Справа № 2а-2414/11/0970
Суддя: Леонтович К.Г.
Дата ухвалення: 2015-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2015 року м. Київ К/800/14596/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі

суддів: Леонтович К.Г., Васильченко Н.В., Калашнікової О.В.,

розглянувши у попередньому розгляді справу за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2014 року у справі №2а-2414/11/0970 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління праці та соціального захисту населення Івано-Франківської обласної державної адміністрації про визнання протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2011 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Головного управління праці та соціального захисту населення Івано-Франківської обласної державної адміністрації, в якому просила: визнати дії Головного управління праці та соціального захисту населення Івано-Франківської обласної державної адміністрації щодо вилучення автомобіля марки КІА 2001 року випуску № кузова НОМЕР_1 у ОСОБА_1, який належав ОСОБА_2, протиправними; зобов'язати Головне управління праці та соціального захисту населення Івано-Франківської обласної державної адміністрації зняти даний автомобіль з обліку в органах соціального захисту населення та надати дозвіл ОСОБА_1 для проведення Державтоінспекцією перереєстрації автомобіля марки КІА 2001 року випуску № кузова НОМЕР_1.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням комісії з питань гуманітарної допомоги при Кабінеті Міністрів України був визнаний автомобіль КІА гуманітарною допомогою і отриманий Головним управлінням праці та соціального захисту населення Івано-Франківської ОДА для видачі ОСОБА_2, який доводився позивачу дідусем та помер.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 4 серпня 2011 року позов задоволений. Зобов'язане Головне управління праці та соціального захисту населення Івано-Франківської обласної державної адміністрації зняти з обліку в органах соціального захисту населення автомобіль марки KIA, моделі САRENS, 2001 року випуску, № кузова НОМЕР_1 та надати дозвіл ОСОБА_1 на проведення перереєстрації даного автомобіля Державтоінспекцією.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2014 року скасоване рішення суду першої інстанції, в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням апеляційного суду ОСОБА_1 звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, матеріали касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що відсутні підстави для скасування судового рішення, а касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_2, житель с.Букачівська Слобода Рогатинського району Івано-Франківської області, як інвалід Великої вітчизняної війни 2 групи, перебував на обліку для забезпечення пільговим автомобілем в Головному управлінні праці та соціального захисту населення Івано-Франківської обласної державної адміністрації.

Автомобіль марки KIA, моделі САRENS, 2001 року випуску, № кузова НОМЕР_1, об'ємом двигуна 1800 см. куб. 17 січня 2006 року був подарований мешканкою Німеччини Головному управлінню праці та соціального захисту населення Івано-Франківської ОДА як гуманітарна допомога з метою подальшої передачі інваліду ІI групи ОСОБА_2, проживаючому в с. Букачівська Слобода Рогатинського району Івано-Франківської області.

Відповідно до протоколу Комісії з питань гуманітарної допомоги при Кабінеті Міністрів України від 20 квітня 2006 року автомобіль марки KIA, моделі САRENS, 2001 року випуску, № кузова НОМЕР_1, об'ємом двигуна 1800 см. куб., був визнаний гуманітарною допомогою.

На підставі протоколу згідно наказу Головного управління праці та соціального захисту населення Івано-Франківської ОДА за № 70 від 27 квітня 2006 року інвалід війни ІІ групи ОСОБА_2 був забезпечений вказаним автомобілем.

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2, позивач, як член сім'ї інваліда, звернулася до відповідача щодо надання дозволу на перереєстрацію вказаного вище автомобіля.

Листами від 19 червня 2009, 28 квітня 2010, 23 червня 2011 року позивачу було запропоновано повернути транспортний засіб Головному управлінню праці та соціального захисту населення Івано-Франківської обласної державної адміністрації згідно Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року № 999 (зі змінами, внесеними згідно з постановою КМ України № 661 від 26.04.2007 р. та № 387 від 17 квітня 2008 року), згідно якого, після смерті інваліда автомобіль, отриманий як гуманітарна допомога, крім випадків, зазначених в абзацах першому-п'ятому пункту 16 Порядку, повертається (вилучається) головному управлінню соціального захисту і здається підприємству, що здійснює заготівлю та переробку металобрухту або видається в порядку черговості інваліду, який перебуває на обліку.

Позивач вважає вказані дії відповідача неправомірними.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що на момент звернення позивача до суду строк експлуатації автомобіля КІА становив більше ніж 10 років, а тому згідно чинного законодавства повинен залишитися безоплатно члену сім'ї, який на час смерті інваліда проживав та був зареєстрований за місцем постійного проживання і реєстрації інваліда.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у позові виходив з того, що правильним та таким, що відповідає нормам матеріального права, є розуміння під строком експлуатації автомобіля не періоду часу від дати виготовлення транспортного засобу, а терміну, на який отримує автомобіль інвалід, законний представник недієздатного інваліда, дитина-інвалід, тобто десятирічний строк. Отже автомобіль перебував у експлуатації інваліда менше 10 років.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками суду апеляційної інстанції виходячи з наступного.

Механізм забезпечення легковими автомобілями, зазначеними в абзаці шостому статті 1 Закону України "Про автомобільний транспорт", інвалідами, які мають право на їх отримання безоплатно або на пільгових умовах, є громадянами України і місце проживання яких зареєстроване (далі - місце реєстрації) в Україні в установленому законодавством порядку визначається Порядком забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.2006 р. №999 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі - Порядок).

Пунктом 41 Порядку передбачено, що після смерті інваліда автомобіль, отриманий як гуманітарна допомога, крім випадків, зазначених в абзацах першому - п'ятому пункту 16 цього Порядку, повертається (вилучається) головному управлінню соціального захисту і здається підприємству, що здійснює заготівлю та переробку металобрухту, або видається в порядку черговості інваліду, який перебуває на обліку.

Абзацами першим - п'ятим пункту 16 зазначеного Порядку встановлено, що після смерті інваліда автомобіль, яким він був забезпечений головним управлінням соціального захисту, строк експлуатації якого більше ніж 10 років, залишається безоплатно члену сім'ї, який на час смерті інваліда проживав та був зареєстрований за місцем постійного проживання і реєстрації інваліда.

Автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, після смерті інваліда залишається у користуванні його сім'ї лише у разі, якщо в ній є інвалід, який має підстави для забезпечення автомобілем згідно з пунктом 3 цього Порядку; проживав і був зареєстрований на час смерті інваліда за місцем його проживання і реєстрації; не має іншого автомобіля, у тому числі отриманого через головне управління соціального захисту або управління виконавчої дирекції.

Іншими положеннями пункту 16 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями передбачено, що перереєстрація автомобіля на ім'я інваліда з числа членів сім'ї, законного представника недієздатного інваліда, дитини-інваліда проводиться підрозділом МВС на підставі письмової довідки, форма якої затверджується Мінпраці. Довідка видається інваліду, законному представнику недієздатного інваліда, дитини-інваліда головним управлінням соціального захисту, в якому інвалід перебував на обліку, а інваліду внаслідок трудового каліцтва - відповідним управлінням виконавчої дирекції.

Член сім'ї померлого інваліда, який є також інвалідом, має право повторно стати на облік, але не раніше закінчення строку експлуатації автомобіля, отриманого за життя інвалідом чи законним представником недієздатного інваліда, дитини-інваліда.

Іншому члену сім'ї померлого інваліда, який проживає та зареєстрований за місцем проживання і реєстрації інваліда, автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, залишається у разі сплати ним до спеціального фонду державного бюджету на рахунки, відкриті в органах Державного казначейства, а членом сім'ї померлого інваліда внаслідок трудового каліцтва - на рахунки відповідних управлінь виконавчої дирекції вартості одержаного автомобіля з урахуванням ступеня його зношення та суми, сплаченої за нього інвалідом.

Інвалід, законний представник недієздатного інваліда, дитини-інваліда отримує автомобіль на десятирічний строк без права продажу, дарування, передачі (в тому числі за довіреністю) іншій особі. Після закінчення зазначеного строку інвалід може користуватися таким автомобілем до отримання нового або повернути його головному управлінню соціального захисту чи управлінню виконавчої дирекції на умовах згідно з пунктом 14 цього Порядку.

Виходячи з наведеного, правильним та таким, що відповідає нормам матеріального права є розуміння під строком експлуатації автомобіля не періоду часу від дати виготовлення транспортного засобу, а терміну, на який отримує автомобіль інвалід, законний представник недієздатного інваліда, дитина-інвалід, тобто десятирічний строк.

Апеляційним судом встановлено, що даний транспортний засіб був зареєстрований на інваліда починаючи з 27 квітня 2006 року, а отже перебував у експлуатації менше 10 років.

Крім того, пунктом 4 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 серпня 1997 року за № 999, який був чинним на момент одержання автомобіля встановлено, що безплатне забезпечення інвалідів автомобілями або продаж їх на пільгових умовах провадиться Міністерством праці та соціального захисту Автономної Республіки Крим, головними управліннями праці та соціального захисту населення обласних, Київської міської державної адміністрації і управлінням праці та соціального захисту населення Севастопольської міської державної адміністрації на десятирічний термін експлуатації без права продажу, дарування і передачі іншій особі. Після закінчення зазначеного терміну інвалід може користуватися цим автомобілем до одержання нового.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав задоволення позовних вимог.

Згідно ч.3 ст.220-1 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, судом апеляційної інстанції винесене законне і обґрунтоване рішення, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав передбачених ст.ст.237-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: