Справа № 804/8053/14
Суддя: Прокопчук Т.С.
Дата ухвалення: 2015-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 травня 2015 рокусправа № 804/8053/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Прокопчук Т.С.

суддів: Божко Л.А. Лукманової О.М.

за участю секретаря судового засідання: Губар Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства «Науково - виробничого об'єднання «Павлоградський хімічний завод»

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2014 року по справі

за позовом Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Державного підприємства «Науково - виробничого об'єднання «Павлоградський хімічний завод» про стягнення адміністративно господарських санкцій та пені, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач Дніпропетровське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі - Дніпропетровське обласне відділення ФСЗІ) звернулося до суду з позовом до відповідача Державного підприємства «Науково - виробничого об'єднання «Павлоградський хімічний завод» (далі - ДП «НВО «Павлоградський хімічний завод»), в якому просить стягнути з ДП «НВО «Павлоградський хімічний завод» адміністративно - господарські санкції у розмірі 859538,10 грн. та пеню за порушення термінів сплати адміністративно - господарських санкцій в розмірі 257,86 грн.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.08.2014 року позов задоволено, стягнуто з ДП «НВО «Павлоградський хімічний завод» адміністративно - господарські санкції у розмірі 859538,10 грн. та пеню за порушення термінів сплати адміністративно - господарських санкцій в розмірі 257,86 грн.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, ДП «НВО «Павлоградський хімічний завод» подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить постанову скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.

В судове засідання апеляційного суду сторони не з'явилися, про день розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку з чим фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно ст.41 КАС України не здійснювалося.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду, дослідивши матеріали адміністративної справи та доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як свідчать матеріали справи, згідно звіту відповідача про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2013 рік середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу на підприємстві склала - 1223 особи, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 35 осіб, кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст.19 Закону №875-XII - 34 особи, фонд оплати праці штатних працівників - 75086,80 грн., середньорічна заробітна плата штатного працівника - 61395,60 грн., сума адміністративно - господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів - 0 грн.

17.03.2014 року Дніпропетровським обласним відділенням ФСЗІ здійснено позапланову невиїзну перевірку правильності розрахунків звітів про зайнятість та працевлаштування інвалідів ДП «НВО «Павлоградський хімічний завод» за 2013 рік, за результатами якої складено акт №79.

Відповідно до викладених в акті перевірки висновків відповідачем занижено кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях створених відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» з 49 до 34 осіб.

За порушення нормативів робочих місць для працевлаштування інвалідів позивачем визначено відповідачу суму адміністративно - господарських санкцій в розмірі 859538,12 грн. та нараховано пеню в розмірі 257,86 грн. за несвоєчасну сплату.

Положеннями Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21 березня 1991 року № 875-XII (далі - Закон № 875-XII) визначено, що інвалідом є особа зі стійким розладом функцій організму, зумовленим захворюванням, наслідком травм або з уродженими дефектами, що призводить до обмеження життєдіяльності, до необхідності в соціальній допомозі і захисті.

Відповідно до ч. 8 ст. 69 Господарського кодексу України підприємство з правом найму робочої сили забезпечує визначену відповідно до закону кількість робочих місць для працевлаштування неповнолітніх, інвалідів, інших категорій громадян, які потребують соціального захисту. Відповідальність підприємства за невиконання даної вимоги встановлюється законом.

Ст. 5 Закону України «Про охорону праці» № 2694-XII від 14.10.1992 року (далі - Закон №2694-XII) передбачено, що умови трудового договору не можуть містити положень, що суперечать законам та іншим нормативно-правовим актам з охорони праці. Працівнику не може пропонуватися робота, яка за медичним висновком протипоказана йому за станом здоров'я. До виконання робіт підвищеної небезпеки та тих, що потребують професійного добору, допускаються особи за наявності висновку психофізіологічної експертизи.

Відповідно до ст. 12 Закону №2694-XII, підприємства, які використовують працю інвалідів, зобов'язані створювати для них умови праці з урахуванням рекомендацій медико-соціальної експертної комісії та індивідуальних програм реабілітації, вживати додаткових заходів безпеки праці, які відповідають специфічним особливостям цієї категорії працівників.

Слід зазначити, що відповідачем у справі є підприємство, де праця на деяких професіях відноситься до робіт із шкідливими і небезпечними умовами праці та таких, що потребують певного професійного добору осіб, що, однак, не позбавляє роботодавця вживати заходів щодо забезпечення безпечних та здорових умов праці інвалідів.

Отже, створення робочих місць на будь-якому підприємстві можливе лише в тій частині діяльності такого підприємства, що дозволяє гарантувати інвалідам отримувати, зберігати підходящу роботу, та здійснювати посильну трудову діяльність з урахуванням медичних рекомендацій.

Тобто, коли специфіка підприємства передбачає більшість посад, пов'язаних з важкими умовами праці, де заборонена праця інвалідів, то праця інвалідів має використовуватись з урахуванням такої специфіки.

Враховуючи приписи вищевказаних законів, специфіку підприємства та обмеження ряду професій і робіт на даному підприємстві, де може бути використана праця інвалідів, колегія суддів приходить до висновку, що позивач формально підійшов до розрахунку нормативів робочих місць та не надав належних доказів порушення підприємством встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, які б давали підстави для застосування до підприємства адміністративно-господарських санкцій.

В той же час у судовому засіданні достовірно встановлено та підтверджено письмовими доказами, що відповідач вживав заходи для можливого працевлаштування інвалідів, а саме - звертався до державної служби зайнятості, давав оголошення в ефірі радіо «Самара» про пропоновані вакансії для інвалідів.

Відповідно до вимог ст. 20 Закону №875-XII підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції.

Адміністративно-господарські санкції є заходами організаційно-правового або майнового характеру за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності.

При вирішенні питання про правомірність стягнення адміністративно-господарських санкцій слід виходити із загальних норм права відносно відповідальності за порушення зобов'язань та встановлення в діях або бездіяльності роботодавця складу правопорушення з метою застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій.

При цьому, слід враховувати, що елементами правопорушення є вина та наявність причинного зв'язку між самим порушенням та його наслідками. Вважається, що застосування принципу вини як умови відповідальності пов'язане з необхідністю доведення порушення зобов'язання.

Якщо при розгляді справи буде встановлено, що роботодавець вжив усіх необхідних заходів для недопущення господарського правопорушення, то адміністративним судам потрібно визнавати незаконним застосування адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць і відмовляти у задоволенні позову.

З викладеного слід дійти до висновку про те, що підприємство не може нести відповідальність за правопорушення, якого не могло уникнути в силу об'єктивних обставин.

Судом першої інстанції не були враховані вищевказані обставини та приписи законодавчих норм, що регулюють спірні правовідносини, в той же час недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, є підставами для скасування постанови суду першої інстанції та прийняття нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись п. 3 ч.1 ст. 198, ст. ст. 202, 205, 207 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Науково - виробничого об'єднання «Павлоградський хімічний завод» - задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2014 року скасувати та прийняти нову постанову.

В задоволенні позовних вимог Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Головуючий: Т.С. Прокопчук

Суддя: Л.А. Божко

Суддя: О.М. Лукманова