Справа № 815/1314/15
Суддя: Марин П. П.
Дата ухвалення: 2015-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1314/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2015 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Марина П.П.

за участю секретаря Борцової С.І.

за участю сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (особисто), ОСОБА_2 (за довіреністю);

від відповідача: Телега О.Ф. (за довіреністю);

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держземагенства в Одеській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Руськоіванівська сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області, про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держземагенства в Одеській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Руськоіванівська сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області, в якому позивач просить суд визнати протиправними дії Головного управління Держземагенства в Одеській області щодо відмови в розробці проекту землеустрою та зобов'язати Головне управління Держземагенства в Одеській області надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки розміром 25 га для ведення селянського фермерського господарства, яка знаходиться за межами с. Руськоіванівка, Білгород-Дністровського району Одеської області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням №185-ХХІІІ від 01.06.2000 року Руськоіванівської сільської ради, за заявою ОСОБА_1, надано згоду на виділення позивачу земельної ділянки для ведення селянського (фермерського) господарства із земель запасу Руськоіванівської сільської ради розміром 25,00 га, яка знаходиться за межами населеного пункту. На підставі вказаного рішення ОСОБА_1 надано викопіювання схеми землеустрою району з нанесенням орієнтованих меж земельної ділянки, орієнтованою площею 25,8 га, за адресою: АДРЕСА_1 за межами населеного пункту, яка, з урахуванням додаткової площі у розмірі 6,9 га, що складається з господарського двору НОМЕР_1 зруйнованих сільськогосподарських будівель і споруд колишньої птахоферми КСП «Дружба народів», погоджена з начальником відділу Держземагенства у Білгород-Дністровському районі, Руськоіванівським сільським головою та спеціалістом-землевпоріядником. Але, при неодноразовому зверненні до відповідача із заявами щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою на виділену земельну ділянку, позивачу відмовлено у їх задоволенні, мотивуючи відмову відсутністю графічних матеріалів на виділену земельну ділянку та входження до складу земельної ділянки двох земельних масивів, що є порушенням Закону України «Про фермерське господарство», а також, відповіддю від 05.01.2015 року позивача повідомлено про існування наказу Держземагенства України від 15.10.2014 року №328, яким затверджено перелік земельних ділянок, право оренди на які виставляється на земельні торги, в перелік яких входить виділена позивачу земельна ділянка. Позивач вважає доводи Головного управління Держземагенства в Одеській області необґрунтованими та надуманими, оскільки вони суперечать вимогам Земельного кодексу України, а тому просить суд визнати такі дії протиправними та зобов'язати Головне управління Держземагенства в Одеській області надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки розміром 25 га для ведення селянського фермерського господарства.

У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги та просили суд задовольнити їх у повному обсязі посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та поясненнях.

Представник Головного управління Держземагенства в Одеській області надала до суду заперечення на позов та письмові пояснення (а.с. 33-38, 75-79, 97-99), в яких зазначила, що в наданому позивачем викопіюванні, яке містилось у додатках до заяви від 16.09.2014 року, була відсутня графічна частина, на якій можливо визначити місце розташування земельної ділянки відповідно до навколишнього середовища з урахуванням комплексного розвитку території, про що останньому повідомлено листом від 21.10.2014 року №19-15-0.9-9746/2-14 та запропоновано звернутись до Відділу Держземагенства у Білгород-Дністровському районі Одеської області для отримання графічних матеріалів, а також позивачем визначено орієнтовану площу земельної ділянки у розмірі 33 га, що не відповідає вимогам ч.6 ст.118 та ст.121 Земельного кодексу України, оскільки на території Руськоіванівської сільської ради розмір середньої земельної частки (паю) для безоплатної передачі із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства становить 4,20 га, на що звернуто увагу ОСОБА_1 у вказаній відповіді. Також, заявнику роз'яснено про існування наказу Держземагенства України від 15.10.2014 року №328, яким затверджено перелік земельних ділянок, право оренди на які виставляється на земельні торги, в перелік якого входить визначена позивачем земельна ділянка площею 25,8 га. Поряд з цим, представник відповідача пояснила, що у зв'язку з відсутністю рішення Білгород-Дністровської районної ради щодо передачі ОСОБА_1 земельної ділянки для ведення селянського (фермерського господарства), посилання останнього на п.7 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України, яким передбачено збереження права юридичних осіб та громадян на земельні ділянки, отримані у власність або у тимчасове користування у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, є безпідставним, оскільки позивач не отримував у власність або у користування, в тому числі на умовах оренди, земельну ділянку для ведення селянського фермерського господарства, а тому у відповідача відсутні підстави для задоволення вказаних заяв позивача.

Від Руськоіванівської сільської ради надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника третьої особи, а також згідно наданої до суду позиції повідомлено, що останнім запропоновано ГУ Держземагенства в Одеській області освідомити позивача про його можливість прийняти участь в аукціоні, оскільки земельна ділянка площею 25,8 га відноситься до земель запасу та виставлена на аукціон, а щодо земельної ділянки площею 6,9 га третьої особою зазначено про відсутність заперечень у наданні земельної ділянки ОСОБА_1, але зауважено на відсутність з боку відповідача дій щодо встановлення права власності (користування, оренди) на земельні ділянки у період з червня 2000 року по 2014 рік, а тому з метою виявлення спроможності ОСОБА_1 використовувати вищенаведені земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, Виконавчий комітет Руськоіванівської сільської ради пропонує надати позивачу дані земельні ділянки в тимчасове користування (1-2 роки) на правах оренди (а.с.71-73).

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, судом встановлено наступне.

Рішенням Руськоіванівської сільської ради №185-ХХІІІ від 01.06.2000 року, на підставі заяви ОСОБА_1 вх. №85 від 25.05.2000 року, надано згоду на виділення позивачу земельної ділянки для ведення селянського (фермерського) господарства із земель запасу Руськоіванівської сільської ради розміром 25,00 га, яка знаходиться вище складу села (а.с.11).

На підставі вищенаведеного рішення, виготовлено викопіювання схеми землекористування Руськоіванівської сільської ради земельних ділянок за межами населеного пункту загальною площею 25,8 га (масив №87 - вільні землі запасу - рілля) та 6,9 га (господарський двір НОМЕР_1 зруйновані сільськогосподарські будівлі і споруди колишньої птахоферми КСП «Дружба народів»), які надаються для ведення селянського (фермерського) господарства ОСОБА_1, яка погоджена з начальником відділу Держземагенства у Білгород-Дністровському районі, Руськоіванівським сільським головою та спеціалістом-землевпоріядником (а.с.12-13).

Відповідно до заяви від 29.06.2000 року вх. №А-347, позивач звернувся до голови Білгород-Дністровської районної ради щодо надання дозволу на проект відведення земельної ділянки для ведення селянського господарства у розмірі 25,00 га (а.с. 14).

Згідно відповіді Білгород-Дністровської районної ради від 28.04.2015 року №03-09/219 відомостей щодо розгляду заяви позивача надати неможливо, оскільки журнал обліку вхідної та вихідної кореспонденції підлягає зберіганню протягом трьох років (а.с.116).

Відповідно до Рішення Білгород-Дністровського районного суду від 22.11.2002 року, у задоволенні скарги ОСОБА_1 до Білгород-Дністровської районної ради Одеської області, голови Білгород-Дністровської районної ради Одеської області Майстро В.І. про виділення землі для ведення селянського фермерського господарства та стягнення шкоди відмовлено (а.с.92).

Ухвалою Білгород-Дністровського районного суду Одеської області від 04.04.2003 року у проханні ОСОБА_1 надіслане до апеляційного суду Одеської області, в якому він просить голову Апеляційного суду Одеської області дати рух заявам (касаційним скаргам) ОСОБА_1 на рішення Білгород-Дністровського районного суду Одеської області від 22.11.2002 року по скарзі ОСОБА_1 до Білгород-Дністровської районної ради Одеської області, голови Білгород-Дністровської районної ради Одеської області Майстро В.І. про виділення землі для ведення селянського фермерського господарства та стягнення шкоди від 13.11.2001 року, 22.11.2002 року та 19.12.2002 року відмовлено (а.с.91).

Судом встановлено, що 16.09.2014 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держземагенства в Одеській області з заявою щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення фермерського господарства орієнтованою площею 33 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Одеської області Білггород-Дністровського району за межами села Русько-Іванівка, оскільки право безоплатної передачі у власність земельної ділянки за призначенням позивач не використав (а.с.16).

Листом від 21.10.2014 року №19-15-0.9-9746/2-14 позивача повідомлено, що в наданому останнім викопіюванні, яке містилось у додатках до заяви від 16.09.2014 року, відсутня графічна частина, на якій можливо визначити місце розташування земельної ділянки відповідно до навколишнього середовища з урахуванням комплексного розвитку території, і запропоновано позивачу звернутись до Відділу Держземагенства у Білгород-Дністровському районі Одеської області для отримання графічних матеріалів, та роз'яснено позивачу, що ОСОБА_1 визначено орієнтовану площу земельної ділянки у розмірі 33 га, що не відповідає вимогам ч.6 ст.118 та ст.121 Земельного кодексу України, оскільки на території Руськоіванівської сільської ради розмір середньої земельної частки (паю) для безоплатної передачі із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства становить 4,20 га, а також звернуто увагу заявника на те, що відповідно до отриманих роз'яснень Держземагенства України щодо можливості розпорядження землями колективної власності від 16.09.2013 року №22-28-0.13-16472/2-13 повідомлено про залишення таких земель у колективній власності та не належністю розпорядження вказаними землями до компетенції жодного органу місцевого самоврядування чи виконавчої влади (а.с.17-17з/б).

03 грудня 2014 року позивач вдруге звернувся до Головного управління Держземагенства в Одеській області із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення фермерського господарства площею 25,8 га та площею 6,9 га для освоєння по цільовому призначенню, на що ОСОБА_1 05.01.2015 року надано відповідь №19-15-0.9-24/2-15, відповідно до якої заявнику роз'яснено, що наказом Держземагенства України від 15.10.2014 року №328 та наказом ГУ Держземагенства в Одеській області від 18.09.2014 року №77 (із змінами від 17.11.2014 року №15-1779/14-14-СГ), затверджено перелік земельних ділянок, право оренди на які виставляється на земельні торги, до якого входить вказана позивачем земельна ділянка, площею 25,8 га, а земельна ділянка площею 6,90 га відводиться за рахунок земель колективної власності, та, відповідно до отриманих роз'яснень Держземагенства України щодо можливості розпорядження землями колективної власності від 16.09.2013 року №22-28-0.13-16472/2-13 повідомлено про залишення таких земель у колективній власності (а.с.18-18з/б, 51-57).

Згідно з ч.1 ст.3 Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року N 2768-III, земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст.6 Земельного кодексу України від 18.12.1990 року №561-ХІІ (далі Кодекс №561-ХІІ) в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, Громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок зокрема, для ведення селянського (фермерського) господарства.

Передача земельних ділянок у власність громадян провадиться місцевими Радами народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безплатно.

Безплатно земельні ділянки передаються у власність громадян, зокрема, для ведення селянського (фермерського) господарства у межах середньої земельної частки, що обчислюється у порядку, передбаченому цією статтею.

Відповідно до частин 1, 3-4 ст.17 Кодексу №561-ХІІ, передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки.

Громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяву про це до сільської, селищної, міської, а у разі відмови - до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розмір і місце розташування ділянки, мета її використання і склад сім'ї.

Відповідна Рада народних депутатів розглядає заяву і у разі згоди передати земельну ділянку у власність громадянину замовляє землевпорядній організації розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки погоджується з сільською (селищною) Радою народних депутатів, з районними (міськими) землевпорядним, природоохоронним і санітарним органами, органом архітектури і подається до районної (міської) Ради народних депутатів для прийняття рішення про передачу громадянину земельної ділянки у власність.

Відповідно до ст. 50 Кодексу №561-ХІІ, громадянам України, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство, передаються за їх бажанням у власність або надаються в користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки, включаючи присадибний наділ.

Передача земельної ділянки у приватну власність або надання її в користування здійснюється із земель запасу, а також земель, вилучених у встановленому порядку.

