Справа № 802/93/15-а
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2015-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2015 р. м. Вінниця

Справа № 802/93/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Заброцької Людмили Олександрівни,

за участю:

секретаря судового засідання: Панченка Тараса Дмитровича,

представника позивача: Решодька І.М.,

представників відповідача: Янушкевича А.С., Каспрук Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Сорочанський мірошник" до Іллінецької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулось товариство з обмеженою відповідальністю "Сорочанський мірошник" ( далі - ТОВ "Сорочанський мірошник", позивач ) з адміністративним позовом до Іллінецької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області (далі - Іллінецька ОДПІ, відповідач ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

В обґрунтування заявлених вимог позивачем зазначено, що, на підставі акта перевірки №153/22/34709632 від 16.09.2014 року, відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення форми "Р" № від 26 вересня 2014 року, відповідно до якого позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість в загальній сумі 175572,00 грн., в тому числі за основним платежем - 117048,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 58524,00 грн. Як зазначено в висновках акта перевірки, підприємством порушено п. 44.1 ст. 44, п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 та п. 201.1, п. 201.4, п. 201.6, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість в сумі 117048 грн., в тому числі за квітень 2012 року - 68101 грн., серпень 2012 року - 41644 грн., жовтень 2012 року - 7303 грн. Проте, такі висновки відповідача, на думку позивача, є необґрунтованими та безпідставними.

Не погоджуючись з зазначеними висновками податкової інспекції, позивач також вказує на те, що відповідач безпідставно прийшов до висновку, що господарські операції з контрагентами TOB "Реалтранс", TOB "Укржелдорремсервіс", TOB "Долавр", TOB "Техно торг" не були спрямовані на реальне настання юридичних наслідків.

Не погодившись з висновками, викладеними в акті, позивач 22.09.2014 року подав до Іллінецької ОДПІ заперечення на акт перевірки №153/22/34709632 від 16.09.2014 року, в задоволенні яких податковий орган листом від 26.09.2014 року № 2821/5-22 відмовив, а висновки, викладені в акті перевірки, залишив без змін.

Враховуючи наведене, позивач вважає, що прийняте відповідачем податкове повідомлення - рішення форми "Р" № від 26 вересня 2014 року є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки господарські операції, вчинені між позивачем та TOB "Реалтранс", TOB "Укржелдорремсервіс", TOB "Долавр", TOB "Техно торг", є реальними та підтверджуються належними первинними документами.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та пояснення надані в судовому засіданні, просив адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

Представники відповідача позовні вимоги не визнали, надавши суду письмові заперечення ( том 1 а.с. 60-63 ), в яких вказали, що встановлені перевіркою порушення податкового законодавства в дійсності мали місце. Як зазначили представники відповідача, відсутність у контрагентів позивача - TOB "Укржелдорремсервіс", TOB "Техно торг" основних засобів та трудових ресурсів, необхідних для здійснення відповідного виду діяльності, та відсутність вищезазначених товариств, а також TOB "Реалтранс" та TOB "Долавр" за місцем реєстрації свідчать про те, що вказані суб'єкти господарювання мають всі ознаки підприємств, створених з метою формування "сумнівного" податкового кредиту. Отже, позивачем перераховувались кошти без мети настання передбачених юридичних наслідків, виключно з метою заниження об'єкту оподаткування, несплати податків, в зв'язку з чим дії товариства призвели до втрат дохідної частини Державного бюджету України. Таким чином, Іллінецька ОДПІ, приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення, діяла згідно із нормами чинного законодавства, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. А тому, на думку представників відповідача, адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ "Сорочанський мірошник" зареєстровано як юридична особа 22.03.2007 року та являється платником податку на додану вартість.

В період з 03.09.2014 року по 09.09.2014 року Іллінецькою ОДПІ, відповідно до підпункту 75.1.2 п.75.1 ст.75, підпункту 78.1.1 пункту 78.1 ст. 78, пункту 81.1 ст. 81, пункту 82.2 ст. 82 Податкового кодексу України, проведено позапланову виїзну перевірку ТОВ "Сорочанський мірошник" з питань перевірки господарських відносин з TOB "Реалтранс", TOB "Укржелдорремсервіс", TOB "Долавр", TOB "Техно торг" за період з 01.04.2012 року по 31.10.2012 року.

Результати перевірки оформлено актом від 16.09.2014 року №153/22/34709632 ( том 1 а.с. 28-53 ).

Відповідно до висновків, викладених в зазначеному акті, в ході перевірки встановлено порушення позивачем п. 44.1 ст. 44, п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 та п. 201.1, п. 201.4, п. 201.6, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість в сумі 117048,00 грн., в тому числі за квітень 2012 року - 68010,00 грн., за серпень 2012 року - 41644,00 грн., за жовтень 2012 року - 7303,00 грн., який підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет.

Не погодившись з висновками, викладеними в акті, позивач 22.09.2014 року подав до Іллінецької ОДПІ заперечення, в задоволенні яких податковий орган листом від 26.09.2014 року № 2821/5-22 відмовив, а висновки, викладені в акті перевірки, залишив без змін ( т. 1 а.с. 14 - 27 ).

На підставі висновків перевірки Іллінецькою ОДПІ винесено податкове повідомлення - рішення форми "Р" № від 26 вересня 2014 року, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 117048,00 грн. та застосовано штрафну санкцію в сумі 58524 грн. ( том. 1 а.с. 13 ).

Не погодившись з винесеним податковим повідомленням - рішенням, вважаючи його протиправним, позивач звернувся до суду з позовом.

Як з'ясовано судом, фактичною підставою для вищенаведених висновків та для прийняття спірного податкового повідомлення - рішення слугувало відображене в акті перевірки № 153/22/34709632 від 16.09.2014 року судження ревізора - інспектора про те, що господарські операції між ТОВ "Сорочанський мірошник" та TOB "Реалтранс", TOB "Укржелдорремсервіс", TOB "Техно торг", TOB "Долавр" не спричиняють реального настання правових наслідків, у зв'язку з чим позивачем, на думку податкового органу, порушені вищенаведені норми податкового законодавства України.

Як вбачається з акту перевірки, до такого висновку ревізор - інспектор дійшов проаналізувавши:

- акт ДПІ у м. Чернігові про неможливість проведення зустрічної звірки TOB "Реалтранс" № 26/22/33209742 від 28.03.2014 року;

- акт ДПІ у Шевченківському районі м. Запоріжжя про неможливість проведення зустрічної звірки TOB "Укржелдорремсервіс" № 144/22-11/35105601 від 16.10.2013 року;

- акт ДПІ у Голосіївському районі м. Києва про неможливість проведення зустрічної звірки TOB "Техно торг" № 385/3-22-08-35791183 від 11.10.2013 року;

- акт ДПІ у Шевченківському районі м. Києва про неможливість проведення зустрічної звірки TOB "Долавр" № 484 від 27.11.2013 року, висновками яких, на думку податкового органу, не підтверджується факт реального здійснення господарських операцій вказаних товариств з контрагентами.

Виходячи з висновку податкового органу щодо непідтвердження реального здійснення ТОВ "Сорочанський мірошник" господарських операцій з TOB "Реалтранс", TOB "Укржелдорремсервіс", TOB "Техно торг", TOB "Долавр" в період з 01.04.2012 року по 31.10.2012 року судом досліджено підстави та порядок здійснення позивачем спірних господарських операцій з контрагентами та встановлено наступне.

При дослідженні реальності здійснення господарських операцій позивача з TOB "Реалтранс" відповідач встановив порушення ТОВ "Сорочанський мірошник" положень п. 198.1, 198.6 ст. 198, п.201.4, п. 201.6 ст. 201 ПК України. Як зазначає відповідач, вказані порушення полягають в тому, що позивач безпідставно по взаємовідносинам з контрагентом TOB "Реалтранс" відніс до складу податкового кредиту за квітень 2012 року суму ПДВ 68101,50 грн.

Відповідач вказує на фіктивність договору та первинних документів, якими оформлені господарські операції між позивачем та контрагентом, зазначаючи, що вказані операції були здійснені без мети настання реальних наслідків, вони не мають реального товарного характеру, а документи, виписані контрагентом позивача, не являються первинними обліковими документами, а є лише юридичною формою документа та не обліковують операцій у відповідності до їх сутності, не відповідають вимогам до первинних документів.

Так, судом встановлено, що між ТОВ "Сорочанський мірошник" ( замовник ) та TOB "Реалтранс" ( виконавець ) 03.03.2012 року було укладено Договір №030312 на транспортно-експедиційне обслуговування ( том 1 а.с. 87-89 ).

Згідно з пунктом 1.1 Договору, виконавець зобов'язується надати замовнику транспортно-експедиційні послуги, пов'язані з завантаженням, сертифікацією та відправкою зернових вантажів зі всіх відділень залізничних доріг "Укрзалізниці" за реквізитами останнього.

Відповідно до п. 3.1 договору на транспортно-експедиційне обслуговування оплата здійснюється Замовником у вигляді передплати відповідно до виставленого рахунку в розмірі 100% комплексної ставки або по кожній окремій заявці Замовника складається Додаткова угода, в якій визначається об'єм робіт, вартість послуг і інші умови необхідні для успішного виконання Договору.

Сторонами Договору були укладенні Доповнення №1 від 07.03.2012 року, №2 від 20.03.2012 року, №3 від 20.03.2012 року, №4 від 06.04.2012 pоку та №5 від 18.04.2012 року, в яких були визначені додаткові умови виконання договору, а саме: розмір плати експедитору, вид, кількість вантажу, пункти відправлення та призначення вантажу, порядок оплати та ін. (том 1 а.с. 90-94 ).

На виконання умов Договору №030312 від 03.03.2012 року ТОВ "Реалтранс" надав та сертифікував вагони для перевезення насіння сої:

- 03.03.2012 року на ст. Одеса Од. із ст. Сорока Одеської залізниці, що підтверджує залізнична накладна № 41665233 від 03.03.2012 року (1 вагон);

- 02.03.2012 року на ст. Одеса Од. із ст. Сорока Одеської залізниці, що підтверджує залізнична накладна №41642422 від 02.03.2012 року (5 вагонів);

- 03.03.2012 року на ст. Одеса Од. із ст. Сорока Одеської залізниці, що підтверджує залізнична накладна № 41662503 від 03.03.2012 року (3 вагона);

- 31.03.2012 року на ст. Іллічівськ Од. із ст. Власівка Південної залізниці, що підтверджує залізнична накладна №44725893 від 31.03.2014 року (3 вагона);

- 02.04.2012 року на ст. Іллічівськ Од. із ст. Власівка Південної залізниці, що підтверджує залізнична накладна №44746527 від 02.04.2014 року (3 вагона);

- 02.04.2012 року на ст. Іллічівськ Од. із ст. Миргород ПІВД 44780, що підтверджує залізнична накладна №44746535 від 02.04.2014 року (1 вагон );

- 03.04.2012 року на ст. Іллічівськ Од. із ст. Миргород ПІВД 44780, що підтверджує залізнична накладна №44762052 від 03.04.2014 року (5 вагонів);

- 04.04.2012 року на ст. Іллічівськ Од. із ст. Власівка Південної залізниці, що підтверджує залізнична накладна №44778660 від 04.04.2014 року (3 вагона );

- 04.04.2012 року на ст. Іллічівськ Од. із ст. Миргород ПІВД 44780, що підтверджує залізнична накладна №44772150 від 04.04.2014 року (1 вагон );

- 07.04.2012 року на ст. Іллічівськ Од. із ст. Власівка Південної залізниці, що підтверджує залізнична накладна №448 13566 від 07.04.2014 року (2 вагона )

- 09.04.2012 року на ст. Іллічівськ Од. із ст. Миргород ПІВД 44780, що підтверджує залізнична накладна №44828713 від 09.04.2014 року (4 вагона ) ( том 1 а.с. 76-86 ).

За наслідком виконання договору №030312 від 03.03.2012 року ТОВ "Реалтранс" складено акти виконаних робіт, які підписані стронами без зауважень ( том 1 а.с. 95 - 96 ), а також на адресу позивача були виписані податкові накладні № 19, 20 від 18.04.2012 року та № 29,31 від 24.04.2012 року, на загальну суму ПДВ 68101,50 грн. ( том 2 а.с. 15-18 ).

Зазначені первинні бухгалтерські документи були досліджені ревізором - інспектором та відображені в акті перевірки ( а.с. 30-31 ), будь - яких зауважень щодо їх оформлення акт не містить.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" № 996-XIV від 16.07. 1999 р. підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частиною 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, зокрема, встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Статтею 201 Податкового кодексу України визначені основні положення щодо податкової накладної, зокрема, вказані обов'язкові вимоги до змісту податкової накладної. У п.201.8 вказаної норми встановлено, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Зі змісту наведених норм законодавства вбачається, що необхідною умовою для включення сум ПДВ до складу податкового кредиту з податку на додану вартість є фактичне здійснення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг), їх зв'язок з господарською діяльністю платника податків та підтвердження відповідними первинними документами, у тому числі податковими накладними. При цьому, наслідки у податковому обліку створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто дії, які викликають зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

Судом встановлено, що реальність здійснення господарських операцій між позивачем та TOB "Реалтранс", а також суми податкового кредиту з податку на додану вартість, сформованого позивачем за вказаними господарськими операціями, підтверджуються актами приймання виконаних робіт, залізничними та податковими накладними. При цьому, зазначені податкові накладні складені відповідно до вимог ст. 201 Податкового кодексу України, містять усі обов'язкові реквізити та видані особою, зареєстрованою як платник податку на додану вартість на момент видачі таких податкових накладних.

Проте, єдиним аргументом відповідача, висловленим в акті перевірки та запереченнях на адміністративний позов є те, що угода укладена позивачем із TOB "Реалтранс" не спричиняє реального настання правових наслідків, спрямована на надання податкової вигоди, внаслідок чого, на думку відповідача, операції по формуванню податкового кредиту та податкові накладні, не можуть бути підставою для включення до податкового кредиту сум ПДВ, сплачених замовником при придбанні товарів (послуг) ( том 1 а.с. 30, 32, 34).

Вищезазначені аргументи податкового органу базуються на підставі висновків акту ДПІ у м.Чернігові про неможливість проведення зустрічної звірки TOB "Реалтранс" №26/22/33209742 від 28.03.2014 року щодо підтвердження господарських відносин з контрагентами, якими сформовано податкові зобов'язання та податковий кредит за вересень 2011 року, жовтень 2011 року, квітень 2012 року та травень 2012 року.

Тому, на думку відповідача, наявність у ТОВ "Сорочанський мірошник" податкових накладних та інших первинних документів, за умови встановлення факту нездійснення господарських операцій, не є безумовною підставою для віднесення зазначених у цих накладних сум до податкового кредиту.

Суд не погоджується з висновками податкового органу щодо нездійснення господарських операцій між позивачем та TOB "Реалтранс", перерахування товариством коштів без мети реального настання передбачених наслідків, а лише з метою заниження об'єкту оподаткування, та зауважує наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Порядок дій органів державної податкової служби України під час реалізації владної управлінської функції контролю за правильністю та повнотою справляння податкових зобов'язань визначений Податковим кодексом України.

Положеннями Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010р. податкові органи не наділені компетенцією на встановлення фактів порушення платниками податків норм актів цивільного або господарського законодавства.

Відповідно до ст. 1 Цивільного кодексу України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, органи державної податкової служби України не наділені повноваженнями на встановлення факту нікчемності (фіктивності) правочинів або визнання їх такими, що не відповідають закону, в тому числі вимогам ст.ст. 626, 629, 655, 656, 662, 664 ЦК України в актах перевірок суб'єктів господарювання.

Крім того, висновки про діяльність підприємства, яка не спричиняє реального настання правових наслідків, та нікчемність правочинів відноситься до виключної компетенції судів, а не податкового органу. При цьому, податкові органи не позбавлені права звернутись до адміністративного суду з вимогою про визнання недійсним правочину, укладеного між позивачем у ланцюгу постачань платником податку та його контрагентами, з метою, завідомо суперечною інтересам держави та суспільства та стягнення в дохід держави коштів, одержаних сторонами оспорюваного правочину за такими угодами, як це встановлено ст. 228 ЦК України.

При вирішенні даного спору суд враховує також правову позицію, сформовану в спорах вказаної категорії Вищим адміністративним судом України.

Так, у Інформаційному листі від 2 червня 2011 року №742/11/13-11 з метою однакового застосування адміністративними судами окремих приписів Податкового кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України Вищий адміністративний суд України звертає увагу на таке.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Водночас, статтею 1 Закону України від 16.07.1999 № 996-ХІV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.1999 № 996-ХІV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Зокрема, відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до податкового ередиту є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас, в інформаційному листі від 01.11.2011 №1936/11/13-11 ВАСУ зазначає, що для з'ясування обставин реальності вчинення господарської операції судам належить ретельно перевіряти доводи податкових органів про фактичне нездійснення господарської операції, викладені в актах перевірки або підтверджені іншими доказами.

Згідно з частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Виходячи зі змісту наведеної норми, саме на податкові органи покладається обов'язок надати достатні докази на обґрунтування висновків про порушення платником податків норм податкового законодавства, на підставі яких такому платникові визначено відповідні грошові зобов'язання.

Також в листі зазначено, що документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються тощо.

При цьому, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.

Як зазначалось вище, в спростування тверджень податкового органу щодо безтоварності господарських операцій, позивачем надано наступні докази: договір на транспортно-експедиційне обслуговування, акти приймання виконаних робіт, залізничні та податкові накладні.

За отримані послуги позивачем проведено розрахунки з контрагентом, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями від 24.04.2012 року та від 17.04.2012 року ( том 1 а.с. 152-155 ). Тобто, відбулись реальні зміни майнового стану платника податків позивача.

Крім того, про реальність та належне виконання зі сторони ТОВ "Реалсервіс" взятих на себе зобов'язань за договором транспортно-експедиційного обслуговування є відвантаження перевезеного товару за Контрактом на поставку соєвих бобів іншому контрагенту позивача - Alfred C.Toepfer International GmbH м. Гамбург, Німеччина ( том 1 а.с. 133-142 ), за результатом виконання вказаного договору ТОВ "Сорочанський мірошник" отримав від Alfred C.Toepfer International GmbH м. Гамбург, Німеччина виручку від реалізації товару в сумі 2352567,85 доларів США, про що свідчить виписка з рахунку за період 01.04.2012 року по 30.04.2012 року ( том 1 а.с. 156-158 ).

Разом з тим, в обґрунтування доводів відповідача щодо порушення позивачем положень податкового законодавства слугувала лише інформація іншої податкової інспекції про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "Реалсервіс" ( т. 1 а.с. 31 ).

З даного приводу слід зазначити, що, як видно з акта перевірки, в період здійснення господарських операцій контрагент позивача мав чинну державну реєстрацію, реєстрацію платника податків та не був позбавлений прав укладати будь-які угоди у відповідності з діючим законодавством.

Так, з вказаного акту вбачається, що ТОВ "Реалсервіс" взято на податковий облік в ДПІ у м. Чернігові 17.04.2013 року; зареєстроване платником ПДВ від 03.11.2004 року, відповідно до свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість ( том 1 а.с. 220 - 234 ). Тобто, на час виникнення спірних господарських правовідносин, ТОВ "Реалсервіс" являлось платником ПДВ та знаходилось на податковому обліку.

Вищий адміністративний суд України у своєму інформаційному листі від 20.07.2009 року №1112/11/13-10 зокрема зазначає, що у разі якщо на час здійснення господарських операцій, за якими податкова інспекція не визнає обґрунтованим віднесення позивачем до податкового кредиту сум податку на додану вартість, постачальники були включені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, а також мали свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість, покупець не може нести відповідальність ні за несплату податків продавцями, ні за можливу недостовірність відомостей про них, наведених у зазначеному реєстрі, за умови необізнаності щодо неї.

При цьому слід ураховувати вимоги ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців", згідно з якою відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, були внесені до нього, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до цього реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатись на них у спорі як на достовірні, за винятком випадків, коли вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Таким чином, суд констатує, що в даному випадку господарські угоди між позивачем та ТОВ "Реалсервіс" були реально виконані сторонами, кожна оподаткована господарська операція належним чином оформлена, а податкові накладні відповідають встановленим вимогам.

Отже, наявність підтверджуючих первинних документів та належним чином оформлених податкових накладних свідчать про правомірність формування ТОВ "Сорочанський мірошник" податкового кредиту, на підставі виданих ТОВ "Реалсервіс" податкових накладних.

Щодо посилань представника відповідача на відсутність факту реального вчинення господарських операцій за період з 01.07.2012 року по 31.10.2012 року між позивачем та TOB "Укржелдорремсервіс", суд зазначає наступне.

При дослідженні реальності здійснення господарських операцій позивача з TOB "Укржелдорремсервіс" відповідач встановив порушення ТОВ "Сорочанський мірошник" положень п.198.6 ст.198, та п.201.1 ст.201 ПК України. Вказані порушення полягають в тому, що позивач за результатами господарських операцій з контрагентом TOB "Укржелдорремсервіс" відніс до складу податкового кредиту за серпень 2012 року суму ПДВ 36426,60 грн.

Відповідач вказує на фіктивність договору та первинних документів, якими оформлені господарські операції між позивачем та контрагентом, зазначаючи, що вказані операції були здійснені без мети настання реальних наслідків, не мають реального товарного характеру.

Так, судом встановлено, що між ТОВ "Сорочанський мірошник" ( замовник ) та TOB "Укржелдорремсервіс" ( підрядник ) 02.07.2012 року було укладено Договір №62/0712 про надання послуг ( том 1 а.с. 103-105 ).

Пунктом 1 вказаного Договору визначено, що позивач та TOB "Укржелдорремсервіс" домовилися про виконання робіт, що визначаються специфікацією до Договору ( том 1 а.с. 106 ). Відповідно до підписаної сторонами Специфікації TOB "Укржелдорремсервіс" взяв на себе зобов'язання здійснити капітальний ремонт маневрового тепловоза, який, як пояснив представник позивача в судовому засіданні, використовується ТОВ "Сорочанський мірошник" для подання вагонів під завантаження сільськогосподарською продукцією та відправлення вагонів до залізничної станції.

На підтвердження реальності здійснення господарських операцій за вказаним договором, позивач надав суду низку документів, які були досліджені судом та долучені до матеріалів справи, а саме:

- податкові накладні №2 від 04.07.2012 року на загальну суму 178675,20 грн., в тому числі ПДВ 29779,20 грн., №3 від 01.11.2012 року на загальну суму 178675,20 грн., в тому числі ПДВ 29779,20 грн. (том 1 а.с. 112-114).

За наслідком виконання капітального ремонту маневрового тепловозу ТГМ -40 №0695 сторонами Договору було підписано акт здачі-приймання робіт №ОУ-0000013 від 01.11.2012 року (том 1 а.с. 109 ), видано гарантійний талон №737/2 ( т. 1 а.с. 111 ).

Також, в матеріалах справи міститься калькуляція вартості капітального ремонту маневрового тепловозу ТГМ -40 №0695, з якої вбачається, що загальна вартість робіт з ПДВ складає 357350,40 грн. ( т. 1 а.с. 110 ).

Оплата наданих послуг за Договором №62/0712 від 02.07.2012 року підтверджується платіжними дорученнями №710 від 04.07.2012 року на суму 178675,20 грн., №1401 від 30.11.2012 року на суму 100000,00 грн., №10 від 09.01.2013 року на суму 70180,81 грн. ( том 1 а.с. 161-163 ).

Крім того, судом встановлено, що в серпні 2012 року ТОВ "Укржелдорремсервіс" на підставі рахунку - фактури №СФ-409 від 18.07.2012 року, відповідно до видаткової накладної №6/08 від 07 серпня 2012 року, здійснило реалізацію та транспортування позивачу шпал дерев'яних просочених типу 2А в кількості 200 штук на загальну суму 39884,40 грн., в тому числі ПДВ в сумі 6647,60 грн. ( т. 1 а.с. 107 - 108 ).

Оплата придбаних шпал здійснена 27.07.2012 року, згідно виставленого рахунку, за платіжним дорученням №820 від 26.07.2012 року на загальну суму 39884,40 грн. (том 1 а.с. 164 ).

По факту оплати товару, ТОВ "Укржелдорремсервіс" було виписано податкову накладну №15 від 27.07.2012 року на суму 39884,40 грн., в тому числі ПДВ в сумі 6647,40 грн. (том 1 а.с. 114 ).

Після отримання позивачем придбаний товар був проведений по бухгалтерському обліку ТОВ "Сорочанський мірошник", що підтверджується карткою рахунку 209 за період серпень 2012 року - вересень 2012 року та свідчить про реальність поставки придбаного у ТОВ "Укржелдорремсервіс" товару ( том 1 а.с. 166 ).

Однак, податковий орган ставить під сумнів реальність здійснення зазначених господарських операцій, посилаючись, крім іншого, на розбіжності в податкових накладних №2 від 04.07.2012 року та №15 від 27.07.2012 року, а сааме зазначає, що податкові накладні виписані для ТОВ "Сорочанський мірошник" підписані посадовою особою Корнієнко Т.В., а податкові накладні зареєстровані у Єдиному реєстрі податкових накладних підписані директором Годун Я.Г.

Суд приймає до уваги вказані твердження і зазначає наступне.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 розділу V Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.10 статті 201 розділу V Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Кодексу податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/ послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/ послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну після реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

У разі відмови продавця товарів/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку заповнення та/або прядку реєстрації в Єдиному реєстрі, відповідно до ст. 201 ПКУ покупець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум податку до складу податкового кредиту. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням таких товарів/послуг, або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Згідно п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних здійснюється не пізніше двадцяти календарних днів, наступних за датою їх складання. Покупець має право звіряти дані отриманої податкової накладної на відповідність із даними Реєстру.

Для отримання інформації із Реєстру, покупець складає запит в електронному вигляді за допомогою програмного забезпечення та надсилає його засобами телекомунікаційного зв'язку ДПС України. За результатами пошуку зазначеної у запиті податкової накладної та/або розрахунку коригування автоматично формується витяг з Реєстру, у якому наводяться відомості щодо податкової накладної та розрахунку коригування. Зазначений витяг надсилається платнику не пізніше операційного дня, що настає за днем надходження запиту.

Проте, відповідно до абзацу 8 п. 201.10 ст. 201 ПК України, подання запиту є правом, а не обов'язком покупця. При цьому, суд звертає увагу на те, що відповідач, відповідно до абз. 10 п. 201.10 ст. 201 ПК України, виявивши розбіжності даних податкової накладної та Єдиного реєстру податкових накладних, міг провести документальну позапланову перевірку продавці ТОВ "Укржелдорремсервіс", чого не зробив.

Відповідно до п. 6.1. Порядку заповнення податкової накладної, що затверджений Наказом Міністерства фінансів України від 01.11.2011 № 1379 "Про затвердження форми податкової накладної та Порядку заповнення податкової накладної" ( який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин) оригінал податкової накладної надається покупцю (отримувачу) товарів/послуг на його вимогу. Податкова накладна, яка відповідно до пункту 11 підрозділу 2 розділу XX Кодексу підлягає реєстрації у Єдиному реєстрі податкових накладних, надається покупцю тільки після реєстрації, що здійснюється в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. При цьому у верхній лівій частині податкової накладної робляться відповідні відмітки (потрібне виділяється поміткою "X").

Зазначена відмітка зроблена на податкових накладних №2 від 04.07.2012 року та №15 від 27.07.2012 року.

ПК України не встановлено обов'язку платника податку перевіряти дії своїх постачальників по реєстрації ними податкових накладних у ЄРПН, перевіряти правдивість та відповідність їх свідчень, у тому числі і у наданих ними податкових накладних. Встановлена законодавством можливість перевірки реєстрації податкових накладних у ЄРПН є правом платників податків, а не їх обов'язком. Якщо постачальник порушив вимоги законодавства, то відповідальність за такі дії повинен нести саме цей постачальник у силу вимог ст. 61 Конституції України.

Крім того, в ході проведення перевірки взаємовідносин позивача з ТОВ "Укржелдорремсервіс" щодо реальності поставки шпал дерев'яних просочених типу 2А в кількості 200 штук, ревізором-інспектором встановлено відсутність у позивача товарно-транспортних накладних та подорожніх листів вантажного автомобіля на перевезення шпал дерев'яних, і, як наслідок, на думку відповідача, відсутність підтвердження фактично придбання товару та не доведення факту його використання у господарській діяльності.

З цього приводу суд зазначає, що відсутність ТТН на перевезення товарів сама по собі не свідчить про безтоварність операцій з їх поставки.

Як вбачається із преамбули наказу Мінтрансу від 14.10.1997 року № 363 "Правила перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні", затверджені цим наказом, розроблені у виконання цілого ряду державних документів, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів, захисту їх від розкрадання, безпеки пасажирів на транспорті, боротьби зі злочинністю.

Дотримання Правил № 363, зокрема, вимоги про наявність ТТН під час перевезення вантажів є обов'язковим для перевізників. За їх порушення останні можуть бути притягнуті до відповідальності органами, що здійснюють контроль за дотриманням вимог законодавства про автомобільний транспорт у процесі виконання перевезень вантажів.

Правила № 363, розроблені Міністерством транспорту України, стосуються винятково порядку здійснення перевезень і не мають (і по визначенню не можуть мати) відношення до бухгалтерського й податкового обліку підприємств, які є відправниками вантажу й вантажоодержувачами, не можуть встановлювати правила ведення зазначених видів обліку.

Самі ТТН є документами, що регламентують тільки взаємини перевізника й замовника як учасників транспортного процесу. Замовником, що здійснив транспортування товару за власний рахунок до покупця-позивача, в даному випадку був сам продавець-контрагент ТОВ "Укржелдорремсервіс" ( т. 1 а.с. 108 ). Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що ТТН не відносяться до обов'язкових документів податкової звітності, передбаченої ПК України.

З огляду на вищезазначені норми чинного законодавства та враховуючи підтвердження первинними документами господарських операцій вчинених між ТОВ "Сорочанський мірошник" та ТОВ "Укржелдорремсервіс", суд критично ставиться до висновків відповідача щодо не підтвердження факту реального здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ "Укржелдорремсервіс", зроблених на підставі висновків, викладених в акті ДПІ у Шевченківському районі м. Запоріжжя № 144/22-11/35105601 від 16.10.2013 року про неможливість проведення зустрічної звірки TOB "Укржелдорремсервіс" із платниками податків за період з 01.11.2011 року по 31.07.2012 року.

Як вже зазначалось вище, необхідною умовою для включення витрат платником податків, до складу витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, та до складу податкового кредиту з податку на додану вартість є, фактична наявність господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг), їх зв'язок з господарською діяльністю платника податків та підтвердження відповідними первинними документами, у тому числі податковими накладними. При цьому, наслідки у податковому обліку створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто дії, які викликають зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

Судом встановлено, що суми податкового кредиту з податку на додану вартість, сформованого позивачем за господарськими операціями з TOB "Укржелдорремсервіс", підтверджуються податковими накладними, актом здачі-приймання робіт, платіжними дорученнями, видатковими накладними.

Крім того, як пояснив в судовому засіданні представник позивача, необхідність здійснення ремонтних робіт та придбання у ТОВ "Укржелдорремсервіс" шпал, що були використані на ремонт під'їзної колії, була зумовлена виробничою потребою для забезпечення відвантаження товару по взятих зобов'язаннях перед контрагентами позивача, зокрема для відгрузки за Контрактом з поставки соєвих бобів контрагенту позивача - Alfred C.Toepfer International GmbH м. Гамбург, Німеччина.

Таким чином, суд вважає, що в даному випадку господарські угоди між позивачем та ТОВ "Укржелдорремсервіс" були реально виконані сторонами, придбані товари ( послуги ) використані позивачем в господарській діяльності, кожна оподаткована господарська операція належним чином оформлена.

Надаючи правову оцінку господарським операціям позивача з контрагентом ТОВ "Техно торг" за період з 01.07.2012 року по 31.10.2012 року суд зважає на таке.

З пояснень представників сторін та документів, наявних в матеріалах справи, судом встановлено, що в перевіряємий період позивач здійснював господарськи операції по придбанню комп'ютерної техніки, телефону та інших товарів.

Поставка техніки відбувалася на підставі виставлених позивачу рахунків. ТОВ "Сорочанський мірошник" було здійснено оплату рахунків на поставку комп'ютерної техніки та інших товарів, що підтверджується платіжними дорученнями, а саме :

платіжним дорученням №696 від 03 .07.2012 року на суму 8061,39 грн.;

платіжнми дорученням №714 від 05.07.2012 року на суму 2793,12 грн.;

платіжним дорученням №887 від 09.08.2012 року на суму 7981,61 грн. (том 1 а.с. 169-171).

По факту оплати товару TOB "Техно торг" було виписано податкові накладні, які стали підставою для формування сум податкового кредиту позивача. Зокрема були виписані наступні податкові накладні, які належним чином зареєстровані у Єдиному реєстрі податкових накладних:

№470 від 03.07.2012 року на суму 8061,38 грн., в тому числі ПДВ 1343,56грн.;

№800 від 05.07.2012 року на суму 2793,12 грн., в тому числі ПДВ 456,52 грн.;

№1315 від 09.08.2012 року на суму 7981,61 грн., в тому числі ПДВ 1330,27 грн. (том 1 а.с. 97-99 ).

Передача товару від TOB "Техно торг" позивачу проводилась на підставі видаткових накладних: №16827 від 09.07.2012, №17722 від 09.07.2012, №20386 від 10.08.2012 ( том 1 а.с. 100-102 ).

Після отримання, придбаний товар був проведений по бухгалтерському обліку ТОВ "Сорочанський мірошник", що підтверджується карткою рахунку 221 за період липень - серпень 2012 року та свідчить про реальність поставки придбаного у ТОВ " Техно торг " товару ( том 1 а.с. 177-183 ).

Також, придбання позивачем у TOB "Техно торг" товару підтверджується актами приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів від 31.10.2012 року, від 31.08.2012 року, від 30.04.2012 року, від 30.04.2012 року та від 23.01.2012 року ( том 1 а.с. 172-176 ).

Однак, податковий орган ставить під сумнів реальність вчинення зазначених господарських операцій, посилаючись на недостовірність вказаної в податкових накладних інформації. Зокрема, ревізор - інспектор в акті перевірки вказує, що згідно інформаційної бази даних ТОВ "Техно торг" знаходиться за юридичною адресою: 61121, Харківська область, Московський проспект, вул. Машинобудівників, 140, а фактичне місце знаходження на момент написання акту перевірки не встановлено. Разом з тим, в податкових накладних №470 від 03.07.2012 року та №800 від 05.07.2012 року вказано юридичну адресу ТОВ "Техно торг": вул. Велика Кітаївська, буд 53-А, кв. 18, м. Київ, 03028. Також, на думку відповідача, недостовірність зазначених в податкових накладних даних полягає в тому, що зазначені податкові накладні підписані посадовою особою Маковським О.С., тоді як згідно декларації за формою 1ДФ у штаті працювала 1 людина ( директор - Радик Іван Львович ).

До таких тверджень податкового органу, викладених в акті перевірки, суд ставиться критично, оскільки в ході судового розгляду справи представником позивача надано витяг з ЄДРПОУ №20096819 від 13.02.2015 року (том 1 а.с. 184 ), згідно якого, станом на 03.07.2012 року ТОВ "Техно торг" знаходилось за юридичною адресою: вул. Велика Кітаївська, буд 53-А, кв. 18, м. Київ, 03028, а директором товариства являвся Маковський Олексій Сергійович О.С., що відповідає відомостям, зазначеним у податкових накладних №470 від 03.07.2012 року та №800 від 05.07.2012 року.

Суд також критично ставиться до посилань відповідача щодо не підтвердження факту реального здійснення господарських операцій з ТОВ "Техно торг" з огляду на висновки, викладені в акті ДПІ у Голосіївському районі ГУ Міндоходів м. Києві № 385/3-22-08-35791183 від 11.10.2013 року про неможливість проведення зустрічної звірки TOB " Техно торг " з платниками податків за 2012 рік.

Як встановлено судом, суми податкового кредиту з податку на додану вартість, сформованого позивачем за господарськими операціями з TOB "Техно торг", підтверджуються податковими накладними, актами приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів, платіжними дорученнями, видатковими накладними. При цьому, зазначені податкові накладні складені відповідно до вимог ст. 201 Податкового кодексу України, містять усі обов'язкові реквізити та видані особою, зареєстрованою як платник податку на додану вартість на момент видачі таких податкових накладних.

Крім того, слід зазначити, що ДПІ у Голосіївському районі ГУ Міндоходів м. Києві в акті № 385/3-22-08-35791183 від 11.10.2013 року про неможливість проведення зустрічної звірки TOB " Техно торг " юридичною адресою товариства зазначено: 61121, Харківська область, Московський проспект, вул. Машинобудівників, 140, а фактичне місце знаходження на момент написання акту перевірки не встановлено ( том 1 а.с. 249-250, том 2 а.с. 1-5 ). При проведенні перевірки, контролюючим органом за значеною адресою товариства не виявлено, внаслідок чого зроблено висновок про порушення останнім статті 93 Цивільного кодексу України, п.п. 45.2 статті 45 ПК України та статті 1 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців".

Згідно ст. 93 Цивільного кодексу України, місцезнаходженням юридичної особи є адреса органу або особи, які відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступають від її імені.

Відповідно до п.45.2 ст. 45 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755-VI податковою адресою юридичної особи (відокремленого підрозділу юридичної особи) є місцезнаходження такої юридичної особи, відомості про що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Відповідно до абз. 6. ч.1 ст. 1 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" від 15.05.2003 р. № 755-IV місцезнаходження юридичної особи - адреса органу або особи, які відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступають від її імені.

Як вже зазначалось вище, згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, станом на 03.07.2012 року ТОВ "Техно торг" знаходилось за юридичною адресою: вул. Велика Кітаївська, буд 53-А, кв. 18, м. Київ, 03028, що спростовує в цій частині висновки ДПІ у Голосіївському районі ГУ Міндоходів м. Києві, викладені в акті перевірки № 385/3-22-08-35791183 від 11.10.2013 року.

Разом з тим, із зазначеного акту вбачається, що ТОВ "Техно торг" у період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року було платником податку на додану вартість ( п.2.3.1 акту № 385/3-22-08-35791183 від 11.10.2013 року ). Тобто, на час виникнення спірних господарських правовідносин, ТОВ "Техно торг" являлось платником ПДВ та знаходилось на податковому обліку.

Отже, наявність підтверджуючих первинних документів та належним чином оформлених податкових накладних свідчать про правомірність формування ТОВ "Сорочанський мірошник" податкового кредиту, на підставі виданих ТОВ "Техно торг" податкових накладних.

З приводу правомірності формування позивачем податкового кредиту на підставі податкових накладних виданих ТОВ "Долавр", суд зазначає наступне.

Як вбачається з Акту перевірки, основною підставою для висновку про порушення ТОВ "Сорочанський мірошник" правил формування податкового кредиту з ПДВ по взаємовідносинах з TOB "Долавр" є, на думку відповідача, не підтверджений факт реального здійснення господарських операцій.

До такого висновку відповідач дійшов проаналізувавши акт ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві № 484 від 27.11.2013 року про неможливість проведення зустрічної звірки із платниками податків за 2012 рік..

