Справа № 802/631/15-а
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2015-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

12 травня 2015 р. Справа № 802/631/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Слободонюка М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Франчук А.О.

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

представників відповідача: Щолокової Ю.В., Кучера Д.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 як фізичної особи підприємця

до: Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Вінницькій області

про: визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_5, позивач) з адміністративним позовом до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Вінницькій області (далі - Вінницька ОДПІ, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що за результатами документальної планової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року, відповідачем було складено акт №2222/1701/НОМЕР_6 від 19.08.2014 року. На підставі зазначеного акта Вінницькою ОДПІ були прийнятті податкові повідомлення рішення № від 03.10.2014 року, яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов'язання на доходи з фізичних осіб за результатами річного декларування у сумі (з урахуванням штрафних санкцій) 18261,47 грн., № від 03.10.2014 року, яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі (з урахуванням штрафних санкцій) 35700,00 грн., та рішення № від 19.08.2014 року про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у сумі 5895,69 грн., № від 19.08.2014 року про застосування штрафних санкцій за неналежне ведення бухгалтерської документації, на підставі якої нараховується єдиний внесок у сумі 255,00 грн.

Не погоджуючись із висновками, що викладені в акті перевірки та відповідно із винесеним податковими повідомленнями-рішеннями та рішеннями про застосування штрафних санкцій, позивач звернувся до суду із вимогами їх скасування.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись при цьому на обставини, що наведені у адміністративному позові.

Представники відповідача проти позову заперечували з підстав, викладених письмово та долучених до матеріалів справи, аргументуючи свої заперечення обґрунтованістю висновків податкового органу, що знайшли відображення у акті перевірки від 19.08.2014 року.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що протягом періоду з 30.07.2014 року по 12.08.2014 року головними державними ревізорами-інспекторами відділу контрольно-перевірочної роботи доходів і зборів з фізичних осіб управління доходів і зборів з фізичних осіб Вінницької ОДПІ Кучером Д.С. та Шоломицьким С.А. була проведена документальна планова виїзна перевірка фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, податковий номер НОМЕР_6, щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року.

За наслідками проведеної перевірки складено акт №2222/1701/НОМЕР_6 від 19.08.2014 року, у висновках якого зазначено про порушення ОСОБА_1:

- п. 138.1 ст. 138, п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 ПК України, в результаті чого визначено суму податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення діяльності за період, що перевірявся, на суму 12174,31 грн., в т.ч. за 2011 рік в сумі 8871,68 грн., за 2012 рік в сумі 3302,63 грн.;

- ч. 2 ст. 9, п. 1 ч. 2 ст. 6, п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України від 08.07.2010 р. №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", в результаті чого занижено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 48913,16 грн., в т.ч. за 2011 рік-26950,64 грн., за 2012 р. - 15099,29 грн., за 2013 р. - 6863,23 грн.;

- п. 198.3 ст. 198, п. п. "г" п. 198.5 ст. 198 ПК України, у результаті чого занижено податок на додану вартість у періоді, що перевірявся, на загальну суму 39402 грн., в т.ч. за січень 2011р.- 979 грн., лютий 2011 р. - 1100 грн., березень 2011р.- 1594 грн., квітень 2011р.- 2200 грн., травень 2011р.- 1218 грн., червень 2011р.- 1106 грн., липень 2011р.- 399 грн., серпень 2011р.- 2246 грн., вересень 2011 р. - 939 грн., жовтень 2011р.- 1627 грн., грудень 2011р.- 844 грн., січень 2012 р. - 1260 грн., лютий 2012 р. - 1155 грн., березень 2012 р. - 1058 грн., квітень 2012 р. - 1447 грн., червень 2012 р. - 1669 грн., липень 2012 р. - 231 грн., серпень 2012 р. - 2221 грн., вересень 2012 р. - 1420 грн., жовтень 2012 р. - 100 грн., листопад 2012 р. - 2206 грн., січень 2013 р. - 2887 грн., лютий 2013 р. - 425 грн., березень 2013 р. - 1901 грн., квітень 2013 р. - 1493 грн., травень 2013 р. - 1292 грн., червень 2013 р. - 1519 грн., липень 2013 р. - 1130 грн., серпень 2013 р.- 1324 грн., вересень 2013 р. - 118 грн., жовтень 2013 р. - 136 грн., грудень 2013 р. - 158 грн.;

Таких висновків податковий орган дійшов досліджуючи надані ФОП ОСОБА_1 первинні документи та довідки про структури валових доходів та валових витрат за перевіряємий період.

Так, згідно довідки про структуру валових витрат за 2011 рік та наданих для перевірки первинних документів, перевіркою встановлені витрати в сумі 108835,21 грн., які не включаються до складу витрат, а саме: комунальні послуги (електроенергія та реактивна електроенергія, сплачена ПАТ "Вінницяобленерго" в сумі 45180,12 грн., теплова енергія та приєднання, сплачені КПВМР "Вінницяміськтеплоенерго"-3692,95 грн., водопостачання і стоки, сплачені КП "Вінницяоблводоканал" - 3374,27 грн.), амортизація - 11854,37 грн., ТО і ремонт - 16911,58 грн., страховка - 5331,90 грн., проценти за кредит - 12933,50 грн., ремонт приміщення - 9556,52 грн. Таким чином за 2011 рік інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг за результатами перевірки склала 45371,88 грн., замість 123039,38 грн., що призвело до завищення витрат за 2011 рік в сумі 77667,5 грн.

Згідно довідки про структуру валових витрат за 2012 рік та наданих для перевірки первинних документів, перевіркою встановлені витрати в сумі 70554,72 грн., які не включаються до складу витрат, а саме: комунальні послуги (електроенергія та реактивна електроенергія, сплачені ПАТ "Вінницяобленерго" в сумі 62030,74 грн., теплова енергія та приєднання, сплачені КПВМР "Вінницяміськтеплоенерго" 4147,07 грн., водопостачання і стоки, сплачені КП "Вінницяоблводоканал" - 3273 грн.), ремонт - 1003,91 грн., страховка - 100 грн. Таким чином за 2012 рік інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг за результатами перевірки склала 32656,75 грн.., замість 76170,60 грн., що призвело до завищення витрат за 2012 рік в сумі 43513,85 грн.

Згідно довідки про структуру валових витрат за 2013 рік та наданих для перевірки первинних документів, перевіркою встановлені витрати в сумі 70181,38 грн., які не включаються до складу витрат, а саме: комунальні послуги (електроенергія та реактивна електроенергія, сплачені ПАТ "Вінницяобленерго" в сумі 62238,24 грн., теплова енергія та приєднання, сплачені КПВМР "Вінницяміськтеплоенерго"-3568,92 грн., водопостачання і стоки, сплачені КП "Вінницяоблводоканал" - 4374,22). Таким чином, за 2013 рік інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг за результатами перевірки склала 32448,09 грн., замість 52226,87 грн., що призвело до завищення витрат за 2013 рік в сумі 19778,78 грн.

На думку податкового органу зазначені витрати не пов'язані з господарською діяльністю ФОП ОСОБА_1 та не пов'язані з отриманням доходів. Таким чином, позивачем завищено витрати за період, що перевірявся в сумі 140960,13 грн., в тому числі за 2011 рік - 77667,5 грн., за 2012 рік - 43513,85 грн., за 2013 рік - 19778,78 грн.

На підставі даних висновків Вінницькою ОДПІ були прийнятті наступні рішення, а саме:

- податкове повідомлення-рішення № від 03.10.2014 року, яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов'язання на доходи з фізичних осіб за результатами річного декларування у сумі 18261,47 грн., з яких 12174,31 грн. - основний платіж, 6087,16 грн. - штрафні санкції;

- податкове повідомлення-рішення № від 03.10.2014 року, яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 35700,00 грн., з яких 28560,00 - основний платіж, 7140,00 грн. - штрафні санкції;

- рішення № від 19.08.2014 року про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у сумі 5895,69 грн.;

- рішення № від 19.08.2014 року про застосування штрафних санкцій за неналежне ведення бухгалтерської документації, на підставі якої нараховується єдиний внесок у сумі 255,00 грн.

Як встановлено судом із пояснень позивача, дані рішення як і матеріали проведеної перевірки отримані ним лише 27 лютого 2015 року після особистого звернення ОСОБА_1 із відповідною заявою від 12.02.2015р. в податковий орган (т. 2 а.с. 10), оскільки поштові конверти у яких відповідач направляв на адресу позивача копії відповідних рішень повернулися без вручення адресату. Тобто підстави для судового оскарження виникли у позивача саме з моменту отримання копій відповідних рішень та ознайомлення з ними.

З матеріалів справи вбачається, що визначені в акті №2222/1701/НОМЕР_6 від 19.08.2014 року порушення, на підставі яких були прийнятті оскаржувані рішення, фактично зводяться до порушення позивачем п. 138.1 ст. 138, п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 ПК України, що призвело до завищення витрат за 2011, 2012, 2013 роки у сумі 140960,13 грн.

Суд, не погоджується із висновками викладеними в акті перевірки №2222/1701/НОМЕР_6 від 19.08.2014 року щодо порушення позивачем п. 138.1 ст. 138, п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 ПК України з огляду на таке.

Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, регулюється статтею 177 ПК України.

Згідно із п.177.2 ст.177 ПК України об'єктом оподаткування фізичних осіб-підприємців є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Відповідно до п.177.4 ст.177 ПК України до переліку витрат фізичних осіб-підприємців, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу ("Податок на прибуток підприємств").

Згідно із п.138.1 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті.

Відповідно до абзацу "в" пп.138.10.2 п.138.10 ст.138 ПК України, до складу інших витрат включаються адміністративні витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством, зокрема, це витрати на витрати на утримання основних засобів, до яких відноситься і амортизація.

Судом встановлено, що згідно договору оренди від 01.01.2011 року укладеного між громадянином ОСОБА_7 (далі - орендодавець) та ФОП ОСОБА_1(далі - орендар) орендодавець передає в оренду частину нежилого приміщення площею 32,9 кв. м., а саме: торгівельний зал площею 21,7 кв.м., коридор площею 11,2 кв. м.

Пунктом 1.4 зазначеного договору встановлено, що оплата рахунків орендодавця не включає в себе оплату витрат на енергозбереження та інші комунальні послуги. Всі вищезгадані витрати бере на себе орендар, тобто позивач.

Відповідно до п. 2.2 цього договору, орендар зобов'язується: вчасно перераховувати орендодавцю орендну плату; виконувати поточний ремонт орендованого приміщення та додержуватись санітарних та протипожежних норм. Заздалегідь письмово погоджувати умови робіт щодо поліпшення приміщення.

З матеріалів справи вбачається, що між ФОП ОСОБА_1 (далі - споживач) та ПАТ "Вінницяобленерго" (далі - постачальник) укладено договір №511300 від 28.11.2011 року про постачання електричної енергії, згідно умов якого постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з дозволеною потужністю 46 кВт, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної електричної енергії та здійснює інші платежі згідно умов цього договору. Місцем встановлення лічильника визначено магазин вул. Київська, 146, м. Вінниця.

У свою чергу, між КП Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" (далі - постачальник) та ФОП ОСОБА_1 (далі - споживач) укладено договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №512 від 01.11.2010 року. Відповідно до умов цього договору постачальник бере на себе зобов'язання продавати та постачати споживачеві теплову енергію в гарячій воді в договірних обсягах та з параметрами теплоносія на вході мереж споживача, які відповідають температурному графіку теплової мережі, а споживач зобов'язується отримувати та оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами в терміни передбачені цим договором.

Відповідно до договору приєднання №1320 для надання послуг з водопостачання та водовідведення від 13.10.2005 року укладеного між ФОП ОСОБА_1 (далі - споживач) та Вінницьким обласним комунальним виробничим підприємством водопровідно-каналізаційного господарства "Вінницяводоканал" (далі - підприємство), підприємство зобов'язується надавати споживачу послуги з водопостачання та водовідведення. Споживач зобов'язується вносити плату за згадані послуги на умовах, які визначені цим договором та за тарифами, що регулюються у встановленому законодавством порядку (п. 1.2 цього договору) Адресою споживача визначено вул. Київська, 146.

Зі змісту акта перевірки №2222/1701/НОМЕР_6 від 19.08.2014 року вбачається, що податковий орган аналізуючи договори по наданню комунальних послуг не врахував витрати пов'язані із сплатою комунальних послуг, зокрема електроенергія та реактивна електроенергія (договір №511300 від 28.11.2011 року), теплова енергія та приєднання (договір №512 від 01.11.2010 року), водопостачання і стоки (№1320 від 13.10.2005 року).

Не врахування цих витрат податковий орган обґрунтовує тим, що витрати на комунальні послуги, використані в орендованому приміщенні, включаються до витрат фізичної особи-підприємця, обчислені пропорційно площі, що займає такий орендар в орендованому приміщенні.

Так, перевіркою встановлено, що в приміщенні за адресою АДРЕСА_1 (магазин "ІНФОРМАЦІЯ_1") в торгівельному залі знаходиться декілька відділів, а орендована ФОП ОСОБА_1 частина приміщення (лікеро-горілчаний відділ) займає лише частину комплексу магазину. При цьому, лічильників для обліку спожитої електроенергії за орендовану позивачем частину приміщення не встановлено. Таким чином, позивач сплачує за спожиту електроенергію за все приміщення (у зв'язку з відсутністю окремих лічильників), а не пропорційно площі, яку він займає в орендованому приміщенні. Проведеною перевіркою не можливо встановити загальну площу магазину за адресою АДРЕСА_1 та до перевірки не надано документів, що підтверджували б кількість спожитої електроенергії саме за орендовану ФОП ОСОБА_1 частину приміщення.

Аналогічна ситуація стосовно інших комунальних послуг, де згідно договору приєднання для надання послуг з водопостачання та водовідведення від 13.10.2005 року укладеного з КП "Вінницяоблводоканал" та ФОП ОСОБА_1 та договору №512 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.11.2010 року укладеного з КПВМР "Вінницяміськтеплоенерго" та ФОП ОСОБА_1, споживачем зазначено магазин "ІНФОРМАЦІЯ_1" за адресою АДРЕСА_1. Зазначене, на думку податкового органу свідчить про штучне завищення ФОП ОСОБА_1 витрат пов'язаних із сплатою комунальних послуг.

Разом з тим, податковий орган при формуванні таких висновків не врахував умов договору оренди від 01.01.2011 року укладеного між громадянином ОСОБА_7 та позивачем, у пункті 1.4 якого встановлено, що оплата рахунків орендодавця не включає в себе оплату витрат на енергозбереження та інші комунальні послуги. Всі вищезгадані витрати бере на себе орендар.

Тобто, враховуючи умови договору оренди приміщення від 01.01.2011 року та укладені ФОП ОСОБА_1 угоди про надання комунальних послуг вищезазначеними суб'єктами господарювання для комплексу магазину, що знаходить за адресою АДРЕСА_1, суд приходить до висновку, що позивачем правомірно включено до складу валових витрат фізичної особи-підприємця витрати пов'язанні із сплатою комунальних послуг, оскільки такі витрати пов'язані із його підприємницькою діяльністю.

Щодо включення позивачем до валових витрат фізичної особи-підприємця витрат пов'язаних із технічним обслуговуванням автомобіля (вантажопасажирський автомобіль Volkswagen Caddy, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7 від 26.04.2007 року, НОМЕР_8), суд зазначає наступне.

За приписами пп.139.1.5 п.139.1 ст.139 ПК України, не включаються до складу витрат витрати на придбання, виготовлення, будівництво, реконструкцію, модернізацію та інше поліпшення основних засобів та витрати, пов'язані з видобутком корисних копалин, а також з придбанням (виготовленням) нематеріальних активів, які підлягають амортизації згідно зі статтями 144 - 148 цього Кодексу, з урахуванням пунктів 146.11 і 146.12 статті 146 та пункту 148.5 статті 148 цього Кодексу.

Відповідно до абзацу "в" пп.138.10.2 п.138.10 ст.138 ПК України, до складу інших витрат включаються адміністративні витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством, зокрема, це витрати на витрати на утримання основних засобів, до яких відноситься і амортизація.

Транспортний засіб, що належить фізичній особі та використовується в господарській діяльності фізичної особи-підприємця (платником податку), який перебуває на загальній системі оподаткування, в розумінні п.п.14.1.138 ПК України є основним засобом.

Із наведених норм видно, що до складу витрат не включаються витрати на придбання, виготовлення, будівництво, реконструкцію, модернізацію та інше поліпшення основних засобів.

Разом з тим, ці витрати підлягають амортизації у порядку, визначеному статтями 144 - 146 ПК України та включаються до валових витрат у вигляді амортизаційних відрахувань.

Витрати на технічне обслуговування також відповідно до пп.138.10.2 п.138.10 ст.138 ПК України відносяться до інших витрат.

Згідно із п.138.2 ст.138 ПК України всі витрати на технічне обслуговування повинні бути підтверджені первинними документами, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II ПК України.

Платник податків має право обирати самостійно метод ведення обліку доходів і витрат (пп.17.1.3 п. 17.1 ст.17 ПК України).

Частиною третьою статті 2 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлено, що суб'єкти підприємницької діяльності, яким відповідно до законодавства і надано дозвіл на ведення спрощеного обліку доходів і витрат, ведуть бухгалтерський облік і подають фінансову звітність у порядку, встановленому законодавством про спрощену систему обліку і звітності.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що Закон України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" надає фізичній особі-підприємцю право вести спрощений облік доходів і витрат, при цьому не позбавляє його права вести бухгалтерський облік валових витрат основних фондів, що підлягають амортизації та витрат на утримання основних засобів, придбання шин, технічного обслуговування, ремонту. Отже, висновок податкового органу про відсутність у позивача права здійснювати облік основних засобів та (як наслідок) включати до валових витрат вартість поліпшення основних фондів, є невірним.

Зазначені вище витрати були підтверджені як в ході перевірки, так і додаткового наданими до суду доказами; вони пов'язані із здійсненням позивачем господарської діяльності.

Відповідно до вимог п. 2.2 Договору оренди приміщень, орендар зобов'язується вчасно виконувати поточний ремонт орендованого приміщення та додержуватись санітарних та протипожежних норм.

На виконання зазначених умов договору, приписів органів владних повноважень позивач здійснював обслуговування та ремонт приміщення та устаткування. Зазначене підтверджується актами дотримання санітарного законодавства від 11.05.2011 року, від 28.03.2012 року, згідно висновків яких "приміщення потребують поточного ремонту і побілки, пофарбування" та актом від 25.07.2012 року, щодо виконання вказівок Вінницької міської СЕС.

Здійснення витрат на обслуговування та поточний ремонт підтверджується первинними документами щодо витрат на придбання устаткування, матеріалів, тощо.

За таких обставин, суд критично оцінює висновки податкового органу, щодо безпідставності включення ФОП ОСОБА_1 до витрат фізичної особи-підприємця витрат пов'язаних вигляді ремонтом та обслуговуванням орендованих основних засобів, зокрема, приміщень.

Крім того, відповідно до пп.138.10.5 п.138.10 ст.138 ПК України до складу інших витрат відносяться фінансові витрати, до яких належать витрати на нарахування процентів (за користування кредитами та позиками, за випущеними облігаціями та фінансовою орендою) та інші витрати підприємства в межах норм, встановлених цим Кодексом, пов'язані із запозиченнями (крім фінансових витрат, які включені до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку).

Таким чином, проценти, сплачені ФОП ОСОБА_1 за кредитним договором №CL-B00/011/2007 від 16.04.2007 року, на користь фінансової установи, належать до фінансових витрат позичальника, що включаться до складу інших витрат. Відтак, позивачем правомірно включені до витрат фізичної особи-підприємця суми нарахованих процентів згідно кредитного договору №CL-B00/011/2007 від 16.04.2007 року на автомобіль Volkswagen Caddy, НОМЕР_8.

Також, суд критично оцінює посилання податкового органу в акті перевірки на те, що витрати на страхування не підтвердженні первинними документами, оскільки, в матеріалах справи наявні квитанції про сплату страхових платежів.

Відтак, податковий орган дійшов помилкового висновку про порушення позивачем п. 138.1 ст. 138, п. 177.2 п. 177.4 ст. 177 ПК України, а саме завищення витрат за період, що перевірявся, і як наслідок заниження ФОП ОСОБА_1 чистого оподаткованого доходу в сумі 140960,13 грн., в тому числі за 2011 рік - 77667,5 грн., за 2012 рік - 43513,85 грн., за 2013 рік - 19778,78 грн.

Отже, враховуючи сукупність встановлених вище обставин справи, суд приходить до висновку, що оскаржуване податкове повідомлення - рішення № від 03.10.2014 року є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо інших порушень відображених в акті перевірки № 2222/1701/НОМЕР_6 від 19.08.2014 року.

Так, в ході перевірки податковий орган дійшов висновку, що в порушення п. 1 ч. 2 ст. 6, п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 року, ФОП ОСОБА_1 за 2011 рік занижено єдиний внесок на суму 26950,64 грн., за 2012 рік на суму 15099,29 грн., за 2013 рік на суму 6863,23 грн., у зв'язку із невірним визначенням бази оподаткування, а саме: заниженням доходу, отриманого від діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.

Разом з тим, в ході судового розгляду справи було встановлено, що висновки податкового органу щодо заниження позивачем чистого оподаткованого доходу за період, що перевірявся, є помилковими, а тому, як наслідок рішення № від 19.08.2014 року про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, підлягає скасуванню.

Також, в ході проведення перевірки було встановлено, що в порушення п. 198.3 ст. 198 ПК України, ФОП ОСОБА_1 завищено податковий кредит в сумі 39402,00 грн., а саме: позивачем не нараховані податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до п. 189.1 ст. 189 ПК України (виходячи з вартості їх придбання), за товарами під час придбання яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, які використані в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку, тобто включено до податкового кредиту суми ПДВ у зв'язку з придбанням товарів без мети їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Суд не погоджується із такими висновками відповідача, оскільки, як уже було встановлено судом вище, товари, під час придбання яких суми податку були включені до податкового кредиту, використовувались позивачем у ході здійснення ним господарської діяльності, що повністю підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про правомірність формування позивачем податкового кредиту, а тому оскаржуване податкове повідомлення - рішення № від 03.10.2014 року є протиправним та підлягає скасуванню.

З матеріалів справи вбачається, що Вінницькою ОДПІ на підставі п. 5 ч. 11 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" за неналежне ведення бухгалтерської документації, на підставі якої нараховується єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування прийнято рішення про застосування штрафних санкцій № від 19.08.2014 року у сумі 255,00 грн.

Враховуючи те, що судом встановлено протиправність рішення Вінницької ОДПІ № від 19.08.2014 року про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску та правомірність дій ОСОБА_1 щодо формування понесених ним витрат, як суб'єкта підприємницької діяльності за період, що перевірявся, суд приходить до висновку про протиправність рішення № від 19.08.2014 року про застосування штрафних санкцій у сумі 255,00 грн. та його скасування, оскільки останні пов'язані між собою предметом дослідження та його наслідками.

Згідно із ч.1 ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому в силу ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Представники відповідача в судовому засіданні не довели належними та допустимими доказами правомірність оскаржуваних рішень.

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що обставини, наведені у адміністративному позові, знайшли підтвердження в ході судового розгляду. Відтак адміністративний позов підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд, керуючись частиною 1 статті 94 КАС України, вважає, що з Державного бюджету України на користь позивача слід стягнути 217,54 грн., сплачених останнім в якості судового збору при зверненні до суду.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати прийняті Вінницькою ОДПІ:

- податкове повідомлення-рішення від 03.10.2014 року № ;

- податкове повідомлення-рішення від 03.10.2014 року № ;

- рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 19.08.2014 року;

- рішення № про застосування штрафних санкцій за неналежне ведення бухгалтерської документації, на підставі якої нараховується єдиний внесок від 19.08.2014 року.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (ід. номер НОМЕР_6) 217 грн. 54 коп. у відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Слободонюк Михайло Васильович