Справа № 804/1208/15
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2015-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 березня 2015 р. Справа № 804/1208/15
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Дєєв М.В., одноособово розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АРК»
до Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області
про визнання протиправними та скасування наказу та податкового повідомлення рішення,-
Товариство з обмеженою відповідальністю «АРК» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області із позовними вимогами:
-визнати протиправним та скасувати наказ Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області «Про призначення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «АРК» по взаємовідносинах з ТОВ «Торговельний дім «Хеппі Трейд» за період січень 2014 року» № 511 від 11.06.2014 року;
Відповідач, належним чином попереджений про дату та час, в судове засідання не з'явився, жодних клопотань та заперечень на позов до суду не надав. Позивач проти розгляду справи за відсутності відповідача не заперечував.
Справу розглянуто в порядку письмового провадження, у відповідності до ч. 4 ст. 122, ч. 6 ст. 128 КАС України.
Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 11.06.2014 року Державною податковою інспекцією в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів в Дніпропетровській області видано наказ № 511 «Про призначення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «АРК» по взаємовідносинах з ТОВ «Торгівельний дім «Хеппі Трейд» за період січень 2014 року».
09.07.2014 року, на підставі зазначеного наказу відповідачем було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість по взаємовідносинах з ТОВ «Торгівельний дім «Хеппі Трейд» за період січень 2014 року, за результатами якого було складено акт «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «АРК» з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині своєчасності, достовірності,повноти нарахування та сплати податку на додану вартість по взаємовідносинах з ТОВ «Торгівельний дім «Хеппі Трейд» за період січень 2014 року № 1811/04-61-22-01/24439290 від 09.07.2014 року, яким встановлено порушення позивачем п. 187.1 ст. 187, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України.
Відповідно до п.79.2 ст.79 Податкового кодексу України, документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами органу державної податкової служби виключно на підставі рішення керівника органу державної податкової служби, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
Згідно п. 79.1 ст. 79 Податкового кодексу України, обставини, котрі є підставами для прийняття податковим органом рішення про проведення перевірки діяльності платника податків, визначені ст.ст.77 і 78 Податкового кодексу України.
Відповідно до п.п. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України, документальна позапланова перевірка здійснюється в разі, коли за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит органу державної податкової служби протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.
З аналізу положень наведеної норми матеріального права з урахуванням приписів ст.42 і ст.73 Податкового кодексу України, вбачається, що рішення про проведення документальної позапланової перевірки може бути прийнято податковим органом лише в разі одночасної наявності таких умов: 1) належного складення податковим органом і направлення на адресу платника податків обов'язкового письмового запиту рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення; 2) фактичного отримання платником податків такого запиту, тобто вручення запиту під підпис посадовій (службовій) особі платника податків або уповноваженому представнику платника податків чи повернення до податкового органу поштового повідомлення про вручення такого запиту платнику податків; 3) закінчення 10-денного строку від дня отримання платником податків письмового запиту податкового органу; 4) ненадання платником податків до податкового органу письмових пояснень та документальних підтверджень по суті отриманого запиту.
Так, 24.03.2014 року податковим органом було складено запит № 5317/10/04-61-15-01 про надання пояснень та їх документального підтвердження, отриманий позивачем 24.04.2014 року.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 12.05.2014 року, у межах встановлених у запиті строків, позивачем було надано відповідачу пояснення по суті складеного запиту, та документальні підтвердження запитуваної інформації.
Наведені положення податкового законодавства, що регулює спірні правовідносини, свідчать про те, що проведення перевірки як контрольного заходу передбачає обов'язкову наявність підстави, з якою закон пов'язує можливість її проведення.
Відповідно, у керівника органу державної податкової служби були відсутні підстави (ненадання платником податків пояснень та їх документальних підтверджень на письмовий запит протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту) для прийняття рішення, що оформлено наказом від 11.06.2014 року № 511, про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача.
Таким чином, відповідач, склавши наказ про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача діяв не на підставі, що визначена Податковим кодексом України, чим порушив закріплений в частині 2 статті 19 Конституції України принцип, відповідно до якого орган державної влади зобов'язаний діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та чинним законодавством.
Суд зазначає, що встановлені факти протиправності наказу на проведення перевірки, за наслідками якої складено акт, а саме недотримання підстав для проведення перевірки, які передбачені підп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 ПК України, вказують на неможливість оцінювання цього акту як належного документу, що свідчить про порушення позивачем вимог податкового законодавства.
За відсутності законно проведеної перевірки як юридичного факту у контролюючого органу відсутня компетенція на винесення податкового повідомлення-рішення.
Оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесено на підставі акту «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «АРК» з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість по взаємовідносинах з ТОВ «Торгівельний дім «Хеппі Трейд» за період січень 2014 року № 1811/04-61-22-01/24439290 від 09.07.2014 року, яким встановлено, що укладені угоди між позивачем та ТОВ «ТД «Хеппі Трейд» в силу ч.1 ст. 207 Господарського кодексу України та ст. ст. 203, 215, 228 Цивільного кодексу України є нереальними, та не створюють юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, а тому здійснюється коригування показників податкової декларації, пов'язаної з обчисленням сум податкових зобов'язань та податкового кредиту з ПДВ за операціями, що проведені на підставі таких недійсних правочинів.
При проведенні перевірки ТОВ «АРК» враховано обставини, викладені у акті про результати проведення зустрічної звірки ТОВ «Торгівельний дім «Хеппі Трейд» № 504/04-61-22-3/38434227 від 10.04.2014 року, та зазначено, що операції поставки по ланцюгу ТОВ «ТД «Хеппі Трейд» - ТОВ «АРК» не містять у суті своїй розумних економічних або інших причин (ділової мети), не спричиняють реального анстання правових наслідків та не пов'язані із господарською діяльністю.
Стосовно даних обставин справи суд зазначає наступне.
Законність відповідних господарських операцій визначається законністю тих правочинів, які стали підставою для проведення даних операцій.
У відповідності до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину).
Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно з частиною першою ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.
Отже, підставами для визнання договору недійсним є недотримання сторонами при укладенні такого договору вимог ст. 203 Цивільного кодексу України, недійсність такого договору прямо не передбачена законом, а одна із сторін або інша зацікавлена сторона вважає, що договір укладений з порушенням України, то такий договір може бути визнаний недійсним тільки в судовому порядку. Про недійсність правочину ухвалюється судове рішення.
Суд зазначає, що відповідач, приймаючи оскаржуване податкове повідомлення - рішення, не міг керуватися лише припущенням щодо фіктивності (нікчемності) укладеного договору.
Крім того, суд звертає увагу на принцип персональної відповідальності платника податку, згідно якого, право на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.
Порушення контрагентом позивача правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення позивачем вимог закону щодо формування податкового кредиту. За умови реального здійснення господарської операції, яка призвела до об'єктивної зміни складу активів платника податків - позивача, будь-які порушення його контрагентами податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не можуть бути підставою для позбавлення позивача права на податковий кредит.
Таким чином, позивач не може нести відповідальність за господарську діяльність контрагентів. Приписами ч. 2 ст. 61 Конституції України встановлений індивідуальний характер юридичної відповідальності.
За приписами норм п. 44.1 і п. 44.3 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення (ч.1 ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч. 2 ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).
Виходячи з положень пп. 14.1.181. п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду.
Суд вважає, що будь-які документи мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
З наданих позивачем доказів вбачається, що укладений з контрагентом правочин мав на меті настання реальних правових наслідків, що обумовлений ним. Сторонами господарських відносин були дотримані вимоги чинного законодавства України у спосіб передбачений законом, що в свою чергу підтверджує здійснення господарських операції та правомірно сформований податковий кредит.
Таким чином, суд доходить висновку, що правовідносини за означеним правочином в повній мірі відображені в бухгалтерському та податковому обліку позивача.
Згідно п.198.1, п.198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт і послуг), вартість яких відноситься до складу витрат виробництва (обігу). Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (робіт, послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів, послуг.
Таким чином, для підтвердження включення витрат на придбання товарів (робіт, послуг) до складу валових витрат підприємства, а також для підтвердження включення сум сплаченого податку на додану вартість у складі ціни за придбаний товар (роботи, послуги) до складу податкового кредиту необхідні належним чином оформленні первинні документи.
З наведеного вбачається, що підставою для формування податкового кредиту є саме наявність у платника податку належно оформленої податкової накладної, та здійснення операцій з метою досягнення господарської мети.
Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг (п. 198.2. ст.198 Кодексу).
Виходячи з положень п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи (іншими подібними документами згідно з п.201.11 ст.201 Кодексу). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.
Датою виникнення права замовника на віднесення сум до податкового кредиту з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 Податкового кодексу України, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами).
У відповідності з п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Таким чином, наведеними нормами права визначено підстави для формування платником податкового кредиту і до таких підстав віднесено: наявність господарської операції, сплата (нарахування) ПДВ, у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), факт сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними податковими накладними, використання придбаних товарів (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Відповідно до частини 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Доказів, які б спростували доводи позивача, відповідач суду не надав. З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 3 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Як підтверджується матеріалами справи, позивачем сплачено судовий збір в частині майнових вимог у сумі 1827 грн. (платіжне доручення № 1639 від 14.01.2015 року).
Керуючись ст.ст. 71, 72, 158 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АРК» - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати наказ Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області «Про призначення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «АРК» по взаємовідносинах з ТОВ «Торговельний дім «Хеппі Трейд» за період січень 2014 року» № 511 від 11.06.2014 року;
Присудити з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АРК» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1827 грн. 00 коп. ( одна тисяча вісімсот двадцять сім грн. 00 коп.)
Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 186 КАС України.

Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили станом на 27.03.2015 року Суддя З оригіналом згідно Помічник судді М.В. Дєєв М.В.Дєєв Т.С.Журавель