Справа № 804/174/15
Суддя: Жукова Євгенія Олексіївна
Дата ухвалення: 2015-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 лютого 2015 р. Справа № 804/174/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Жукової Є.О.
при секретарі судового засідання Риженко О.В.
за участю представника позивача Скиби В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Гама-Люкс» до Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними,-
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.01.2015 р. по справі було відкрито провадження та справа призначена до розгляду в судовому засіданні.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним.
Позивач вважає зазначені дії відповідача по проведенню документальної позапланової виїзної перевірки незаконними та необґрунтованими, в судовому засіданні просив адміністративний позов задовольнити в повному обсязі за викладених в ньому підстав.
02.02.2015 р. за вх.№201 шляхом електронного зв'язку на адресу Дніпропетровського окружного адміністративного суду повноважним представником відповідача було подано клопотання про розгляд справи без його участі, з проханням відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.
Позиція відповідача щодо даної адміністративної справи суду відома зі змісту поданих останнім заперечень від 20.01.2015 р. вх.№81, в яких зазначено наступне.
ТОВ «Гама-люкс» листами від 16.09.2014 р. №16/09-1 (вх. від 17.09.2014 р. №4065/10) та від 16.09.2014 р. №16/09 (вх. від 17.09.2014 р. №4066/10) надано на адресу контролюючого органу відповіді та копії документів щодо взаємовідносин з підприємствами-контрагентами.
Під час ознайомлення посадовими особами контролюючого органу з вказаними вище листами, а саме: від 16.09.2014 р. №16/09-1 та від 16.09.2014 р. №16/09 встановлено факт ненадання первинних документів на реалізацію товару (робіт, послуг), а саме: договорів з підприємствами, що надають послуги перековки та покупцями даного товару, податкові накладні, видаткові накладні, рахунки-фактури, акти виконаних робіт, товарно-транспортні накладні, банківські виписки, платіжні доручення на оплату товарів (робіт, послуг), оборотно-сальдові відомості по рахункам 631, 361 та інші.
У зв'язку із зазначеним вище було оформлено наказ та направлення на документальну позапланову виїзну перевірку.
Відповідач в поданих запереченнях від 20.01.2015 р. також зазначає, що до перевірки ТОВ «Гама-люкс» не було надано товарно-транспортні накладні по постачальникам ТОВ «Еко-пром-груп», ПП «Малелектро» у зв'язку з чим неможливо перевірити замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, номенклатуру товару, ціну, кількість та інше.
Під час проведення перевірки контролюючим органом було також встановлено розбіжності з постачальниками, а саме з: ПП «Мелелектро», ТОВ «ТПК «Колір», ТОВ «Електротехсервіс», невідповідність основного стану контрагентів «0 стан - платник податків за основним місцем обліку»: ТОВ «Еко-пром-груп» «14 стан - визнано банкрутом», ПП «Малелектро» «8 стан до ЄДР внесено запис про відсутність за місцезнаходженням», ТОВ «ТПК «Колір» «14 стан - визнано банкрутом». Невідповідність основному виду діяльності ПП «Малелектро», ТОВ «ТПК «Колір», ТОВ «Електротехсервіс».
У зв'язку із наведеним вище, відповідач зазначає, що перевіркою не було доведено реального факту здійснення господарських операцій.
А отже, у зв`язу із зазначеним вище Нікопольська ОДПІ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області вважає вимоги позивача безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Гама-Люкс» є юридичною особою, що підтверджується відомостями, які містяться в матеріалах справи.
16.09.2014 р. за вих.№16/09-1 ТОВ «Гама-люкс» на зазначений вище лист було надано відповідь, з тексту якої вбачається, що позивачем на адресу заступника начальника Нікопольської ОДПІ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області Т.О. Левченко було надіслано первинні документи, по господарських взаємовідносинах ТОВ «Гама-люкс» з ТОВ «ЕКО-ПРОМ-ГРУП», ПП «МАЛЕЛЕКТРО», ТОВ ТПК «КОЛІР» перелік яких зазначений безпосередньо в даному листі від 16.09.2014 р.
02.09.2014 р. за №1778/10/04-09-18-01-08 Нікопольською ОДПІ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області на адресу директора ТОВ «Гама-люкс» ОСОБА_7 було направлено лист про надання інформації та її документального підтвердження по взаємовідносинам з ТОВ «ЕСТ» (рноспп 30921911) за лютий 2014 р.
16.09.2014 р. за №16/09 ТОВ «Гама-люкс» на вищезазначений лист було направлено на адресу заступника начальника Нікопольської ОДПІ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області Т.О. Левченко відповідь, в якій зазначено, що ТОВ «Гама-люкс» надає документи, які відображенні по бухгалтерському та податковому обліку підприємства, перелік яких відображений у даному листі від 16.09.2014 р. по господарських взаємовідносинах ТОВ «Гама-люкс» з ТОВ «ЕСТ».
16.10.2014 р. за №1389 Нікопольською ОДПІ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області було видано наказ «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Гама-люкс» (реєстраційний номер облікової справи платника податків 21894680)».
11.11.2014 р. за вих.№11/11 позивачем на адресу Нікопольської ОДПІ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області були надісланні заперечення на акт позапланової виїзної перевірки.
Правовідносини сторін, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, щодо визначення вичерпного переліку податків і зборів, що справляються в Україні, та порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час здійснення податковою контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються нормами Конституції України від 28.06.1996 № 254к/96-ВР, Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, тощо.
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
При цьому «на підставі» означає, що суб'єкт владних повноважень повинен бути утворений в порядку, визначеному Конституцією та законами України, та зобов'язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.
«У межах повноважень» означає, що суб'єкт владних повноважень повинен вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов'язків, встановлених відповідним законом.
«У спосіб» означає, що суб'єкт владних повноважень зобов'язаний дотримуватися встановленої законом процедури вчинення дій, і повинен обирати лише встановлені законом способи правомірної поведінки при реалізації своїх владних повноважень.
Порядок призначення перевірок та порядок їх проведення органами державної податкової служби визначені главою 8 Податкового кодексу України (статті 75-86).
Так, відповідно до п. 75.1. ст. 75 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи та яка проводиться на підставі податкових документів, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи органу державної податкової служби і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом (п.п. 75.1.2. ст. 75 Податкового кодексу України).
Відповідно до пп.78.1.1 п.78.1 ст. 78 Податкового кодексу України документальна позапланова перевірка здійснюється за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків податкового, валютного та іншого законодавства протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.
Згідно пунктів 78.4. та 78.5. ст. 78 Податкового кодексу України про проведення документальної позапланової перевірки керівник органу державної податкової служби приймає рішення, яке оформлюється наказом.
При цьому, суд критично ставиться до наданих позивачем пояснень, щодо розтлумачення на власний розсуд норм статті 78 ПК України, які, як зазначає останній не містять затвердження щодо надання повного переліку документів, витребуваних контролюючим органом, а відтак зазначає, - «якщо певні документи надавалися, то перевірка проводитись не може» та його посилання на той факт, що результатами проведеної перевірки контролюючий орган може скористатися в майбутньому, що стосується саме визначення нереального характеру взаємовідносин з контрагентами.
Щодо наданої позивачем постанови Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 22.05.2014 р. у справі №184/1043/14-ц провадження №3/184/180/14 по матеріалам Нікопольської ОДПІ про притягнення до адміністративної відповідальності директора ТОВ «Гама-люкс» ОСОБА_7 до відповідальності за скоєне правопорушення, передбачене ч.1 ст.163-1 КУпАП зазначено, що за умови надання підприємством всіх необхідних документів бухгалтерського та податкового обліку (зокрема податкових накладних, актів приймання-здачі виконаних робі, рахунків, прибуткових ордерів, актів прийому-здачі ТМЦ, тощо), які підтверджують його право на податковий кредит, ненадання лише документів на підтвердження факту транспортування товару не може бути підтвердженням нікчемності укладеного правочину.
