Справа № 826/4092/14
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2015-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

18 травня 2015 року 08:00 справа №826/4092/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Калужського Д.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну

справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Емвей Україна"
доІнспекції з питань захисту прав споживачів в Одеській області
провизнання протиправною та скасування постанови
О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Емвей Україна" (далі по тексту - позивач, ТОВ "Емвей Україна") звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Інспекції з питань захисту прав споживачів в Одеській області (далі по тексту - відповідач), в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову відповідача про накладення стягнень від 18 березня 2014 року №93.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 травня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28 серпня 2014 року в адміністративній справі №826/4092/14 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 26 лютого 2015 року №К/800/49689/14 постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 травня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28 серпня 2014 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Автоматизованою системою документообігу Окружного адміністративного суду міста Києва адміністративну справу передано на розгляд судді Кузьменку В.А.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 березня 2015 року адміністративну справу прийнято до провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 01 квітня 2015 року позивачі позовні вимоги підтримали, відповідач свого представника до суду не направив, хоча і був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи неприбуття представника відповідача, положення частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, беручи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, в судовому засіданні 15 квітня 2015 року суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до постанови Інспекції з питань захисту прав споживачів в Одеській області про накладення стягнень, передбачених статтею 23 Закону України "Про захист прав споживачів" від 13 березня 2014 року №93 на підставі статей 23, 26 Закону України "Про захист прав споживачів" за реалізацію продукції, що не відповідає вимогам нормативних документів, відповідальність за що передбачена пунктом 2 частини першої статті 23 Закону України "Про захист прав споживачів"; відсутність необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, відповідальність за що передбачена пунктом 7 частини першої статті 23 Закону України "Про захист прав споживачів", до ТОВ "Емвей Україна" застосовано штраф у розмірі 45 749,04 грн.

Зазначена постанова прийнята на підставі акта перевірки дотримання законодавства про захист прав споживачів від 30 січня 2014 року №002060 (далі по тексту - акт перевірки).

В акті перевірки встановлено наступні порушення: 1) реалізація імпортованих харчових продуктів, а саме: набір оливкової олії Extra Virgin 2*0,75 л., код Е 3963К9; набір кава в зернах 4*0,25 кг., код 1000181R3; набір кава натуральна мелена 4*0,25 кг. код 100181R5; набір кава натуральна мелена 4*0,25 кг. код 100209R5, без найменування та місцезнаходження і номеру телефону імпортера, найменування та місцезнаходження і номер телефону підприємства, яке здійснює функції щодо прийняття претензій від споживача, також відсутня інформація про дату виготовлення та номер партії (у зашифрованому вигляді); 2) реалізація продукції, а саме: карманний щотижневик, червоний 200245 UA, фірмовий блокнот 200243 UA, щотижневик 200246 UA, фірмовий блокнот 200242 UA, щотижневик 200242 UA, без інформації про дату виготовлення, місцезнаходження і виробника, чим порушено вимоги статей 6, 15 Закону України "Про захист прав споживачів".

Позивач вважає необґрунтованим висновки Інспекції з питань захисту прав споживачів в Одеській області щодо порушень вказаних в акті перевірки, та вказує, що будь-яких порушень вимог законодавства про захист прав споживачів ним не допускалось.

Відповідач проти позову заперечив, підтримавши висновки акта перевірки та зазначив про відповідність оскаржуваної постанови вимогам законодавства.

Вищий адміністративний суд України, скасовуючи попередні судові рішення та направляючи справу на новий розгляд, в ухвалі від 26 лютого 2015 року №К/800/49689/14 зазначив наступне: "Відповідальність за порушення вказаних норм передбачена п. 7 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про захист прав споживачів" відповідно до якого, у разі порушення законодавства про захист прав споживачів суб'єкти господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування, у тому числі ресторанного господарства, несуть відповідальність за відсутність необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію - у розмірі тридцяти відсотків вартості одержаної для реалізації партії товару, виконаної роботи, наданої послуги, але не менше п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі, коли відповідно до закону суб'єкт господарської діяльності не веде обов'язків облік доходів і витрат, - у розмірі п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Разом з тим, спірною постановою на позивача накладено штраф за реалізацію продукції, що не відповідає вимогам нормативних документів, відповідальність за що передбачена п. 2 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про захист прав споживачів", відповідно до якого, у разі порушення законодавства про захист прав споживачів суб'єкти господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування, у тому числі ресторанного господарства, несуть відповідальність за виготовлення або реалізацію продукції, що не відповідає вимогам нормативних документів, - у розмірі п'ятдесяти відсотків вартості виготовленої або одержаної для реалізації партії товару, виконаної роботи, наданої послуги, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі, коли відповідно до закону суб'єкт господарської діяльності не веде обов'язків облік доходів і витрат, - у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Разом з тим, ні проведеною перевіркою, ні судами не встановлено здійснення позивачем реалізації продукції, що не відповідає вимогам нормативних документів, за що передбачена відповідальність п. 2 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про захист прав споживачів".

Наведеній обставині суди попередніх інстанцій оцінки не дали. Крім того, суди не звернули увагу на розмір штрафу, накладеного на позивача, який вираховується у відсотковому співвідношенні залежно від вартості виготовленої або одержаної для реалізації партії товару, виконаної роботи, наданої послуги.

Також, розглядаючи спір суди не дали оцінки доводам позивача щодо складення акту перевірки в перший день її проведення, а не за наслідками проведення перевірки відповідно до Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".

Крім того, суди вирішуючи спір, врахували обставини, встановлені актом перевірки від 30 січня 2014 року, проте не взяли до уваги заперечення до вказаного акту від 07 лютого 2014 року, які надані Інспекції з питань захисту прав споживачів в Одеській області 12 лютого 2014 року".

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред'явлених позовних вимог та враховуючи вказівки Вищого адміністративного суду України, звертає увагу на наступне.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 23 Закону України "Про захист прав споживачів" у разі порушення законодавства про захист прав споживачів суб'єкти господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування, у тому числі ресторанного господарства, несуть відповідальність за виготовлення або реалізацію продукції, що не відповідає вимогам нормативних документів, - у розмірі п'ятдесяти відсотків вартості виготовленої або одержаної для реалізації партії товару, виконаної роботи, наданої послуги, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі, коли відповідно до закону суб'єкт господарської діяльності не веде обов'язків облік доходів і витрат, - у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пункт 7 частини першої статті 23 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачає, що за відсутність необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію суб'єкти господарювання несуть відповідальність у розмірі тридцяти відсотків вартості одержаної для реалізації партії товару, виконаної роботи, наданої послуги, але не менше п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі, коли відповідно до закону суб'єкт господарської діяльності не веде обов'язків облік доходів і витрат, - у розмірі п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Виходячи зі змісту оскаржуваної постанови та наведених норм статті 23 Закону України "Про захист прав споживачів", суду належить встановити наявність підстав для застосування штрафу, а саме чи мило місце виготовлення або реалізація ТОВ "Емвей Україна" продукції, що не відповідає вимогам нормативних документів та факт відсутності на продукції необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця).

Частиною першою статті 15 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачено, що споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою.

Інформація про продукцію повинна містити: назву товару, найменування або відтворення знака для товарів і послуг, за якими вони реалізуються; найменування нормативних документів, вимогам яких повинна відповідати вітчизняна продукція; дані про основні властивості продукції, а щодо продуктів харчування - про склад (включаючи перелік використаної у процесі їх виготовлення сировини, в тому числі харчових добавок), номінальну кількість (масу, об'єм тощо), харчову та енергетичну цінність, умови використання та застереження щодо вживання їх окремими категоріями споживачів, а також іншу інформацію, що поширюється на конкретний продукт; відомості про вміст шкідливих для здоров'я речовин, які встановлені нормативно-правовими актами, та застереження щодо застосування окремої продукції, якщо такі застереження встановлені нормативно-правовими актами; позначку про наявність або відсутність у складі продуктів харчування генетично модифікованих компонентів; дані про ціну (тариф), умови та правила придбання продукції; виробник (продавець) у разі виявлення недостовірної інформації про продукцію (якщо вона не шкодить життю, здоров'ю або майну споживача) протягом тижня вилучає цю продукцію з продажу та приводить інформацію про неї до відповідності; дату виготовлення; відомості про умови зберігання; гарантійні зобов'язання виробника (виконавця); правила та умови ефективного і безпечного використання продукції; строк придатності (строк служби) товару (наслідків роботи), відомості про необхідні дії споживача після їх закінчення, а також про можливі наслідки в разі невиконання цих дій; найменування та місцезнаходження виробника (виконавця, продавця) і підприємства, яке здійснює його функції щодо прийняття претензій від споживача, а також проводить ремонт і технічне обслуговування.

Частиною другою статті 15 Закону України "Про захист прав споживачів" зокрема встановлено, що інформація, передбачена частиною першою цієї статті, доводиться до відома споживачів виробником (виконавцем, продавцем) у супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, а також у маркуванні чи іншим способом (у доступній наочній формі), прийнятим для окремих видів продукції або в окремих сферах обслуговування.

Відповідно до пункту 6 Технічного регламенту щодо правил маркування харчових продуктів, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 28 жовтня 2010 року №487 (далі по тексту - Технічний регламент), маркування харчових продуктів повинно містити таку обов'язкову інформацію, зокрема: часові характеристики придатності харчового продукту, найменування та місцезнаходження і номер телефону виробника або гарячої лінії, фактичну адресу потужностей (об'єкта) виробництва, а для імпортованих харчових продуктів - найменування та місцезнаходження і номер телефону імпортера; найменування місцезнаходження і номер телефону підприємства, яке здійснює функції щодо прийняття претензій від споживача, у разі якщо цим підприємством не є виробник; номер партії виробництва.

У свою чергу за визначенням пункту 3 Технічного регламенту маркування - це усі слова, описи, знаки для товарів і послуг, назва марки, зображення чи символи, що стосуються харчових продуктів і розміщені на будь-якій упаковці, етикетці (стікері), споживчій тарі, контретикетці, кольєретці, ярлику, пробці, листку-вкладиші, документі, повідомленні, інших елементах упаковки, що супроводжують чи належать до цього виду харчових продуктів.

Як встановлено в акті перевірки та не спростовано позивачем, харчова продукція: набір оливкової олії Extra Virgin 2*0,75 л., код Е 3963К9; набір кава в зернах 4*0,25 кг., код 1000181R3; набір кава натуральна мелена 4*0,25 кг. код 100181R5; набір кава натуральна мелена 4*0,25 кг. код 100209R5, не містить найменування та місцезнаходження і номеру телефону імпортера, найменування та місцезнаходження і номер телефону підприємства, яке здійснює функції щодо прийняття претензій від споживача, та містить інформацію про дату виготовлення та номер партії у зашифрованому вигляді.

Відповідно до частини першої статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Частина четверта статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Суд звертає увагу, що позивачем не надано належних доказів, які б підтверджували, що на упаковці, етикетці (стікері), споживчій тарі, контретикетці, кольєретці, листку-вкладиші, чи іншому елементі упаковки, що супроводжують харчові продукти, міститься інформація про найменування та місцезнаходження і номеру телефону імпортера, найменування та місцезнаходження і номер телефону підприємства, яке здійснює функції щодо прийняття претензій від споживача.

Крім того, стосуються харчових продуктів і розміщені на будь-якій упаковці, етикетці (стікері), споживчій тарі, контретикетці, кольєретці, ярлику, пробці, листку-вкладиші, документі, повідомленні, інших елементах упаковки, що супроводжують чи належать до цього виду харчових продуктів.

Досліджуючи питання наявності на харчових продуктах необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про часові характеристики придатності, суд керується наступним.

Пункт 23 Технічного регламенту передбачає, що інформацію про часові характеристики придатності харчового продукту у його маркуванні зазначають одним із таких способів: кінцева дата споживання; дата виробництва та строк придатності.

Дата виробництва складається з позначення години, дня, місяця і року (дня, місяця і року або місяця і року) у хронологічній послідовності, між якими проставляються розділові знаки (крапка, коса риска тощо) або робиться інтервал.

Кінцеву дату споживання позначають словами "Вжити до (дата)" або "Придатний до (дата)". При цьому зазначається або безпосередньо дата, або посилання на місце в маркуванні, де вона зазначена.

Дата складається з позначення дня, місяця і в разі потреби року у хронологічній послідовності, між якими проставляються розділові знаки (крапка, коса риска тощо) або робиться інтервал.

Для позначення дати досить зазначення: дня, якщо строк придатності не перевищує 72 години; дня і місяця, якщо строк придатності харчового продукту не перевищує три місяці; місяця та року, якщо строк придатності харчового продукту становить понад три місяці.

Строк придатності харчового продукту позначають словами "строк придатності (годин, діб, місяців або років)" або "придатний (годин, діб, місяців або років)".

У харчових продуктах, що з погляду мікробіології є швидкопсувними, мінімальний строк придатності заміняється кінцевою датою споживання.

Між тим, позивач не надав суду доказів маркування перевіреної харчової продукції інформацією про часові характеристики придатності харчового продукту, а саме, що маркування харчова продукція: набір оливкової олії Extra Virgin 2*0,75 л., код Е 3963К9; набір кава в зернах 4*0,25 кг., код 1000181R3; набір кава натуральна мелена 4*0,25 кг. код 100181R5; набір кава натуральна мелена 4*0,25 кг. код 100209R5, містить інформацію про кінцеву дату споживання, або дату виробництва та строк придатності.

Крім того, позивач визнає, що дата виробництва харчової продукції наведена у зашифрованому вигляді, та наводить для прикладу, що номер партії 3270 7Р1, який розшифровується наступним чином: 3 - 2013 рік, 270 - день року за юліанським календарем (270 день з 365 днів року), тобто 27 вересня, тобто продукт був виготовлений 27 вересня 2013 року.

На думку суду, доступною наочною формою зазначення дати виготовлення у супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, а також у маркуванні чи іншим способом, за загальним правилом є зазначення числа, місяця та року виготовлення відповідної продукції, а тому, суд приходить до висновку, що запропонований позивачем спосіб визначення дати виготовлення продукції шляхом розкодування та вирахування, не є доступною, достовірною інформацією про дату виготовлення продукції, що забезпечує можливість споживачеві свідомого і компетентного вибору.

Таким чином, суд вважає, що висновки акта перевірки про ненадання споживачу необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про харчову продукцію є правомірними та не спростовуються матеріалами справи.

Стосовно відсутності такої інформації про дату виготовлення, місцезнаходження і виробника на канцелярських виробах, а саме: карманний щотижневик, червоний 200245 UA, фірмовий блокнот 200243 UA, щотижневик 200246 UA, фірмовий блокнот 200242 UA, щотижневик 200242 UA, суд акцентує увагу, що ТОВ "Емвей Україна" не спростовує зазначене порушення у позові та не надає відповідних доказів.

Враховуючи викладене, ТОВ "Емвей Україна" не доведено помилковості висновків акта перевірки про порушення вимог статті 15 Закону України "Про захист прав споживачів" в частині отримання позивачем необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що є підставою для застосування відповідальності на підставі пункт 7 частини першої статті 23 Закону України "Про захист прав споживачів" у вигляді штрафу у розмірі тридцяти відсотків вартості одержаної для реалізації партії товару.

Як вбачається з листа ТОВ "Емвей Україна" від 13 березня 2014 року, надісланого начальнику Інспекції з питань захисту прав споживачів в Одеській області, позивач надав наступну інформацію про вартість партії товару: оливкова олія Extra Virgin - 7 271,28 грн.; кава в зернах - 9 226,56 грн.; кава натуральна мелена - 10 293,36 грн.; кава натуральна еспресо - 10 863,45 грн.; карманний щотижневик - 3 556,00 грн., фірмовий блокнот - 9 035,20 грн.; щотижневик - 7 392,00 грн.; фірмовий блокнот - 9 184,00 грн.; щотижневик - 7 539,60 грн., всього 80 128,05 грн.

Таким чином, до позивача належить застосувати штраф у розмірі 24 038,42 грн., що складає тридцяти відсотків вартості одержаної для реалізації партії товару (80 128,05 грн. * 30%).

У той же час судом не встановлено, а відповідачем не наведено порушень позивачем вимог статті 6 Закону України "Про захист прав споживачів", а саме щодо прав позивача на належну якість продукції, а також не підтверджено виготовлення або реалізацію ТОВ "Емвей Україна" продукції, що не відповідає вимогам нормативних документів, у тому числі відповідачем не зазначено яка саме продукція та вимогам яких нормативних документів не відповідає, що, у свою чергу виключає притягнення до відповідальності на підставі пункту 2 частини першої статті 23 Закону України "Про захист прав споживачів".

З урахуванням викладеного, та враховуючи, що штраф у розмірі 24 038,42 грн. застосовано до позивач правомірно, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню лише в частині, а саме 21 710,62 грн. (45 749,04 грн. - 24 038,42 грн.).

Суд не приймає доводи позивача щодо складання акта перевірки в перший день перевірки, оскільки на сторінці 2 акта перевірки зазначено тривалість перевірки з 30 січня 2014 року по 04 лютого 2014 року, а зазначення у вступній частині акта перевірки датою складання 30 січня 2014 року не спростовує виявлених перевіркою порушень.

Так само суд не приймає до уваги заперечення позивача до акта перевірки від 07 лютого 2014 року, тому що вони не спростовують виявлених перевіркою порушень та не підкріплені відповідними доказами.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, Інспекцією з питань захисту прав споживачів в Одеській області частково доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваної постанови з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ТОВ "Емвей Україна" підлягає частковому задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Емвей Україна" задовольнити частково.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову Інспекції з питань захисту прав споживачів в Одеській області про накладення штрафних санкцій від 18 березня 2014 року №93 в частині накладення штрафних санкцій у розмірі 21 710,62 грн.

3. Присудити з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Емвей Україна" судові витрати у розмірі 36,54 грн. (тридцять шість гривень п'ятдесят чотири копійки).

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко