Справа № 804/4751/15
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2015-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 травня 2015 р. Справа № 804/4751/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Озерянської С.І.
при секретарі Жижиній К.П.
розглянувши у письмовому провадженні у м. Дніпропетровську адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Омега СК» до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, -
Товариство з обмеженою відповідальністю «Омега СК» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в якому просить: визнати протиправним та скасувати рішення Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 18.03.2015 року №5494/10/04-63-15-01-019 «Про те, що звітність не вважається податковою декларацією»; зобов'язати Державну податкову інспекцію у Жовтневому районі м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області визнати та прийняти декларацію ТОВ «Омега СК» з податку на додану вартість за лютий 2015 року з додатками датою її фактичного отримання, тобто 12.03.2015 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що податковим органом було прийнято протиправне рішення від 18.03.2015 року № 5494/10/04-63-15-01-019 відповідно до якого не визнано податкову декларацію з податку на додану вартість Товариства з обмеженою відповідальністю «Омега СК» за лютий 2015 року, оскільки зазначене рішення спрямоване на порушення прав та охоронюваних Законом інтересів ТОВ «Омега СК», а також порушує норми Податкового кодексу. Невизнання податковим органом податкової декларації з податку на додану вартість Товариства з обмеженою відповідальністю «Омега СК» за лютий 2015 року стало приводом для звернення позивача до суду для захисту своїх прав та інтересів.
Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав клопотання про розгляд справи в письмовому провадженні.
Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Надав письмові заперечення на позов в яких зазначив, що податковим органом було здійснено виїзд за податковою адресою позивача, за результатами якого була встановлена відсутність ТОВ «Омега СК» за юридичною адресою та складено акт від 18.03.2015 року №478. Складено запит на встановлення місцезнаходження платника податків від 18.03.2015 року №5277. Довідкою про встановлення фактичного місцезнаходження платника податків від 18.03.2015 року №534 підтверджено відсутність ТОВ «Омега СК» за податковою адресою. До державного реєстратора 18.03.2015 року направлено повідомлення про відсутність юридичної особи за місцезнаходженням за формою 18-ОПП №525. Враховуючи такі обставини, податковий орган вважає, що декларація з ПДВ за лютий 2015 року з порушенням вимог п.45.2 статті 45 та п. 48.3 статті 48 Податкового кодексу України, а саме в ній вказані недостовірні обов'язкові реквізити, відповідно така декларація не вважає податковою звітностю.
Відповідно до частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, проаналізувавши вимоги законодавства, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
12 березня 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Омега СК» направило засобами електронного зв'язку до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області податкову декларацію з податку на додану вартість за лютий 2015 року.
18 березня 2015 року Державна податкова інспекція у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в особі заступника начальника Л.Г. Кузьменко, листом № 5494/10/04-63-15-01-019 від 18.03.2015 р. повідомила позивача про невизнання податкової декларації з податку на додану вартість Товариства з обмеженою відповідальністю «Омега СК» за податковий період лютий 2015 року, у зв'язку з тим, що податкова декларація з податку на додану вартість за лютий 2015 року заповнена з порушенням норм абз.7 п.48.3 статті 48 Податкового кодексу України, а саме: «в рядку 6 заголовної частини вищевказаної декларації не зазначений обов'язковий достовірний реквізит».
Незгода позивача з рішенням податкового органу, щодо невизнання податкової декларації за лютий 2015 року податковою звітністю, стала підставою для звернення до адміністративного суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язання діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до пункту 45.2 статті 45 Податкового кодексу України податковою адресою юридичної особи (відокремленого підрозділу юридичної особи) є місцезнаходження такої юридичної особи, відомості про що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.
Відповідно до пункту 1 статті 46 Податкового кодексу України, податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.
Згідно пункту 5 статті 46 Податкового кодексу України, форма податкової декларації встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. У такому ж порядку встановлюються форми податкових декларацій з місцевих податків і зборів, що є обов'язковими для застосування їх платниками (податковими агентами). Форма декларації про майновий стан і доходи (податкової декларації) встановлюється з урахуванням особливостей, визначених пунктом 179.9 статті 179 цього Кодексу. Форма спрощеної податкової декларації, що передбачена пунктом 49.2 статті 49 цього Кодексу, та порядок переходу платників податків на подання такої декларації встановлюються Кабінетом Міністрів України. Форма, порядок та строки подання митної декларації, а також порядок прийняття контролюючим органом митної декларації визначаються з урахуванням вимог митного законодавства України. Державні органи, які встановлюють відповідно до цього пункту форми податкових декларацій, зобов'язані оприлюднити такі форми для використання їх платниками податків.
Відповідно до пункту 48.1 статті 48 Податкового кодексу України податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання. Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов'язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору.
Обов'язкові реквізити - це інформація, яку повинна містити форма податкової декларації та за відсутності якої документ втрачає визначений цим Кодексом статус із настанням передбачених законом юридичних наслідків.
Відповідно до пункту 48.3 статті 48 Податкового кодексу України податкова декларація повинна містити такі обов'язкові реквізити: тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий); звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація; звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку); повне найменування (прізвище, ім'я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами; код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); місцезнаходження (місце проживання) платника податків; найменування контролюючого органу, до якого подається звітність; дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми); ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків; підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності) (п. 48.1 - п. 48.3 ст. 48 Податкового кодексу України).
Пунктом 49.8 статті 49 Податкового кодексу України зазначено, що прийняття податкової декларації є обов'язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.
Аналіз наведених правових норм дає підстави вважати, що підставою для відмови податкового органу визнати податкову декларацію як податкову звітність є такі дефекти її заповнення, що впливають на адміністрування податку органом державної податкової служби.
Пунктом 49.9 статті 49 Податкового кодексу України визначено, що за умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом.
Згідно пункту 49.10 статті 49 Податкового кодексу України, відмова посадової особи контролюючого органу прийняти податкову декларацію з будь-яких причин, не визначених цією статтею, у тому числі висунення будь-яких не визначених цією статтею передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої податкової декларації, зменшення або скасування від'ємного значення об'єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов'язань тощо) забороняється.
Відповідно до пункту 49.12 статті 49 Податкового кодексу України, у разі отримання відмови контролюючого органу у прийнятті податкової декларації платник податків має право: подати податкову декларацію та сплатити штраф у разі порушення строку її подання; оскаржити рішення контролюючого органу у порядку, передбаченому статтею 56 цього Кодексу.
Пункт 49.13 статті 49 Податкового кодексу України зазначає, що у разі якщо в установленому законодавством порядку буде встановлено факт неправомірної відмови контролюючим органом (посадовою особою) у прийнятті податкової декларації, остання вважається прийнятою у день її фактичного отримання контролюючим органом.
Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем було подано податкову декларацію з податку на додану вартість за лютий 2015 року, яка має усі обов'язкові реквізити, встановлені п. 48.3 ст. 48 Податкового кодексу України.
При цьому, судом не приймаються посилання податкового органу на встановлений актом перевірки факт відсутності підприємства за юридичною адресою 18.03.2015 року, оскільки запис про факт відсутності юридичної особи за юридичною адресою має міститись в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а в даному випадку податковим органом лише 18.03.2015 року було направлено відповідне повідомлення державному реєстратору, про відсутність юридичної особи за місцезнаходженням.
За таких обставин, суд приходить до висновку про неправомірність дій відповідача щодо відмови у визнанні декларації, поданої ТОВ «Омега СК» податковою звітністю.
Однак, обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не є вірним.
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень стосовно оскарження його рішень (нормативно - правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.
При цьому обов'язковою ознакою нормативно-правового акту чи правового акту індивідуальної дії, а також відповідних дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень є створення ними юридичних наслідків.
Відмова у прийнятті податкової декларації призводить до виникнення юридичних наслідків для платника податків у вигляді накладення на такого платника штрафу за несвоєчасне подання декларації, така відмова має бути предметом розгляду в адміністративному суді.
Згідно пункту 49.13 статті 49 Податкового Кодексу України, у разі якщо в установленому законодавством порядку буде встановлено факт неправомірної відмови контролюючим органом (посадовою особою) у прийнятті податкової декларації, остання вважається прийнятою у день її фактичного отримання контролюючим органом.
Вимоги позову спрямовані на відновлення прав платника податків, порушених внаслідок відмови у прийнятті податкової декларації, а отже предметом розгляду даної справи є фактично протиправність такої відмови. Задоволення позовних вимог про визнання протиправною відмови прийняти податкову декларацію, означає, що відповідне рішення не створило жодних правових наслідків, а податкова декларація є поданою вчасно на підставі п.49.13 статті 49 Податкового Кодексу України.
Згідно частини 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.
З урахуванням наведеного, суд вважає, що належним захистом прав позивача є саме визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у визнанні податковою звітністю податкову декларацію , а податкова декларація відповідно буде вважатись поданою платником податків у день її фактичного отримання податковим органом, тому позов підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до частини 1, 3 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені витрати з Державного бюджету України. Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволення яких позивачеві відмовлено.
Отже, стягненню на користь позивача підлягає сума у розмірі 36,54 грн.
З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку щодо часткового задоволення позовних вимог.
Керуючись статтями 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Омега СК»- задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області щодо невизнання податковою звітністю - декларації Товариства з обмеженою відповідальністю «Омега СК» з податку на додану вартість за лютий 2015 року.
Визнати декларацію ТОВ «Омега СК» з податку на додану вартість за лютий 2015 року з додатками, такою що прийнята датою її фактичного отримання, тобто 12.03.2015 року.
Стягнути з Державного бюджету України на користь ТОВ «Омега СК» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 36,54 грн.
В решті позовних вимог - відмовити.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.І. Озерянська