Справа № 826/156/15
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2015-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/156/15 Головуючий у 1-й інстанції: Мазур А.С. Суддя-доповідач: Парінов А.Б.
У Х В А Л А

Іменем України

14 травня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Грибан І.О., Беспалова О.О.,

при секретарі судового засідання Герасимчук Н.А.,

за участю:

позивача ОСОБА_2,

представника відповідачів Танчика А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Міністра внутрішніх справ України, Міністерства внутрішніх справ України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Міністра внутрішніх справ України (далі по тексту - відповідач -1), Міністерства внутрішніх справ України (далі по тексту - відповідач -2), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Міністра внутрішніх справ України в частині ненадання письмової відповіді по суті скарги ОСОБА_2 від 17.11.2014 та направлення її на розгляд до ГУ МВС України в м. Києві;

- зобов'язати відповідача-1 надати повну і обґрунтовану відповідь по суті скарги ОСОБА_2 від 17.11.2014.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 лютого 2015 року позов задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо ненадання відповіді по суті скарги ОСОБА_2 від 17.11.2014 та зобов'язано Міністерство внутрішніх справ України надати відповідь на скаргу ОСОБА_2 від 17.11.2014. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням в частині про задоволення позову, відповідач-2 оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі апелянт просить скасувати оскаржувану постанову в частині про задоволення позову та прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення неправильно встановив обставини справи та застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які з'явилися в судове засідання, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 17.11.2014 ОСОБА_2 було подано до МВС України скаргу на бездіяльність та неправомірні дії при проведенні слідчих та оперативно-розшукових дій в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні за № 0017623 заступника начальника Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві Шумейка Д.О., начальника Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві Осипенка Р.І., заступника начальника слідчого управління ГУ МВС України в м. Києві Давиденко-Лісогубенко В.І., начальника ГУ МВС України в м. Києві Терещука О.Д.

У скарзі, що була зареєстрована відповідачем-2 за вх. № М-4446, позивач просив ініціювати проведення службової перевірки неправомірних дій/бездіяльності відповідальних осіб Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві та ГУ МВС України в м. Києві та притягнути їх до відповідальності згідно чинного законодавства. При цьому останній посилався на Закон України «Про звернення громадян».

Як вбачається з резолюцій заступника МВС України та першого заступника начальника ГСУ МВС України (а.с. 14), розгляд скарги доручено начальнику ГУ МВС України в м. Києві, а ГСУ МВС України доручено здійснювати контроль з метою належного розгляду скарги.

На підтвердження цього відповідачем-2 надано лист від 26.11.2014 року № 13/М-8531 (а.с. 16), адресований т.в.о. начальника СУ ГУ МВС України в м. Києві полковнику міліції Карпіці С.М., в якому доручалося надати копію вмотивованого висновку та відповіді скаржнику за результатами розгляду скарги ОСОБА_2 від 17.11.2014.

Крім того, відповідачем-2 надано лист слідчого управління ГУ МВС України в м. Києві від 15.12.2014 № 12/1-М-7970 (а.с. 18), адресований позивачу, яким останнього повідомлено, що за викладеними у скарзі позивача від 17.11.2014 фактами проведено перевірку, за результатами якої прийнято рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників слідчого відділу Шевченківського районного управління за неналежне виконання службових обов'язків. Крім того, в листі зазначено, що ОСОБА_2 проінформовано, що 10.11.2014 за вих. № 12/1-Ш-6770 слідчим управлінням ОСОБА_3, в інтересах якої діє ОСОБА_2, повідомлено про результати розгляду її заяви від 07.10.2014.

Посилаючись на ту обставину, що станом на 06.01.2015 йому не було надано відповідь за результатами розгляду скарги від 17.11.2014, ОСОБА_2 звернувся з даним позовом до суду.

В адміністративному позові позивач зазначив, що 05.01.2015 року з метою отримання інформації щодо розгляду його скарги від 17.11.2014 останній звернувся до приймальні Міністерства внутрішніх справ України, за наслідками чого йому було повідомлено, що скарга направлена для розгляду до ГУ МВС України в м. Києві.

Вважаючи дії відповідачів щодо розгляду його скарги неправомірними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача-2 щодо направлення скарги позивача суб'єкту, дії якого оскаржуються, суперечить вимогам закону.

Відмовляючи у задоволенні позову про визнання неправомірними дій відповідача-1, суд першої інстанції виходив з того, що розгляд скарг відноситься до компетенції відповідача-2.

Відповідачем-2 в частині про відмову у задоволенні позову рішення суду першої інстанції не оскаржується та судом апеляційної інстанції згідно з вимогами ст. 195 КАС України не переглядається.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в частині про задоволення позову, колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 40 Конституції України встановлено, що всі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права на звернення регулює Закон України «Про звернення громадян».

Передбачене статтею 1 Закону України «Про звернення громадян» право громадян України звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення кореспондується із встановленими статтями 14, 15, 19 цього Закону обов'язками органів державної влади, місцевого самоврядування та їх посадових осіб, керівників та посадових осіб підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

Відповідно до ст. 3 закону України «Про звернення громадян» скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Порядок роботи зі зверненнями громадян і організації їх особистого прийому в системі Міністерства внутрішніх справ України визначається однойменним Положенням, затвердженим наказом МВС України від 10 жовтня 2004 р. N 1177 (далі по тексту - Положення № 1177).

Відповідно до визначення, наведеного в п. 1.6 Положення № 1177, «скарга» - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, установ, організацій, об'єднань громадян, підприємств, посадових осіб.

Згідно з п. 7.3 Положення № 1177 розгляд скарг громадян на дії працівників органів внутрішніх справ проводиться в порядку, передбаченому цим Положенням.

Пунктом 7.4 передбачено, що за кожною скаргою, в якій громадяни порушують питання про наявність порушень чи недоліків у роботі органів внутрішніх справ або скаржаться на дії працівників ОВС, проводиться ретельна перевірка викладених фактів органом внутрішніх справ, до якого звернувся громадянин. За результатами перевірки надаються матеріали керівникові органу внутрішніх справ або його заступникам, в яких зазначається, підтвердились чи ні наведені відомості (факти) і які заходи вжиті для усунення виявлених порушень чи недоліків та притягнення до відповідальності винних осіб.

Громадянину за наслідками розгляду скарги надається письмова або усна відповідь (за його бажанням).

Згідно з п. 7.5 Положення № 1177 рішення за розглядом скарги громадянина приймає керівник органу внутрішніх справ (або його заступник), у провадженні якого перебуває скарга.

Посадова особа, визнавши скаргу громадянина обґрунтованою або такою, що підлягає задоволенню, зобов'язана забезпечити повноту і своєчасність її розгляду, прийняти рішення відповідно до законодавства і негайно вжити заходів до поновлення порушених прав громадянина (п. 7.6 положення № 1177).

Пунктом 7.7 Положення № 1177 встановлено, що забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам внутрішніх справ або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються, а також тим, які не мають повноважень для їх розгляду або керівники яких приймали рішення з викладених у зверненні доказів.

У разі необхідності підпорядкованому органу внутрішніх справ може бути доручено проведення додаткової перевірки конкретних обставин чи відомостей (фактів), викладених у зверненні громадянина, відповідно до чинного законодавства.

Проаналізувавши зміст скарги позивача від 17.11.2014 року, яка була зареєстрована Міністерством внутрішніх справ України за № М-4446, колегія суддів суд приходить до висновку, що в ній містились посилання на неправомірні дії та вимоги щодо притягнення до відповідальності, зокрема, посадових осіб ГУ МВС України у м. Києві.

Згідно з частиною третьою статті 7 Закону України «Про звернення громадян» якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз'ясненнями.

Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

Наведена правова позиція відображена також і в п. 7.7. Положення № 1177.

Як встановлено судом, листом від 26.11.2014 року № 13/М-8531 (а.с. 16) начальника СУ ГУ МВС України в м. Києві полковнику міліції Карпіці С.М. було доручено надати копію вмотивованого висновку та відповіді скаржнику за результатами розгляду скарги ОСОБА_2 від 17.11.2014.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що направлення такої скарги для розгляду до органу, дії якого оскаржуються, є незаконним, оскільки суперечать ст. 7 закону України «Про звернення громадян» та п. 7.7 Положення № 1177.

Цим самим спростовуються посилання апеляційної скарги відповідача-2 на те, що направлення скарги позивача до ГУ МВС України в м. Києві відповідає вимогам Закону, оскільки начальник ГУ МВС України в м. Києві наділений повноваженнями щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності співробітників ГУ МВС України в м. Києві та Шевченківського РУ ГУ МВС України у м. Києві.

Згідно статті 14 Закону №393/96-ВР, органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, посадові особи зобов'язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду.

За змістом частини 1 статті 15 Закону № 393/96-ВР, органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Згідно статті 19 цього Закону, органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень, зокрема, зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Відповідно до статті 20 Закону №393/96-ВР звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Колегія суддів зазначає, що суб'єктом владних повноважень не надано доказів повідомлення ОСОБА_2 про пересилання за належністю скарги від 17.11.2014, а також повідомлення його у встановлений законодавством строк про результати її розгляду.

Позивачем додано до матеріалів справи копію конверта (а.с. 57), в якому відповідачем-2 було надіслано лист від 15.12.2014 на його адресу, з відбитком штампу поштового відділення - 03.03.2015, який, як вказує ОСОБА_2, було отримано ним 06.03.2015.

Доказів на спростування зазначених обставин відповідачами не надано.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і апеляційним судом відхиляються так, як є помилковими.

Відповідно до статті 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення відповідно до норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 205, 206, 112, 254 КАС України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду від 16 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов
Судді І.О. Грибан
О.О. Беспалов

Ухвалу в повному обсязі виготовлено 18.05.2015 року

Головуючий суддя Парінов А.Б.

Судді: Беспалов О.О.

Грибан І.О.