Крім того, з акту перевірки № 153/22/34709632 від 16.09.2014 року та наданих в судовому засіданні пояснень представника відповідача, судом встановлено, що Іллінецькою ОДПІ в 2012 році, відповідно до акту планової документальної перевірки №226/23/34709632 від 17.12.2012 року, знято частину (38,71 %) податкового кредиту по податковій накладній № 10 від 29.08.2012 на суму 3295,19 грн. та згідно акту позапланової документальної перевірки №133/22/34709632 від 18.07.2012 року знято частину (38,71 %) податкового кредиту по податковій накладній №19 від 31.07.2012 на суму 1046,40 грн. На думку відповідача, оскільки ТОВ "Сорочанський мірошник" не оскаржило в адміністративному або в судовому порядку дії податкового органу щодо зняття частини податкового кредиту по вказаним податковим накладним, вказане свідчить про визнання позивачем достовірності виявлених податковим органом порушень вимог чинного законодавства та погодження з правомірністю вчинених податковим органом дій.

Разом з тим, як зазначив в судовому засіданні представник позивача, ТОВ "Сорочанський мірошник" не оскаржував дії податкового органу щодо зняття частини податкового кредиту по вказаним податковим накладним, оскільки суми знятого податкового кредиту були незначні та суттєво не впливали на діяльність товариства. Разом з тим, представник позивача зауважив, що господарські відносини з ТОВ « Долавр» були реальними, в процесі співпраці з ТОВ "Долавр" позивач отримував якісні послуги з охорони, що підтверджується належним чином оформленими первинними документами, отримані послуги позивачем були повністю оплачені.

Виходячи з висновку податкового органу, що правовідносини між ТОВ "Сорочанський мірошник" та ТОВ "Долавр" не спричиняють реального настання правових наслідків, судом досліджено підстави та порядок здійснення позивачем спірних господарських операцій та встановлено наступне.

06 липня 2012 року позивачем укладено договір №07/07-2012 по наданню послуг по охороні об'єкта з TOB "Долавр". Відповідно до умов Договору TOB "Долавр" прийняло і забезпечувало цілодобову охорону єдиного цілісного виробничого комплексу позивача та товарно-матеріальних цінностей, розміщених на його території. TOB "Долавр" діє на підставі Ліцензії на надання послуг, пов'язаних з охороною державної та іншої власності (серія AB №582173 виданої МВС України 06.05.2011) ( том 1 а.с. 115-119 ). Додатковою угодою №1 до Договору встановлено, що ТОВ "Долавр" забезпечує цілодобову охорону єдиного цілісного виробничого комплексу Власника (позивача) силою 5 цілодобових постів охорони, починаючи з 13.07.2012 року. Пунктом 2 Додаткової угоди №1 визначено місячну вартість наданих ТОВ "Долавр" послуг в сумі 54000,00 грн. за календарний місяць.

Крім того, задля якісного та належного виконання визначених в Договорі №07/07-2012 від 06 липня 2012 року послуг по охороні, сторонами було затверджено Інструкцію, яка визначає основні вимоги по організації охорони і внутрішнього об'єктового режиму ( том 1 а.с. 120-126 ).

Оплата послуг TOB "Долавр" здійснювалася позивачем на підставі платіжних доручень № 835 від 31.07.2012 року на суму 39240,00 грн. та №982 від 04.09.2012 року на суму 51075,00 грн. (том 1 а.с. 186-187).

По результатам надання послуг з охорони об'єктів сторонами договору підписано акти здачі-приймання робіт (надання послуг) від 31.07.2012 №ОУ-0000207 та від 29.08.2012 №ОУ-0000245 ( том 1 а.с. 127, 129-130 ).

На підставі актів здачі-приймання робіт (надання послуг) виконавець виписав позивачу податкові накладні, які стали підставою для формування сум податкового кредиту позивача. Зокрема були виписані наступні податкові накладні:

№19 від 31.07.2012 на суму 39240,00 грн., в тому числі ПДВ 6540,00 грн.

№10 від 29.08.2012 на суму 51075,00 грн., в тому числі ПДВ 8512,50 грн. (том 1 а.с. 131-132).

На думку суду, первинні документи, зокрема, податкові накладні, платіжні доручення, акти здачі-приймання робіт (надання послуг) складені відповідно до вимог чинного законодавства, тому є належними, допустимими та достовірними доказами, які документально підтверджують факт здійснення господарської операції, а відтак висновки відповідача щодо завищення суми податкового кредиту сформованого позивачем, за наслідком здійснення господарських операцій з ТОВ "Долавр", є необґрунтованими та безпідставними.

Таким чином, здійснивши системний аналіз чинного на момент здійснення спірних правовідносин законодавства та наданих у справу доказів, суд дійшов висновку, що висновки відповідача щодо завищення позивачем суми податкового кредиту є необґрунтованими та безпідставними, а, як наслідок, прийняте податкове повідомлення-рішення № від 26.09.2014 року - протиправним.

Вирішуючи справу суд виходив з того, що згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони зокрема: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі статтею 86 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

В той же час, згідно із частиною 2 статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В ході судового розгляду справи відповідач не довів правомірності прийнятого податкового повідомлення-рішення, а обставини, на які відповідач посилається, як на підставу прийняття рішення, спростовані дослідженими доказами, що містяться в матеріалах справи. З огляду на викладене, адміністративний позов підлягає задоволенню.

З урахуванням положень частини 1 статті 94 КАС України на користь позивача підлягає поверненню судовий збір, сплачений за подання адміністративного позову до суду.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення форми " Р " № від 26 вересня 2014 року, прийняте Іллінецькою об'єднаною державною податковою інспекцією ГУ Міндоходів у Вінницькій області щодо товариства з обмеженою відповідальністю "Сорочанський мірошник".

Стягнути з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Сорочанський мірошник" () судові витрати (судовий збір) в сумі 351,15 грн. ( триста п'ятдесят одна гривня 15 коп.).

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Заброцька Людмила Олександрівна