВ «Кійопторг» та ТОВ «Філтон» не містять у своїй суті розумних економічних або інших причин (ділової мети), оскільки за результатами перевірки неможливо підтвердити факт реального здійснення господарської операції (не можливо встановити походження товару, не надано довіреностей на отримання ТМЦ, відсутня інформація щодо розрахунків, не надано документи, що підтверджують відповідність отриманого товару встановленим стандартам та технічну документацію, яка встановлює вимоги до його якості, не надано доказів на підтвердження транспортування товару), що й стало підставою для прийняття оскаржуваного рішення.

З метою підтвердження або спростування висновків податкового органу про нереальність здійснення господарських операцій між позивачем та вказаним контрагентом суд не обмежується виключно формальним застосуванням приписів Податкового кодексу України, а віддає перевагу встановленню фактичних обставин та достовірності поданих доказів над їх формальною наявністю та відповідністю за зовнішніми ознаками вимогам нормативних актів.

Досліджуючи господарські операції, по яким позивачем сформовано спірну суму податкового кредиту з податку на додану вартість, судом встановлено наступне.

01.07.2014 року між позивачем (покупець) та ТОВ «Кійопторг» (постачальник) укладено договір поставки № 328, за умовами якого постачальник зобов'язується поставити покупцю товари (автозапчастини, масла та інші авто прилади).

На підтвердження факту придбання товарів (автозапчастини, масла та інші авто прилади) позивачем надано видаткова накладна № РНк-1208 від 31.07.2014 року з переліком придбаних товарів на загальну суму 48 606,60 грн. в т.ч. ПДВ - 8 101,10 грн., видаткова накладна № РНк-1207 від 31.07.2014 року з переліком придбаних товарів на загальну суму 48 772,06 грн. в т.ч. ПДВ - 8 128,68 грн., видаткова накладна № РНк-1206 від 31.07.2014 року з переліком придбаних товарів на загальну суму 49 528,79 грн. в т.ч. ПДВ - 8 254,80 грн., видаткова накладна № РНк-1205 від 31.07.2014 року з переліком придбаних товарів на загальну суму 49 174,85 грн. в т.ч. ПДВ - 8 195,81 грн., видаткова накладна № РНк-1087 від 28.07.2014 року з переліком придбаних товарів на загальну суму 30 038,68 грн. в т.ч. ПДВ - 5 006,45 грн., видаткову накладну № РНк-937 від 24.07.2014 року з переліком придбаних товарів на загальну суму 35 241,62 грн. в т.ч. ПДВ - 5 873,60 грн. На підтвердження перевезення придбаного товару позивачем надано товарно-транспортні накладні: від 31.07.2014 року АВN 12443, АВN 12444, АВN 12445, від 24.07.2014 року АВN 12440, від 28.07.2014 року АВN 12441, від 31.07.2014 року АВN 12442. Перевезення товару здійснювалось автомобілем Газель АЕ 9348 ЕО, перевізник - ФОП Глушко, пункт навантаження: м. Дніпропетровськ, проспект Праці, 9, пункт розвантаження: м. Дніпропетровськ, пр. Калініна, 2. Одержання товару здійснювалось на підставі довіреності від 24.07.2014 року № 1701.

На підставі податкових накладних від 31.07.2014 року № 1205, № 1206, № 1208, № 1207, від 24.07.2014 року № 937, від 28.07.2014 року № 1087 позивачем включено до сум податкового кредиту суму сплаченого податку на додану вартість в розмірі 43 560,44 грн.

01.07.2014 року між позивачем (покупець) та ТОВ «Філтон» (продавець) укладено договір поставки № 187, за умовами якого продавець зобов'язується поставити покупцю товар.

На підтвердження факту придбання товару (автозапчастини та інші авто прилади) позивачем надано рахунки на оплату № 15 від 07.07.2014 року, № 16 від 10.07.2014 року, № 17 від 14.07.2014 року, № 28 від 17.07.2014 року, № 29 від 21.07.2014 року, видаткові накладні № 16 від 07.07.2014 року з переліком придбаних товарів на загальну суму 29 469,88 грн. в т.ч. ПДВ - 4 911,65 грн., № 17 від 10.07.2014 року з переліком придбаних товарів на загальну суму 32 986,27 грн. в т.ч. ПДВ - 5 497,71 грн., № 18 від 14.07.2014 року з переліком придбаних товарів на загальну суму 32 494,62 грн. в т.ч. ПДВ - 5 415,77 грн., № 29 від 17.07.2014 року з переліком придбаних товарів на загальну суму 41 011,12 грн. в т.ч. ПДВ - 6 835,19 грн., № 30 від 21.07.2014 року з переліком придбаних товарів на загальну суму 40 420,94 грн. в т.ч. ПДВ - 6 736,82 грн. На підтвердження перевезення придбаного товару позивачем надано товарно-транспортні накладні: від 02.07.2014 року ABE 14981, від 07.07.2014 року ABE 14982, від 10.07.2014 року ABE 14983, від 14.07.2014 року ABE 14984, від 17.07.2014 року ABE 14985, від 22.07.2014 року ABE 14986. Перевезення товару здійснювалось автомобілем Газель АЕ 1178 ВН, перевізник ФОП Глушко, пункт навантаження: м. Дніпропетровськ, вул. Панікахи, 91, пункт розвантаження: м. Дніпропетровськ, пр. Калиніна, 2. Одержання товару здійснювалось на підставі довіреностей від 10.07.2014 року № 1694, від 19.07.2014 року № 1698, від 01.07.2014 року № 1689.

На підставі податкових накладних від 02.07.2014 року № 5, від 07.07.2014 року № 11, від 10.07.2014 року № 13, від 14.07.2014 року № 15, від 17.07.2014 року № 18, від 21.07.2014 року № 19 позивачем включено до сум податкового кредиту суму сплаченого податку на додану вартість в розмірі 37 250,05 грн.

На підтвердження оплати придбаних у ТОВ «Кійопторг» та ТОВ «Філтон» товарів позивачем надано банківські звіти по дебетових та кредитових рахунках ПП «Рівар».

Щодо відсутності інформації про відповідність отриманого товару встановленим стандартам та технічної документації, яка встановлює вимоги до його якості, на яку посилається відповідач, як на підставу для визнання господарських операцій безтоварними, суд зазначає, що наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Окрім того, наявність або відсутність такої інформації/документів не може бути підставою яка позбавляє платника податків на віднесення суми сплаченого податку на додану вартість до сум податкового кредиту, оскільки право на податковий кредит не залежить від якості товару або інших його фізичних характеристик. Невідповідність поставленого товару встановленим стандартам або технічним умовам може бути підставою для не прийняття товару покупцем або повернення його продавцеві.

Також суд вважає безпідставним посилання податкового органу про наявність інформації про маніпулювання ТОВ «Кійопторг» та ТОВ «Філтон» податковою звітністю з податку на додану вартість, оскільки вказані обставини не можуть впливати на права та обов'язки позивача, так як він не несе відповідальність за діяльність своїх контрагентів.

Оскільки, як вже було судом зазначено вище, факт транспортування придбаного товару підтверджується наданими документами, товар отримувався за довіреністю працівником позивача, вказані обставини свідчать про безпідставність тверджень відповідача щодо нереальності здійснення господарських операцій.

Отже, з огляду на вказане, висновок відповідача про не підтвердження операцій між позивачем і ТОВ «Кійопторг» та ТОВ «Філтон», а також про відсутність реального здійснення господарських операцій є безпідставним і необґрунтованим.

Згідно статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Дія контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатись зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Порядок формування податкового кредиту визначений статтею 198 Податкового кодексу України. Вказаною статтею встановлено наступне.

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення, зокрема, операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг ( пункт 198.1.).

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (пункт 198.2.).

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (пункт 198.3.).

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (пункт 198.6.).

Судом встановлено, що придбані у ТОВ «Кійопторг» та ТОВ «Філтон» товари використовувались позивачем у власній господарській діяльності та були реалізовані.

Податковим органом не надано суду доказів щодо наявності дефектів у правовому статусі контрагентів позивача, порушення порядку складання первинних бухгалтерських документів, які підтверджуються факт здійснення господарських операцій, а висновки про неможливість здійснення господарських операції позивача з його контрагентами ґрунтується виключно на доводах щодо наявної інформації про здійснення ТОВ «Кійопторг» та ТОВ «Філтон» маніпуляцій з податковою звітністю, які піддані сумніву в ході судового розгляд справи.

Вказані обставини судом не можуть вважатись як такі, що належним чином підтверджують правомірність висновків податкового органу про заниження позивачем податку на додану вартість.

Таким чином, суд зазначає, що відповідач безпідставно дійшов до висновку про заниження позивачем податку на додану вартість в липні 2014 року на суму 80810 грн.

З матеріалів справи вбачається, що позивач формував податковий кредит на підставі первинних документів та податкових накладних, які відповідають встановленим для них вимогам, своєчасно та в межах проведених господарських операцій. Таким чином, у суду відсутні підстави вважати, що ПП «Рівар» склало свою податкову звітність з податку на додану вартість без відповідного підтвердження первинними документами та відсутні підстави вважати про заниження податку на додану вартість.

Таким чином, відповідач прийшов помилкового висновку про завищення позивачем податкового кредиту та як наслідок про заниження податку на додану вартість.

Вказане призвело до неправомірного збільшення позивачеві суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість.

З урахуванням вищевикладеного суд вважає податкове повідомлення-рішення № від 18.11.2014 року протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

За змістом частин 4, 5 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів. Суд дійшов висновку, що поданих позивачем доказів достатньо для встановлення обставин справи та для ухвалення судового рішення.

Одним з принципів адміністративного судочинства, передбачених ст.7 Кодексу адміністративного судочинства України, є принцип законності, який відповідно до ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, полягає в наступному: суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги позивача є обґрунтованими, а тому позовна заява підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа) якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень.

Так як, в матеріалах справи містяться докази понесених позивачем судових витрат у розмірі 242,41 грн. сплаченого судового збору, суд вважає за необхідне стягнути з Державного бюджету України на користь приватного підприємства «Рівар» судові витрати у розмірі 242,41 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 158-163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов приватного підприємства «Рівар» до державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Р» № від 18.11.2014 року.

Стягнути з Державного бюджету України на користь приватного підприємства «Рівар» судові витрати у розмірі 242,41 грн.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Текст постанови у повному обсязі виготовлений 22.05.2015 року.

Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили станом на 22.05.2015 року Суддя З оригіналом згідно Помічник судді В.В. Горбалінський В.В. Горбалінський А.О. Кошля