У зв'язку із зазначеним вище провадженням по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_7 за ч.1 ст.163-1 КУпАП було закрито за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.
Оцінка зазначеної постанови Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 22.05.2014 р. у справі №184/1043/14-ц провадження №3/184/180/14 зважаючи на відсутність відомостей щодо набрання законної сили вказаною постановою, не має принципового значення для вирішення даної справи по суті, проте додатково вказує на неспроможність доводів позивача, саме наявністю в матеріалах справи лише такої постанови, заявлених в обґрунтування обраної позиції по справі, як належний та допустимий доказ в розумінні ст.70 КАС України.
Згідно з ч.1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначається завдання адміністративного судочинства, яке полягає в захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ
Враховуючи викладене вище, надаючи оцінку доводам позивача, викладеним в заявленому адміністративному позові та наданим в судовому засіданні, а також доводам відповідача, викладеним в запереченнях щодо заявленого позову, суд зазначає наступне.
При цьому суд зазначає, що наведеною вище позовною вимогою позивач фактично просить визнати протиправними доводи (позицію) контролюючого органу з приводу аналізу встановлених результатів перевірки, однак висновки перевіряючи осіб, які викладено в акті перевірки, не приводять та не можуть призвести до порушення прав та охоронюваних інтересів особи. Зроблені в акті перевірки висновки можуть, в подальшому, стати підставою для прийняття (вчинення дій) контролюючим органом, які, в свою чергу, і можуть бути предметом оскарження, і саме під час встановлення правомірності та обґрунтованості такого рішення (вчинення дій) має бути надано правову оцінку ти висновкам (доводам), які стали підставою для прийняття рішення (вчинення дій) суб'єктом владних повноважень.
Позивачем не надано під час судового розгляду справи доказів того, що за результатами проведеної перевірки відповідачем приймались будь-які рішення, зокрема податкові повідомлення-рішення про визначення податкових зобов'язань, учинялися будь-які дії, зокрема, внесення до облікових даних платника податків відомостей про його податкові зобов'язання, враховуючи висновки, які приймались (вчинені) за наслідками проведення перевірки та складеного акту від від 27.10.2014 р. №3126/2202/21894680.
Зроблені в зазначеному вище акті від 27.10.2014 р. №3126/2202/21894680 висновки можуть, в подальшому, стати підставою для прийняття рішення (вчинення дій) контролюючим органом, які, в свою чергу, і можуть бути предметом оскарження, і саме під час встановлення правомірності та обґрунтованості такого рішення (вчинення дій) має бути надано правову оцінку тим висновкам (доводам), які стали підставою для прийняття рішення (вчинення дій) суб'єктом владних повноважень.
Акт перевірки від 27.10.2014 р. №3126/2202/21894680 отриманий позивачем, що підтверджується відомостями, які містяться в матеріалах справи та за його результатами податковим органом не приймались будь-які рішення, зокрема, податкові повідомлення-рішення про визначення податкових зобов'язань, що сторонами не заперечувалось.
Крім того, щодо суті позовних вимог, слід зазначити, що згідно з ч.2 ст.2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.3 КАС України справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Згідно із ч. 1 ст. 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.
Частиною 2 ст. 17 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму.
Акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язків характер для суб'єктів цих відносин.
Залежно від компетенції органу, який прийняв такий документ, і характеру та обсягу відносин, що врегульовано ним, акти поділяються на нормативні і такі, що не мають нормативного характеру, тобто індивідуальні.
Нормативний акт - це прийнятий уповноваженим державним чи іншим органом у межах його компетенції офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, носить загальний чи локальний характер та застосовується неодноразово.
Акти ненормативного характеру (індивідуальний акт), в свою чергу, породжують права і обов'язки тільки у того суб'єкта ( чи визначеного ними певного кола суб'єктів), якому вони адресовані.
Однак, оскаржуваний акт та висновки, викладені в ньому, не є нормативним актом, оскільки не встановлюють, не змінюють і не скасовують норми права, не носять загальний чи локальний характер та не застосовується неодноразово.
Також акти перевірки та сформовані у них висновки, не є правовими актами індивідуальної дії, оскільки не породжують права і обов'язки у позивача. Тобто, в актах перевірки не містяться вимоги та приписи відповідача, які є обов'язковими для виконання позивачем.
Таким чином, зазначені акти перевірки та висновки, викладені в них, не можуть розглядатися як нормативно-правові акти чи правові акти індивідуальної дії у розумінні п.1 ч.1 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України.
Позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що дії відповідача по формуванню висновків у актах перевірки стали підставами для виникнення у позивача будь-яких прав та обов'язків, які є обов'язковими для виконання.
Також, слід зазначити, що акти перевірок можуть бути лише підставами для прийняття податковим органом, як суб'єктом владних повноважень, будь-яких рішень, які є тими рішеннями, які породжують для сторін права та обов'язки та підлягають оскарженню в судовому порядку.
Під час судового розгляду справи судом з`ясовано, що контролюючим органом на підставі зазначеного вище акту перевірки від 27.10.2014 р. №3126/2202/21894680 жодних рішень, які є обов'язковими для виконання відповідачем не приймалося.
Враховуючи наведене та те, що дії відповідача щодо формування висновків в акті від 27.10.2014 р. №3126/2202/21894680 не породжують будь-яких правових наслідків для позивача, не містять приписів та вимог відповідача, які є обов'язковими для виконання позивачем, а тому не можуть бути предметом судового розгляду, що виключає можливість задоволення таких позовних вимог.
Відповідної правової позиції дотримується і Верховний Суд України у своїй постанові від 10.09.2013р. №21-237а13.
У відповідності до вимог ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних відносинах, є обов'язковим для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.
Частина 2 ст. 71 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Між тим, і частина 1 статті 71 КАС України також покладає обов'язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.
Відповідно до ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Так, представником позивача у ході судового розгляду справи не було надано жодних доказів, які б свідчили про те, що оспорювані дії відповідача по проведенню перевірки та формуванню висновків у акті перевірки від 27.10.2014 р. №3126/2202/21894680 встановлюють чи змінюють, тобто породжують у позивача будь-які права та обов'язки, які є обов'язковими для виконання.
Відтак, суд вважає, що оскаржувані дії контролюючого органу не впливають на права та обов'язки платника податків та не тягнуть за собою зміни в майновому стані такого платника.
З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку, про те що дії відповідача є правомірними та відповідають нормам ст.78 ПК України, а вимоги позивача не знайшли підтвердження та спростовуються матеріалами справи, а тому не підлягають задоволенню у повному обсязі.
Одним з принципів адміністративного судочинства, передбачених ст.7 Кодексу адміністративного судочинства України, є принцип законності, який відповідно до ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, полягає в наступному, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Зважаючи на викладене вище, не встановивши в судовому засіданні та не підтвердивши доказами, наявними в матеріалах справи факт порушення законних прав та охоронюваних законом інтересів позивача внаслідок вчинення відповідачем оскаржуваних дій, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).
Відповідно до платіжного доручення від 15.12.2014 р. №723 за подання адміністративного позову позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 73,08 (сімдесят три) грн. 08 коп., який у повному розмірі зараховано до Державного бюджету України.
Враховуючи відмову в задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Гама-Люкс» до Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними, суд приходить до висновку про відсутність підстав для присудження і всіх здійснених позивачем документально підтверджених судових витрат з Державного бюджету України, а саме, судового збору у розмірі 73,08 (сімдесят три) грн. 08 коп.
Керуючись ст.ст.158-163 Кодексу адміністративногосудочинстваУкраїни, суд, -
В задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Гама-Люкс» до Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними, - відмовити повністю.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 06 лютого 2015 року

Суддя Є.О. Жукова