У тимчасове користування земельні ділянки надаються із земель запасу, а також можуть надаватися із земель лісового і водного фондів.

Земельні ділянки виділяються, як правило, єдиним масивом з розташованими на ньому водними джерелами і лісовими угіддями.

Передача або надання земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні, провадиться тільки після їх вилучення (викупу).

Статтею 51 Кодексу №561-ХІІ передбачено, що громадяни, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство (включаючи й тих, хто переїздить з іншої місцевості), для одержання земельної ділянки у власність або користування подають до сільської, селищної, міської, районної Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки заяву, яку підписує голова створюваного селянського (фермерського) господарства.

У заяві зазначаються: бажані розмір і місце розташування ділянки, кількість членів селянського (фермерського) господарства, повідомляється про їх досвід роботи в сільському господарстві і наявність кваліфікації або спеціальної підготовки. Можливі також інші обгрунтування щодо виділення земельної ділянки.

Заяву громадянина про передачу земельної ділянки у власність або надання в користування відповідна Рада народних депутатів розглядає у місячний строк і у разі згоди замовляє за рахунок Українського державного фонду підтримки селянських (фермерських) господарств державній землевпорядній організації розробку проекту її відведення.

Проект відведення земельної ділянки погоджується з власниками землі або землекористувачами, районними (міськими) землевпорядним, природоохоронним і санітарним органами і органом архітектури.

Рішення про передачу у власність або надання у користування земель громадянам для ведення селянського (фермерського) господарства чи про відмову у передачі або наданні землі відповідні Ради народних депутатів приймають на найближчій сесії.

Законом України «Про селянське (фермерське) господарство» від 20.12.1991 року 32009-ХІІ, діючим на момент виникнення спірних правовідносин, було визначено порядок надання земельних ділянок для ведення селянського (фермерського) господарства.

Так, статтею 5 вказаного Закону, передбачалось, що громадяни, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство (включаючи тих, хто переїздить з іншої місцевості), для одержання земельної ділянки у власність або користування, в тому числі в оренду, подають до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки заяву, підписану головою створюваного селянського (фермерського) господарства.

У заяві зазначаються: бажані розмір і місце розташування ділянки, кількість членів селянського (фермерського) господарства, документально підтверджується їх досвід роботи в сільському господарстві та наявність кваліфікації або спеціальної підготовки, обгрунтування щодо розмірів земельної ділянки і перспектив діяльності селянського (фермерського) господарства.

Заяву громадянина про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування за погодженням з сільською, селищною Радою народних депутатів розглядає у місячний термін районна (міська) конкурсна комісія та районна, міська, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Рада народних депутатів, і в разі проходження конкурсного відбору та згоди відповідна Рада замовляє за рахунок Українського державного фонду підтримки селянських (фермерських) господарств державній землевпорядній організації проект відведення ділянки, який розробляється в першочерговому порядку.

Проект відведення земельної ділянки погоджується із власником землі або землекористувачем (за винятком випадків відведення земельної ділянки із земель запасу) відповідно районними (міськими) землевпорядним, природоохоронним і санітарним органами та органом архітектури.

Рішення щодо передачі і надання земельних ділянок громадянам для ведення селянського (фермерського) господарства відповідні Ради народних депутатів приймають на найближчій сесії.

Так, Рішенням Руськоіванівської сільської ради №185-ХХІІІ від 01.06.2000 року, на підставі заяви ОСОБА_1 вх. №85 від 25.05.2000 року, надано згоду на виділення позивачу земельної ділянки для ведення селянського (фермерського) господарства із земель запасу Руськоіванівської сільської ради розміром 25,00 га, яка знаходиться вище складу села (а.с.11).

В подальшому, позивач звернувся до голови Білгород-Дністровської районної ради із заявою від 29.06.2000 року вх. №А-347 щодо надання дозволу на проект відведення земельної ділянки для ведення селянського господарства у розмірі 25,00 га (а.с. 14).

Судом встановлено, що згідно наведених норм законодавства, діючого на момент отримання позивачем згоди на виділення земельної ділянки, рішення Білгород-Дністровською районною радою щодо передачі і надання земельної ділянки ОСОБА_1 не приймалось, отже, сторонами не був дотриманий порядок надання земельних ділянок для ведення селянського (фермерського) господарства.

Відповідно до Рішення Білгород-Дністровського районного суду від 22.11.2002 року, у задоволенні скарги ОСОБА_1 до Білгород-Дністровської районної ради Одеської області, голови Білгород-Дністровської районної ради Одеської області Майстро В.І. про виділення землі для ведення селянського фермерського господарства та стягнення шкоди відмовлено (а.с.92).

Ухвалою Білгород-Дністровського районного суду Одеської області від 04.04.2003 року у проханні ОСОБА_1 надіслане до апеляційного суду Одеської області, в якому він просить голову Апеляційного суду Одеської області дати рух заявам (касаційним скаргам) ОСОБА_1 на рішення Білгород-Дністровського районного суду Одеської області від 22.11.2002 року по скарзі ОСОБА_1 до Білгород-Дністровської районної ради Одеської області, голови Білгород-Дністровської районної ради Одеської області Майстро В.І. про виділення землі для ведення селянського фермерського господарства та стягнення шкоди від 13.11.2001 року, 22.11.2002 року та 19.12.2002 року відмовлено (а.с.91).

Відповідно до пункту 7 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року N 2768-III, громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

З урахуванням того, що Рішення Руськоіванівської сільської ради №185-ХХІІІ від 01.06.2000 року, яким надано згоду на виділення позивачу земельної ділянки для ведення селянського (фермерського) господарства із земель запасу Руськоіванівської сільської ради розміром 25,00 га, не реалізовано, безпідставним є твердження позивача щодо збереження права останнього на таку земельну ділянку, оскільки ОСОБА_1 у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельну ділянку у розмірі, що був передбачений раніше діючим законодавством, не одержував.

Згідно ч.6, 7 ст.118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно п. а) ч.1 ст.121 ЗКУ, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: а) для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство. Якщо на території сільської, селищної, міської ради розташовано декілька сільськогосподарських підприємств, розмір земельної частки (паю) визначається як середній по цих підприємствах. У разі відсутності сільськогосподарських підприємств на території відповідної ради розмір земельної частки (паю) визначається як середній по району.

Частиною 4 ст.122 ЗКУ передбачено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Судом встановлено, що на території Руськоіванівської сільської ради розмір середньої земельної частки (паю) для безоплатної передачі із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства становить 4,20 га, в той час як позивач звернувся до Головного управління Держземагенства в Одеській області із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення фермерського господарства площею 25,8 га та площею 6,9 га, у зв'язку з чим дії відповідача щодо відмови у задоволенні даної заяви є такими, що вчинені на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв'язку з чим позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Також, суд зазначає, що недотримання порядку надання земельних ділянок для ведення селянського (фермерського) господарства, яке полягло у не виконанні Рішення Руськоіванівської сільської ради №185-ХХІІІ від 01.06.2000 року, яким позивачу надано згоду на виділення земельної ділянки для ведення селянського (фермерського) господарства із земель запасу Руськоіванівської сільської ради розміром 25,00 га, та відсутністю його реалізації в розумінні прийняття Білгород-Дністровською районною радою відповідного рішення щодо передачі і надання земельної ділянки ОСОБА_1, у позивача відсутні підстави на отримання у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельної ділянки у розмірі, що був передбачений раніше діючим законодавством, відповідно до вимог пункту 7 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року N 2768-III.

Під час розгляду справи позивач не виявив бажання на виділення йому земельної ділянки розміром середньої земельної частки (паю) для безоплатної передачі із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, що становить 4,20 га, а наполягав лише на отриманні земельної ділянки площею 33 га.

Відповідно до пп. 1, 3 ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень, суди перевіряють, зокрема, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням викладеного суд прийшов до висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Судові витрати розподілити відповідно до вимог ст.94 КАС України.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 9, 11, 69-72, 86, 158-163, 167, 254 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Держземагенства в Одеській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Руськоіванівська сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області, про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено та підписано суддею 22.05.2015 року

Суддя П.П. Марин

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Держземагенства в Одеській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Руськоіванівська сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області, про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

22 травня 2015 року.