Справа № 810/5554/13-а
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2015-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2015 року м. Київ К/800/31184/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:
Суддів:Черпіцької Л.Т.
Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.

провівши попередній розгляд адміністративної справи за касаційною скаргою Державної фінансової інспекції в Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 12.11.2013р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 20.05.2014р. у справі № 2а-44/12 за позовом Військової частини НОМЕР_1 до Києво-Святошинської об`єднаної державної фінансової інспекції про визнання протиправною та скасування вимоги,

ВСТАНОВИЛА:
Військова частина НОМЕР_1 звернулась з позовом до Києво-Святошинської об`єднаної державної фінансової інспекції про визнання протиправними та скасування вимоги від 25.09.2013 №22-16/1768 в частині:
- абз.1 п.п.2 п.2 щодо зобов`язання перерахування відповідно до ст. 240 Господарського кодексу України доходів, отриманих від неліцензійної діяльності в сумі 45388,30 грн. до державного бюджету (по коду платежу 21080500 "Інші надходження" на розподільчий рахунок 0007 УДК в м. Ірпінь)
- абз.1 п.п.3 п.2 щодо зобов`язання вжити заходи згідно з чинним законодавством щодо відшкодування коштів за рахунок яких відбулося покриття видатків загального фонду бюджету (заробітної плати та нарахувань) працівникам, що надавали платні послуги, які мали б здійснюватися за рахунок спеціального фонду на загальну суму 3296977,51 грн., в тому числі: 1123236,18 грн. - 2011 рік, 1383927,60 грн. - 2012 рік та 789813,73 грн. - І півріччя 2013 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він не є суб`єктом господарювання, який надає послуги з центрального водопостачання, а відтак, не зобов`язаний отримувати ліцензію на право надання таких послуг. Крім того, позивачем зазначено, що видатки на заробітну плату працівників утримуються за рахунок коштів загального фонду і надають в межах норм робочого часу платні послуги, не можуть плануватись і проводитись за рахунок коштів спеціального фонду. Оскільки працівниками позивача, які надавали платні послуги, покладені на них функції виконано в повному обсязі, заробітна плата виплачувалась їм в повному обсязі за рахунок загального фонду Державного бюджету.
Постановою Київського окружного адміністративного суду від 12.11.2013р., залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20.05.2014р., позов задоволено.
На постанову Київського окружного адміністративного суду від 12.11.2013р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 20.05.2014р. надійшла касаційна скарга Державної фінансової інспекції в Київській області, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, ставиться питання про їх скасування та прийняття нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до п. 8.1.6.1 плану контрольно-ревізійної роботи Державної фінансової інспекції в Київській області на II квартал 2013 року та на підставі направлень проведена планова ревізія окремих питань фінансово-господарської діяльності Військової частини НОМЕР_1 , що належить до Міністерства оборони України (далі - В/ч НОМЕР_1 ) з метою перевірки дотримання законодавства щодо витрачання, ефективного використання і збереження державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів за період з 01.01.2011 року по 01.07.2011 року.
За результатами проведеної ревізії складено Акт від 23.08.2013 року №22-31/125, який підписаний об`єктом контролю із запереченнями.
На підставі складеного акту та за наслідками проведеної ревізії, а також виявлених ревізорами порушень, Військовій частині НОМЕР_1 було направлено вимогу від 25.09.2013 року №22-16/1768 "Про усунення порушень і недоліків, виявлених ревізією".
Вважаючи абз. 1 п.п.3 п. 2 та абз. 1 п.п. 2 п. 2 вимоги Києво - Святошинської об`єднаної державної фінансової інспекції протиправними, позивач і звернувся до суду.
Розглядаючи справу та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, виходили з того, що відповідачем не надано суду достатніх та беззаперечних доказів на підтвердження порушень фінансової дисципліни з боку Військової частини НОМЕР_1 , які викладені в акті ревізії від 23.08.2013 року №22-31/125 та зазначених в абз.1 п.п.2 п.2 та в абз.1 п.п.3 п.2 вимоги "Про усунення порушень і недоліків, виявлених ревізією" від 25.09.2013 року № 22-16/1768, натомість відповідно до норм чинного законодавства, Військова частина НОМЕР_1 діяла у межах та на підставі норм чинного законодавства.
Колегія суддів погоджується з такою позицією судів, враховуючи наступне.
Абзацом першим підпункту другого пункту другого оскаржуваної вимоги передбачено необхідність перерахувати відповідно до ст. 240 Господарського кодексу України доходи, отримані від неліцензійної діяльності в сумі 45388,30 грн. до Державного бюджету (по коду платежу 21080500 "Інші надходження" на розподільчий рахунок 0007 УДК в м. Ірпінь).
