Справа № 804/1308/15
Суддя: Жукова Євгенія Олексіївна
Дата ухвалення: 2015-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 лютого 2015 р. Справа № 804/1308/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Жукової Є.О.
при секретарі судового засідання Риженко О.В.
представника позивача Потьомкіна С.М.
представника відповідача Хоміча Ю.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Холдинг «Пожежна безпека» до Державної податкової інспекції у Амур-Нижньодніпровському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 15.12.2014 р. №000517501 на загальну суму 100 935,00 грн.,-
16 січня 2015 р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Холдинг «Пожежна безпека» до Державної податкової інспекції у Амур-Нижньодніпровському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 15.12.2014 р. №000517501 на загальну суму 100 935,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано наступним.
На підставі висновків, викладених в акті від 03.12.2014 р. №3412/04-61-22-4/35498293, Державною податковою інспекцією у Амур-Нижньодніпровському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області області прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 15.12.2014 р. №000517501, відповідно до якого ТОВ «Холдинг «Пожежна безпека» збільшено грошове зобов`язання з податку на додану вартість у загальній сумі 100 935,00 грн., з яких за основним платежем у розмірі 80 748,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 20 187 грн.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 січня 2015 р. по справі було відкрито провадження та справа призначена до розгляду в судовому засіданні.
Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов в повному обсязі за викладених у ньому підстав.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти адміністративного позову та просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на заперечення від 28.01.2015 року, в яких зазначив наступне.
Під час перевірки контролюючим органом встановлено, що між ТОВ «Холдинг «Пожежна безпека» та ТОВ «ГЕО-ЛЕНД ЛІМІТЕД» були укладені договори, а саме: договір від 08.07.2014 року №ГЛЛ0714 та від 17.08.2014 Р. №17-ГЛЛ/0814.
В підтвердження виконання умов зазначених вище договорів позивачем до перевірки було надано податкові накладні, акти здачі-прийняття робіт, платіжні доручення, які були отримані від ТОВ «ГЕО-ЛЕНД ЛІМІТЕД», однак позивачем не було надано документів, які підтверджують виконанні консультаційні послуги, окрім акту здачі-прийняття виконаних послуг, в яких відсутній обсяг господарської операції, одиниця виміру такої операції, що має наслідком неможливіості визначити які види робіт виконувались і яка їх вартість. В актах до договору №17-ГЛЛ/0814 від 17.08.2014 р. за однакові послуги значаться різні суми, що унеможливлює встановити об'єм послуг.
Відповідачем в поданих запереченнях від 28.01.2015 р. були зазначені відомості стосовно ТОВ «ГЕО-ЛЕНД ЛІМІТЕД», а саме: що до ЄДР внесено запис про відсутність за місцезнаходженням зазначеної особи; відсутність трудових ресурсів (штатна чисельність працівників 1, згідно додатку Звіт про суми нарахованої заробітної плати); відсутність складських приміщень, транспортних засобів, виробничого обладнання.
Між ТОВ «Холдинг «Пожежна безпека» та ТОВ «ДІМАЙТІД» був укладений договір від 09.07.2014 р. №15Б-090714.
В підтвердження виконання умов зазначеного вище договору від 09.07.2014 р. №15Б-090714 позивачем під час перевірки було надано копії наступних первинних документів: податкові накладні; акти здачі-прийняття робіт, платіжні доручення.
Однак позивачем під час перевірки не було надано документи, які підтверджують виконання консультаційних послуг, окрім акту здачі-прийняття виконаних послуг, але в них відсутній обсяг господарської операції, одиниця виміру такої операції, що унеможливлює визначити які види робіт виконувались і яка їх вартість.
Зважаючи на викладене, ДПІ у Амур-Нижньодніпровському районі м.Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області вважає вимоги позивача безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Дослідивши в судовому засіданні докази, наявні в матеріалах справи, заслухавши пояснення представника позивач та представника відповідача, суд встановив наступне.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Холдинг «Пожежна безпека» до є юридичною особою, що підтверджується відомостями які містяться в матеріалах справи.
На підставі зазначеного акту від 03.12.2014 р. №3412/04-61-22-4/35498293 ДПІ у Амур-Нижньодніпровському районі м.Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області було прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 15.12.2014 р. №000517501, відповідно до якого ТОВ «Холдинг «Пожежна безпека» збільшено грошове зобов`язання з податку на додану вартість у загальній сумі 100 935,00 грн., з яких за основним платежем у розмірі 80 748,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 20 187 грн.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що підставою для винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення стали наступні обставини.
Контролюючим органом при перевірці було використано такі документи, як: копії договорів, копії платіжних доручень; копії податкових накладних, копії актів виконаних робіт та інше.
Щодо реальності здійснення господарських операцій позивача з зазначеними вище контрагентами судом зазначається наступне.
В матеріалах справи містяться копії договорів, укладених між ТОВ «Холдинг «Пожежна безпека» та ТОВ «ГЕО-ЛЕНД ЛІМІТЕД», а саме, таких як: договір від 08.08.2014 Р. №ГЛЛ0714, відповідно до умов якого ТОВ «Холдинг «Пожежна безпека» доручав, а ТОВ «ГЕО-ЛЕНД ЛИМИТЕД» зобов'язувався виконати наступні роботи по проведенню дослідження та забезпечення безпеки (консультаційні послуги): надати консультаційні послуги зі складання плана локалізації та ліквідації аварій та аварійних ситуацій для сорока двух автозаправочних станцій; надати консультаційні послуги зі складання ідентифікації об'єкта підвищеної небезпеки відповідно до ПКМ України №956 від 11.07.2002 р. «Про ідентифікацію та декларування безпеки об'єктів підвищеної небезпеки» для сорока двух автозаправочних станцій; надати консультаційні послуги зі складання декларації безпеки об'єкта підвищеної небезпеки у відповідності до ПКМ України №956 від 11.07.2002 р. «Про ідентифікацію та декларування безпеки об'єктів підвищеної небезпеки» для сорока двух автозаправочних станцій; надати консультаційні послуги послуги в отримання експертного висновку для нормативних документів отриманних відповідно до зазначених пунктів данного договору; договір від 17.08.2014 р. №17-ГЛЛ/0814, відповідно до умов якого ТОВ «Холдинг «Пожежна безпека» отримував, а ТОВ «ГЕО-ЛЕНД ЛИМИТЕД» зобов'язувався виконати наступні роботи з виконання та забезпечення безпеки (консультаційні послуги): надати консультаційні послуги по складанню плана локалізації аварій та аварійних ситуацій для сорока автозаправочних станцій; надати консультаційні послуги по складанню декларації безпеки об'єкта підвищеної небезпеки для шістнадцяти автозаправочних станцій; надати консультаційні послуги в отримання експертного висновку для нормативних документів отриманних відповідно до зазначених пунктів данного договору.
Між ТОВ «Холдинг «Пожежна безпека» та ТОВ «ДІМАЙТІД» було укладено договір №15Б-090714 від 09.07.2014 р., відповідно до умов якого ТОВ «Холдинг «Пожежна безпека» доручає, а ТОВ «ДІМАЙТІД» зобов'язувався виконати наступні роботи з проведення дослідження та забезпечення безпеки (консультаційні послуги): надати консультаційні послуги зі складання декларації об'єкта підвищеної небезпеки у відповідності до ПКМ України №956 від 11.07.2002 р. «Про ідентифікацію та декларування безпеки об'єктів підвищеної небезпеки» для п'ятнадцяти автозаправочних станцій; надати консультаційні послуги по утвердженню та отриманні експертного висновку для нормативних документів отриманних відповідно до зазначених пунктів данного договору.
При цьому суд зазначає, що наведені вище документи щодо правочинів, укладених між «Холдинг «Пожежна безпека» та ТОВ «ГЕО-ЛЕНД ЛІМІТЕД», ТОВ «ДІМАЙТІД» судом не приймаються у якості належних доказів щодо підтвердження реальності настання наслідків фінансово-господарської діяльності позивача з зазначеними контрагентами, з огляду на наступне.
Правовідносини сторін, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, щодо визначення вичерпного переліку податків і зборів, що справляються в Україні, та порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час здійснення податковою контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються нормами Конституції України від 28.06.1996 № 254к/96-ВР, Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, тощо.
Відповідно до ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Статтями 61, 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Відповідно до ст. ст. 6, 13 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення, а також кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Позивач зазначає, що визначення ТОВ «Холдинг «Пожежна безпека» контролюючим органом вищевказаного податкового зобов'язання з податку на додану вартість є необґрунтованим, а вказане вище податкове повідомлення-рішення є неправомірним та підлягає скасуванню, оскільки вважає, що з боку позивача не мало місця порушення вимог податкового законодавства.
У відповідності до ч.2 ст.2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.
Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п.п.14.1.156 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).
Відповідно до пп. 20.1.1 та пп.20.1.28 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право: звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини; застосовувати до платників податків фінансові (штрафні) санкції, стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов'язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом, стягувати суми простроченої заборгованості суб'єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитом (позикою), залученим державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державну (місцеву) гарантію, а також за кредитом з бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом.
Статтею 36 ПК України податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов'язок виникає у платника за кожним податком та збором. Податковий обов'язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов'язків платника податків, крім випадків, передбачених законом. Виконання податкового обов'язку може здійснюватися платником податків самостійно або за допомогою свого представника чи податкового агента. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.
Пункт 37.3 статті 37 Податкового кодексу України визначає, що підставами для припинення податкового обов'язку, крім його виконання, є: ліквідація юридичної особи; смерть фізичної особи, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою; втрата особою ознак платника податку, які визначені цим Кодексом; скасування податкового обов'язку у передбачений законодавством спосіб.
Відповідно до п.46.1 ст.46 ПК України податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку. Митні декларації прирівнюються до податкових декларацій для цілей нарахування та/або сплати податкових зобов'язань. Додатки до податкової декларації є її невід'ємною частиною.
Відповідно п.51.1. ст.51 ПК України податковий агент зобов`язаний подати у строки, встановлені цих кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок сумм доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, а також сум нарахованого та утриманого з них податку контролюючому органу за місцем свого обліку.
Відповідно до п.п.54.3.1 - п.п. 54.3.5 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо: платник податків не подає в установлені строки податкову (митну) декларацію; дані перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках; 54.3.3. згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган; рішенням суду, що набрало законної сили, особу визнано винною в ухиленні від сплати податків; дані перевірок щодо утримання податків у джерела виплати, в тому числі податкового агента, свідчать про порушення правил нарахування, утримання та сплати до відповідних бюджетів податків і зборів, передбачених цим Кодексом, у тому числі податку на доходи фізичних осіб таким податковим агентом.
Згідно з п.55.1. ст.55 ПК України Податкове повідомлення-рішення про визначення суми грошового зобов'язання платника податків або будь-яке інше рішення контролюючого органу може бути скасоване контролюючим органом вищого рівня під час проведення процедури його адміністративного оскарження та в інших випадках у разі встановлення невідповідності таких рішень актам законодавства.
Контролюючими органами вищого рівня є: центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, - для контролюючих органів в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональних територіальних органів та митниць; контролюючі органи в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональні територіальні органи - для державних податкових інспекцій, які їм підпорядковуються (п.55.2 ст.55 ПК України).
Порядок оскарження рішень контролюючих органів визначений у ст.56 ПК України, п. 56.1 якої визначає, що рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.
У разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення (п.56.2 ст.56 ПК України).
Згідно з п. 56.18. ст.56 ПК України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов'язання у будь-який момент після отримання такого рішення.
Відповідно до п.58.1 ст. 58 Податкового кодексу України у разі, коли сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), або у разі коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.
Податкове повідомлення-рішення містить підставу для такого нарахування (зменшення) податкового зобов'язання та/або зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість; посилання на норму цього Кодексу та/або іншого закону, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи, відповідно до якої був зроблений розрахунок або перерахунок грошових зобов'язань платника податків; суму грошового зобов'язання, що повинен сплатити платник податку; суму зменшеного (збільшеного) бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення результатів господарської діяльності або від'ємного значення суми податку на додану вартість; граничні строки сплати грошового зобов'язання та/або строки виправлення платником податків показників податкової звітності; попередження про наслідки несплати грошового зобов'язання або внесення виправлень до показників податкової звітності в установлений строк; граничні строки, передбачені цим Кодексом для оскарження податкового повідомлення-рішення.
До податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов'язання та штрафних (фінансових) санкцій.
Форма та порядок надіслання податкового повідомлення-рішення і розрахунку грошового зобов'язання визначається центральним контролюючим органом.
Відповідно до п.п. 61.1. ст. 61 ПК України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Способи здійснення податкового контролю перелічені у ст.62 ПК України, до них відноситься, зокрема, відповідно до п.62.1.3. ПК України здійснення податкового контролю шляхом проведення перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Порядок призначення перевірок та порядок їх проведення органами державної податкової служби визначені главою 8 Податкового кодексу України (статті 75-86).
Так, відповідно до п. 75.1. ст. 75 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи та яка проводиться на підставі податкових документів, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи органу державної податкової служби і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом (п.п. 75.1.2. Податкового кодексу України).
Згідно пунктів 78.4. та 78.5. ст. 78 Податкового кодексу України про проведення документальної позапланової перевірки керівник органу державної податкової служби приймає рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.
Відповідно до ст.79 Податкового кодексу України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником органу державної податкової служби рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 ст.75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом. При цьому документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами органу державної податкової служби, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
У відповідності до ст. 86 Податкового кодексу України результати проведених перевірок оформлюються актом та шляхом прийняття податкових повідомлень-рішень у разі виявлення податковим органом заниження чи завищення податкових зобов'язань платника податків.
Крім того, згідно з абзацами 3.4 пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.
При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов'язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.
Відповідно до п.п. 14.1.157 ПК України податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов'язок платника податків сплатити суму грошового зобов'язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.
Згідно з п. 198.3. ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтвердженні податковими накладними, (або підтвердженні податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цого Кодексу) чи не підтвердженні митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статі 201 цього Кодексу).
З аналізу вищенаведених норм чинного законодавства України, вбачається, що відповідачу відповідно до покладених на нього функцій та повноважень надано право та повноваження щодо проведення документальних виїзних перевірок суб'єктів господарювання з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства.
У відповідності до ст. 86 Податкового кодексу України результати проведених перевірок оформлюються актом та шляхом прийняття податкових повідомлень-рішень у разі виявлення податковим органом заниження чи завищення податкових зобов'язань платника податків.
Таким чином, здійснюючи перевірку та складаючи акт перевірки, приймаючи податкове повідомлення-рішення відносно позивача щодо визначення грошових зобов'язань за результатами перевірки, відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією за законами України.
Щодо правомірності та законності прийняття відповідачем оскаржуваного податкового повідомлення-рішення 15.12.2014 р. №000517501 на загальну суму 100 935,00 грн., суд приходить до висновку про те, що дане податкове повідомлення-рішення є законним та правомірним, виходячи з наступного.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що позивачем при розгляді даної справи не спростовано виявлені контролюючим органом порушення п.198.3 п.198.6 ст.198 ПК України, які полягають у нарахуванні податкових зобов'язань відносно позивача, що мало наслідком заниження податкового зобов'язання усього на суму 80 748,00 грн.
При цьому, суд критично ставиться до наданих позивачем начебто в підтвердження здійснення господарської діяльності позивача з його контрагентами, а саме: ТОВ «ГЕО-ЛЕНД ЛІМІТЕД» та ТОВ «ДІМАЙТІД» документів, таких як:експертний висновок №12.3-15-07-0678.14 від 01.08.2014 р.; план локалізації і ліквідації аварійних ситуацій і аварій Автозаправочна станція №7 ТОВ «ТИРОЛ ПЛЮС»; план локалізації і ліквідації аварійних ситуацій і аварій Автозаправочна станція №7 ТОВ «ТИРОЛ ПЛЮС»; експертний висновок декларації безпеки №12.3-15-07-0708.14 декларація безпеки об'єкту підвищеної небезпеки автозаправна станція ТОВ "АВІС ПЛЮС»; декларація безпеки об'єкта підвищеної небезпеки Автозаправна станція 12.25010005.02.2; експертний висновок декларації безпеки №12.03-15-07-0817.14 декларація безпеки об'єкту підвищеної небезпеки автозаправна станція №54 ТОВ «ПРАЙМ-РЕСУРС» від 18.09.2014 р.; декларація безпеки об'єкта підвищеної небезпеки Автозаправна станція №54 .39241184. .2; повідомлення про результати ідентифікації об'єктів підвищеної небезпеки; експертнний висновок декларації безпеки №12.3-15-07-0703.14 декларація безпеки об'єкту підвищеної небезпеки автозаправна станція ТОВ «ПРОМАВТОМАТИКА» від 04.08.2014 р.; декларація безпеки об'єкта підвищеної небезпеки Автозаправна станція 12.32989945.06.2; експертний висновок №12.3-15-07-0694.14 плас автозаправної станції №54 ТОВ "ПРАЙМ-РЕСУРС» від 17.09.2014 р.; план локалізації і ліквідації аварійних ситуацій і аварій Автозаправочна станція №54 ТОВ «ПРАЙМ-РЕСУР», оскільки ТОВ «Холдинг «Пожежна безпека» ані під час перевірки, ані під час судового розгляду справи небуло надано первинних документів, які б підтверджували виконання консультаційних послуг по укладеним договорам між позивачем та його контрагентом.
Суд зазначає, що лише з наданих актів приймання-здачі робіт, які зазначені вище по тексту неможливо визначити вид виконаних робіт, їх обсяг та вартість, позивачем також не надано до суду будь-яких підтверджуючих доказів щодо фізичних та технологічних можливостей, у тому числі і щодо наявності робітників, які начебто здійснювали роботи, визначені укладеними між ТОВ «Холдинг «Пожежна безпека» та ТОВ «ГЕО-ЛЕНД ЛІМІТЕД», ТОВ «ДІМАЙТІД» договорами від 08.07.2014 р. №ГЛЛ0714; від 09.07.2014 р. №15Б-090714; від 17.08.2014 р. №17-ГЛЛ/0814, а також формування ціни за визначеними договорами.
Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Згідно ст. 9 вказаного вище Закону визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання, назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійснення господарської операції.
Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки, тощо) мають силу первинних документів лише у разі фактичного здійснення господарської операції.
З урахуванням зазначеного вище, суд критично ставиться до позиції позивача, викладеної в адміністративному позові щодо його посилань на наявність первинних документів, як на підтвердження реальності правочинів укладених між ТОВ «Холдинг «Пожежна безпека» та ТОВ «ГЕО-ЛЕНД ЛІМІТЕД», ТОВ «ДІМАЙТІД».
Відповідно до положень ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в в межах повноважень та у спосіб, що передачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 ст.79 КАС України визначено, що письмовими доказами є документи (у тому числі електронні документи), акти, листи, телеграми, будь-які інші письмові записи, що містять в собі відомості про обставини, які мають значення для справи.
Стаття 8 КАС України зазначає, що принципами здійснення правосуддя в адміністративних судах є: верховенство права; законність; рівність усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом; змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з'ясування всіх обставин у справі; гласність і відкритість адміністративного процесу; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішень адміністративного суду, крім випадків, установлених цим Кодексом; обов'язковість судових рішень.
Системний аналіз наведених вище норм чинного податкового законодавства України у сукупності з обставинами, встановленими судом в процесі розгляду даної справи на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, дозволяє суду прийти до висновку про відсутність з боку позивача обґрунтування належними доказами в розумінні ст. 70 КАС України незаконного та необґрунтованого характеру оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 15.12.2014 р. №000517501 на загальну суму 100 935,00 грн.
А відтак, викладене вище має наслідком наступне. Оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 15.12.2014 р. №000517501 на загальну суму 100 935,00 грн є прийняте відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; своєчасно, що виключає як протиправний характер оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, так і наявність у суду правових підстав для задоволення позовних вимог в межах правового поля в спосіб захисту права, обраний позивачем.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).
Також, відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» розмір ставки судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру становить 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати.
Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.
Відповідно до платіжного доручення від 24.12.2014 р. №65 за подання адміністративного позову позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 1 827,00 (одна тисяча вісімсот двадцять сім грн. 00 коп.), який у повному розмірі зараховано до Державного бюджету України.
Відповідно до Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674 - VI, за позовні вимоги немайнового характеру судовий збір повинен бути сплачений у розмірі - 73,08 грн., а за позовні вимоги майнового характеру, виходячи з суми визначеної в податковому повідомленні-рішенні форми «Р» від 15.12.2014 р. №000517501 - у розмірі 2 018,70 грн.
А відтак, враховуючи відмову у задоволені позовних вимог, позивач повинен сплатити за подання до адміністративного суду адміністративного позову судовий збір у розмірі 2 018,70 грн. за позовні вимоги майнового характеру, натомість сплатив лише 1 827,00 грн., тому суд приходить до висновку про необхідність стягнення решти судового збору з позивача в сумі 191,70 грн. (2 018,70 грн. - 191,70 грн.).
Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 71, 86, 94, 122, 160, 161, 162, 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
В задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Холдинг «Пожежна безпека» до Державної податкової інспекції у Амур-Нижньодніпровському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 15.12.2014 р. №000517501 на загальну суму 100 935,00 грн., - відмовити повністю.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Холдинг «Пожежна безпека» решту судового збору в сумі 191,70 грн. (сто дев'яносто одна грн.70 коп.) до Державного бюджету України.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 23 лютого 2015 року

Суддя Є.О. Жукова