Справа № 815/551/13-а
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2015-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" травня 2015 р. м. Київ К/800/375/14

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя Костенко М.І. - головуючий, судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

розглянув у письмовому провадженні касаційну скаргу державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області (далі - Інспекція)

на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 27.02.2013

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 19.11.2013

у справі № 815/551/13-а

за позовом Інспекції

до суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 (далі - СПД ОСОБА_1)

про стягнення заборгованості за рахунок майна.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий адміністративний суд України

ВСТАНОВИВ:

Позов (з урахуванням подальшого уточнення позовних вимог) подано про стягнення з відповідача заборгованості перед бюджетом у розмірі 3743,92 грн. за рахунок майна.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 27.02.2013, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 19.11.2013, у позові відмовлено.

У прийнятті цих судових актів попередні судові інстанції виходили з того, що податковим органом не доведено відсутності коштів на рахунку платника, необхідних для погашення цієї заборгованості, як обов'язкової передумови для погашення податкового боргу за рахунок майна платника.

Посилаючись на невідповідність висновків судів вимогам чинного законодавства та дійсним обставинам справи, Інспекція звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати прийняті у справі судові акти та задовольнити позов. На обґрунтування касаційних вимог скаржник зазначає, що судами було проігноровано відсутність у податковій інспекції відомостей про наявні у СПД ОСОБА_1 рахунки у банках, у зв'язку з чим погашення спірної заборгованості має здійснюватися саме за рахунок майна платника.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків судів наявним у матеріалах справи доказам, правильність застосування судами норм матеріального права та дотримання ними процесуальних норм, обговоривши доводи касаційної скарги, Вищий адміністративний суд України вважає за необхідне частково задовольнити розглядувані касаційні вимоги з урахуванням такого.

Попередніми судовими інстанціями у розгляді справи встановлено, що за наслідками проведення контролюючим органом перевірки за дотриманням суб'єктами господарювання порядку проведення розрахунків за товари (послуги), вимог з регулювання обігу готівки, наявності торгових патентів і ліцензій (оформленої актом від 21.04.2010) Інспекцією було прийнято рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 17.05.2010 № , згідно з яким СПД ОСОБА_1 було притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу в сумі 17880 грн. за порушення правил обліку товарних запасів та здійснення розрахункових операцій.

З огляду на часткову сплату відповідачем зазначеного штрафу на час вирішення цього спору заборгованість СПД ОСОБА_1 перед бюджетом за цим актом індивідуальної дії становила 3743,92 грн.

Вказані обставини учасниками процесу не заперечуються.

Відмовляючи у задоволенні даного позову, суди виходили з того, що Інспекцією було порушено установлену статтею 95 Податкового кодексу України (далі - ПК) послідовність реалізації стадій стягнення податкового боргу.

Дійсно, зі змісту положень пунктів 95.1, 95.3 статті 95 ПК вбачається, що податковий орган вправі використати майно платника для погашення його податкового боргу у випадку недостатності або відсутності грошових коштів на рахунках підприємства або відсутності інформації про існування таких рахунків взагалі. Розглядувана стаття ПК не дає підстави для висновку про те, що податковий орган вправі звернутися до суду щодо надання дозволу на погашення податкового боргу за рахунок майна платника, оминаючи стадію стягнення коштів з платника податків на погашення його податкової заборгованості.

У той же час суди безпідставно визнали штрафні санкції, стягнення яких є предметом даного спору, податковим боргом.

Адже до 1 січня 2011 року санкції за порушення законів, які не є законами з питань оподаткування, належали до адміністративно-господарських санкцій та не підпадали під визначення податкового зобов'язання у розумінні пункту 1.2 статті 1 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

З 01.01.2011 набрав чинності Податковий кодекс України, положення якого, однак, не мають зворотної сили та не можуть слугувати підставою для зміни правової природи заходів відповідальності та порядку їх застосування за діяння, що мало місце до 01.01.2011.

Таким чином, з огляду на дату вчинення відповідачем порушення правил здійснення розрахункових операцій та прийняття Інспекцією рішення про притягнення СПД ОСОБА_1 до відповідальності за таке правопорушення, оспорювані штрафні санкції не можна кваліфікувати як податковий борг відповідача. Наведене виключає можливість поширення строку, установленого для стягнення податкового боргу, на стягнення спірних штрафних санкцій.

З урахуванням правила дії нормативно-правових актів у часі зміст суб'єктивного права особи, у тому числі права особи на звернення до суду, слід визначати із застосуванням законодавства, яке діяло на момент виникнення відповідного права.

Таким чином, тривалість і правила обчислення строку звернення особи до суду визначаються за тими правилами, які були чинними на момент початку перебігу відповідного строку, та не змінюється в разі подальших змін законодавства, яке регулює відповідні відносини. Тому строк звернення до суду розпочинається і закінчується з урахуванням тієї тривалості, яка передбачалася на момент початку перебігу відповідного строку. При цьому тривалість строку звернення до суду не змінюється залежно від того, коли було реалізоване право на позов.

Згідно з частиною другою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, що діяла на час виникнення у Інспекції права на звернення до суду з даними позовними вимогами, далі - КАС) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, процесуальний строк звернення з вимогами про стягнення з СПД ОСОБА_1 штрафних санкцій за рішенням про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 17.05.2010 № , закінчився 30.05.2011 (з урахуванням 10-денного строку, передбаченого для добровільного виконання цього рішення).

Отже, подання Інспекцією цього позову у січні 2013 року є несвоєчасно вчиненою процесуальною дією.

Відповідно до частини другої статті 5 КАС провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Оскільки на час прийняття судових рішень з даного спору процесуальним наслідком подання адміністративного позову після закінчення строків, установлених законом, було залишення позову без розгляду (частина перша статті 100 КАС), то відмову у задоволенні розглядуваних позовних вимог слід визнати незаконною.

Згідно з частиною першою статті 228 КАС суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 220, 222, 223, 228, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області задовольнити частково.

2. Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 27.02.2013 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 19.11.2013 у справі № 815/551/13-а скасувати.

3. Позов залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку статей 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова
І.В. Приходько