Вказана вище вимога Києво-Святошинської ОДФІ ґрунтується на тому, що в Акті ревізії зазначено, що Військова частина НОМЕР_1 забезпечує повністю водою військове містечко та надає послуги, пов`язані з подачею води юридичним (в/ч НОМЕР_2 , клініка шкірно-венерологічних хвороб ГВМ КЦ) та фізичним особам (населення військового містечка № 210) за допомогою комплексу об`єктів, споруд, водопровідних мереж, пов`язаних єдиним технологічним процесом виробництва та транспортування води. Відповідно до наданої Військовою частиною довідки про відпуск води за ревізійний період надано послуг з централізованого водопостачання в кількості 13859,0 м3 на суму 45388,3 гривень. Водночас, такий вид діяльності, як централізоване водопостачання, підлягає ліцензуванню, однак до ревізії ліцензії не надано.
У зв`язку з зазначеним відповідач вважає, що позивачем в порушення вимог п.17 ст.9 Закону України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності" на протязі ревізійного періоду від послуг з водопостачання населенню отримано доходи в сумі 45 388,30 грн. без ліцензії на право надання цих послуг.
В той же час, з матеріалів справи вбачається, що у власності та на балансі Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України знаходиться відокремлене майно у вигляді комплексу об`єктів, пов`язаних єдиним технологічним процесом виробництва та транспортування води, які зазначені в Акті ревізії.
З наявних в матеріалах справи документів, а саме: телеграми Міністра оборони України від 16.04.2011 року №303/2/7-166, спільної вказівки Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 03.04.2012 року №284/2/4/235 та Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України від 03.04.2012 року №305/5/18/221, спільного Інструктивного листа Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 12.06.2013 року №248/2/4/542 та Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України від 11.06.2013 року №303/5/19/469, вбачається, що Військова частина НОМЕР_1 має право тільки утримувати кошти за комунальні послуги.
При цьому, в п.4-8 розділу І, п. 4-8 розділу ІІ Додатку 1 (схема №1) вищезазначеного порядку Спільного Інструктивного листа зазначено, що військові частини зобов`язані утримувати і перераховувати кошти за комунальні послуги (у тому числі водопостачання) опосередковано через департамент фінансів Міністерства оборони України на рахунки територіальних квартирно-експлуатаційних управлінь (у тому числі Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України).
Згідно з п. 1 ст. 55 Господарського кодексу України суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.
З урахуванням наведено суди дійшли вірного висновку, що оскільки суб`єктом господарювання в частині надання послуг з централізованого водопостачання є Київське квартирно-експлуатаційне управління Міністерства оборони України, а не, як зазначає відповідач, Військова частина НОМЕР_1 , вимога відповідача щодо зобов`язання позивача перерахувати до Державного бюджету кошти в сумі 45388,30 грн. є неправомірною.
Щодо абзацу першого підпункту третього пункту 2 оскаржуваної вимоги про зобов`язання позивача вжити заходи згідно з чинним законодавством щодо відшкодування коштів за рахунок яких відбулося покриття видатків загального фонду бюджету (заробітної плати та нарахувань) працівникам, що надавали платні послуги, які мали б здійснюватися за рахунок спеціального фонду на загальну суму 3296977,51 грн., слід зазначити наступне.
В Акті ревізії зазначено, що працівники Військової частини (лікарі, середній та молодший медичний персонал, завідувачі відділень, старші медсестри, медреєстратори, адмінуправління, бухгалтери, економісти, господарчий персонал, юрист) утримуються за рахунок загального фонду бюджету і заробітна плата їм була нарахована та виплачена за рахунок загального фонду, тоді як ними надавалися платні послуги, кошти за виконання яких надходили на рахунок спеціального фонду бюджету. Тобто, надання платних послуг здійснювалося працівниками, які утримуються за рахунок загального фонду бюджету. Відшкодування касових видатків загального фонду коштами спеціального фонду в ревізійному періоді не проводилося. Заробітна плата працівників для надання платних послуг в кошторисах по спеціальному фонду бюджету Військовою частиною не передбачалася та відповідно не виплачувалася.
Таким чином, на думку відповідача, позивачем в порушення вимог ст. 13 Бюджетного кодексу України від 08.07.2010 р. №2456-VІ, пунктів 5, 20, 23 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 №228, на протязі всього ревізійного періоду здійснювалося покриття за рахунок загального фонду бюджету видатків (заробітної плати та нарахувань), які мають здійснюватися за рахунок спеціального фонду в сумі 3296977,51 грн. та як наслідок, на вказану суму завищено потребу в асигнуваннях загального фонду бюджету.
Статтею 13 Бюджетного кодексу України передбачено, що бюджет може складатися із загального та спеціального фондів. Складовими частинами спеціального фонду бюджету є: 1) доходи бюджету (включаючи власні надходження бюджетних установ), які мають цільове спрямування; 2) видатки бюджету, що здійснюються за рахунок конкретно визначених надходжень спеціального фонду бюджету (у тому числі власних надходжень бюджетних установ); 3) кредитування бюджету (повернення кредитів до бюджету з визначенням цільового спрямування та надання кредитів з бюджету, що здійснюється за рахунок конкретно визначених надходжень спеціального фонду бюджету); 4) фінансування спеціального фонду бюджету. Власні надходження бюджетних установ отримуються додатково до коштів загального фонду бюджету і включаються до спеціального фонду бюджету.
Частиною 4 статті 23 Бюджетного кодексу України визначено, що витрати спеціального фонду бюджету мають постійне бюджетне призначення, яке дає право провадити їх виключно в межах і за рахунок фактичних надходжень спеціального фонду бюджету (з дотриманням вимог частини другої статті 57 цього Кодексу), якщо цим Кодексом та/або законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) не встановлено інше.
Згідно з ч. 1 ст. 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.
Згідно п. 23 Порядку складання, розгляду, затвердження та основні вимоги до виконання кошторисів бюджетних установ, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 №228, видатки спеціального фонду кошторису за рахунок власних надходжень плануються у такій послідовності: за встановленими напрямами використання, на погашення заборгованості установи з бюджетних зобов`язань за спеціальним та загальним фондом кошторису та на проведення заходів, пов`язаних з виконанням основних функцій, які не забезпечені (або частково забезпечені) видатками загального фонду.
При цьому розпорядник бюджетних коштів здійснює коригування обсягів узятих бюджетних зобов`язань за загальним фондом кошторису для проведення видатків з цих зобов`язань із спеціального фонду кошторису відповідно до бюджетного законодавства.
Позивачем використання коштів спеціального фонду, які надійшли як плата за послуги здійснювались відповідно до п. 23 вказаного Порядку, за встановленими напрямками використання, на погашення заборгованості установи з бюджетних зобов`язань за спеціальним та загальним фондом та на проведення заходів пов`язаних з виконанням основних функцій, які не забезпечені видатками загального фонду.
Як вбачається з акту ревізії, жодних фактів нецільового використання коштів спеціального фонду кошторису або їх використання з порушенням бюджетних призначень не встановлено.
Відповідно до переліку груп власних надходжень бюджетних установ, вимог щодо їх утворення та напрямів використання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.05.2002 р. №659 (втратила чинність 09.03.2011 р., відповідні положення включені до Бюджетного кодексу України), надходження від плати за послуги, що надаються бюджетними установами згідно з їх функціональними повноваженнями, тобто пов`язаних з виконанням основних функцій і завдань цих установ, використовуються на покриття витрат, пов`язаних з організацією та наданням цих послуг. Такими витратами перш за все є забезпечення необхідними матеріалами, обладнанням, технікою, інвентарем, виготовленням бланків тощо.
Виходячи із аналізу зазначених норм законодавства, видатки на заробітну плату обчислюються та плануються у складі спеціального фонду залежно від обсягу діяльності, що провадиться за рахунок цих коштів, із застосуванням встановлених законодавством норм.
Тобто у разі коли роботи виконуються госпрозрахунковими структурними підрозділами бюджетної установи або працівниками, зайнятими наданням цих послуг понад норми їх робочого часу, і відповідно підлягають оплаті за відпрацьований час, то за штатним розписом мають бути затверджені відповідні посади, які утримуються за рахунок спеціального фонду.
При виконанні робіт з надання відповідних послуг у межах норм робочого часу штатними працівниками, які утримуються за рахунок загального фонду (в разі неможливості виділити окремі структурні підрозділи для надання відповідних послуг), у спеціальному фонді можуть плануватися лише кошти на встановлення надбавок за складність та напруженість і на преміювання цих працівників.
При цьому при плануванні видатків на преміювання вищезазначених працівників мають бути враховані положення пункту 23 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ № 228, відповідно до яких видатки спеціального фонду плануються у такій послідовності: за встановленими напрямами використання, на погашення заборгованості установи з бюджетних зобов`язань за спеціальним та загальним фондом кошторису та на проведення заходів, пов`язаних з виконанням основних функцій, які не забезпечені (або частково забезпечені) видатками загального фонду.
Таким чином, посадовими особами відповідача при проведенні ревізії не було враховано те, що працівниками Військової частини НОМЕР_1 , виплата заробітної плати яких проводилась за рахунок загального фонду, платні послуги надавались в межах норм робочого часу та у самому Військово-медичному клінічному центрі професійної патології особового складу Збройних Сил України не має відокремлених структурних підрозділів, які надають платні послуги.
За таких обставин судова колегія дійшла висновку, що при вирішенні справи судами першої та апеляційної інстанцій вірно застосовані норми матеріального та процесуального права. Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують. За таких обставин підстав для задоволення касаційної скарги судова колегія не вбачає.
Згідно із ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:
Касаційну скаргу Державної фінансової інспекції в Київській області відхилити, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 12.11.2013р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 20.05.2014р. залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута в порядку ст.ст. 235-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: