Справа № 810/1585/15
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2015-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2015 року (11:28 год) м. Київ 810/1585/15

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Луценко К.Ю., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Управління Пенсійного фонду України в м.Фастові та Фастівському районі Київської області до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Фастівському районі про стягнення заборгованості,

За участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - Колєснікова Н.Є., довіреність від 14.01.2015 №22/01-09,

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернулось з позовом Управління Пенсійного фонду України в м. Фастові та Фастівському районі Київської області до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Фастівському районі про стягнення заборгованості з відшкодування витрат на виплату пенсії у зв'язку з втратою годувальника в сумі 145,37 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач не приймає до відшкодування суми витрат на виплату пенсії у зв'язку з втратою годувальника за грудень 2014 року в загальному розмірі 145,37 грн.

Відповідач позовні вимоги не визнав з підстав, відображених в письмових запереченнях, де зазначив про відсутність підстав для відшкодування витрат на виплату пенсії у зв'язку з втратою годувальника, оскільки факт перебування ОСОБА_2 на утриманні ОСОБА_3 документально не підтверджено, на момент смерті чоловіка ОСОБА_3 його дружина (ОСОБА_2) не досягла 55 років і не перебувала на його утриманні.

Позивач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутністю.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника відповідача та оцінивши докази, які є у справі, суд

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року позивач та відповідач підписали акт щомісячної звірки витрат по особових справах потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання № б/н від 05.01.2015 (а.с. 7).

Відповідно до зазначеного акта щомісячної звірки за грудень 2014 року по особових справах потерпілих, відповідачем не прийнята до відшкодування сума витрат на виплату та доставку пенсій у зв'язку з втратою годувальника ОСОБА_2 - 145,37 грн.

Отже, сума не відшкодованих Відділенням Фонду витрат на виплату та доставку пенсії у зв'язку з втратою годувальника за грудень 2014 року становить 145,37 грн., що й стало підставою для звернення позивача до суду з вимогою про примусове стягнення з відповідача вказаної заборгованості.

Розглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості позовних вимог з наступних підстав.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Статтею 1 Закону України від 14 січня 1998 року № 16/98-ВР "Основи законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон № 16/98-ВР) встановлено, що загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом, громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом.

Відповідно до статті 4 цього Закону в Україні залежно від страхового випадку є такі види загальнообов'язкового державного соціального страхування: пенсійне страхування; страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням; медичне страхування; страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності; страхування на випадок безробіття; інші види страхування, передбачені законами України. Відносини, що виникають за зазначеними у частині першій цієї статті видами загальнообов'язкового державного соціального страхування, регулюються окремими законами, прийнятими відповідно до цих Основ.

Пунктом 5 частини 1 статті 24 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (далі- Закон № 1105-XIV) Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (далі - Фонд) зобов'язано співпрацювати з фондами з інших видів соціального страхування у фінансуванні заходів, пов'язаних з матеріальним забезпеченням та наданням соціальних послуг застрахованим, у кожному конкретному випадку спільно приймаючи рішення щодо того, хто з них братиме участь у фінансуванні цих заходів.

У статті 21 цього Закону визначено соціальні послуги та виплати, які здійснюються та відшкодовуються Фондом. Так, у разі настання страхового випадку він у встановленому законом порядку повинен, зокрема, своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачувати відповідні кошти йому або особам, які перебували на його утриманні.

Зі змісту частини 4 статті 26 Закону № 16/98-ВР, частини 2 статті 24 Закону № 1105-XIV убачається, якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між страховиками виник спір щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернулася застрахована особа. При цьому неналежний страховик має право звернутися до належного страховика та відшкодувати понесені ним витрати.

Стосовно неприйняття відповідачем до відшкодування суми витрат на виплату та доставку пенсії у зв'язку з втратою годувальника за грудень 2014 р., призначених ОСОБА_2 - в сумі 145,37 грн. суд зазначає наступне.

Страховими виплатами, відповідно до статті 28 Закону № 1105 є грошові суми, які згідно із статтею 21 цього Закону, Фонд соціального страхування від нещасних випадків виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Тобто, обов'язку Фонду соціального страхування від нещасних випадків здійснити страхові виплати у зв'язку з втратою годувальника кореспондує наявність права особи, яка претендує на отримання зазначених виплат у разі настання страхового випадку - загибелі застрахованої особи під час виконання трудових обов'язків.

У разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат (пенсій згідно з підпунктом "д" пункту 1 частини першої статті 21 цього Закону) мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті (ч. 1 ст. 33 Закону України № 1105).

Положеннями ч.ч. 2, 3 зазначеної статті передбачено, що такими непрацездатними особами є:

1) діти, які не досягли 16 років; діти з 16 до 18 років, які не працюють, або старші за цей вік, але через вади фізичного або розумового розвитку самі не спроможні заробляти; діти, які є учнями, студентами (курсантами, слухачами, стажистами) денної форми навчання - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ними 23 років;

2) жінки, які досягли 55 років, і чоловіки, які досягли 60 років, якщо вони не працюють;

3) інваліди - члени сім'ї потерпілого на час інвалідності;

4) неповнолітні діти, на утримання яких померлий виплачував або був зобов'язаний виплачувати аліменти;

5) непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право.

Право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один з батьків померлого чи інший член сім'ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли 8-річного віку.

Оцінюючи правомірність здійснення позивачем страхових виплат у вигляді пенсії у зв'язку з втратою годувальника, суд звертає увагу на необхідність встановлення двох складових, із наявністю яких законодавець пов'язує можливість виплати пенсії, а саме: страхового випадку та права особи на отримання зазначеної страхової виплати.

Обов'язковою умовою настання страхового випадку є причинний зв'язок між нещасним випадком та виробничими функціями, які у час настання нещасного випадку виконував загиблий.

Досліджуючи вказані обставини, суд звертає увагу на те, що підтвердженням такого зв'язку можуть бути документи, зазначені в п. 5 Інструкції № 10, зокрема: акт про нещасний випадок форми Н-1, копія свідоцтва органу реєстрації актів громадянського стану про смерть потерпілого або її нотаріально завірена копія, копія трудової книжки загиблого та інші.

З розпорядження Управління Пенсійного фонду України в м. Фастові та Фастівському районі №151884 від 24.11.2014 вбачається, що пенсія по втраті годувальника була призначена ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв'язку зі смертю годувальника ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 14).

Суд звертає увагу на те, що позивачем ані під час звернення до суду з цим позовом, ані під час розгляду справи не було надано суду належних та допустимих доказів наявності причинного зв'язку між нещасним випадком та виробничими функціями, які у час настання останнього виконував загиблий, як однієї зі складових, із наявністю яких законодавець пов'язує можливість виплати пенсії.

Крім того, у розпорядженні УПФУ в м. Фастові та Фастівському районі №151884 від 24.11.2014 встановлено, що заявник на отримання пенсії ОСОБА_2 працює, тобто не є непрацездатною в розумінні ч. 1 ст. 33 Закону України № 1105.

За таких обставин та враховуючи непідтвердження правового статусу ОСОБА_2 як непрацездатної та такої, яка перебувала на утриманні померлого або мала на день його смерті право на одержання від нього утримання, суд доходить висновку щодо відсутності у дружини померлого ОСОБА_3 права на отримання пенсії у зв'язку з втратою годувальника.

Аналогічного правового висновку Київський окружний адміністративний суд дійшов у постанові від 26.02.2015 у справі №810/337/15, залишеній без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21.04.2015, за позовом Управління Пенсійного фонду України в м. Фастові та Фастівському районі Київської області до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Фастівському районі про стягнення заборгованості з відшкодування витрат на виплату пенсії у зв'язку з втратою годувальника та витрат на виплату допомоги на поховання за листопад 2014 року на загальну суму 753,18 грн.

Статтею 129 Конституції України обов'язковість рішень суду (до яких належать і ухвали) визначена як одна з основних засад судочинства.

Статтею 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 № 2453-VI передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

У статті 255 КАС України також зазначено, що постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Положеннями вищенаведеної правової норми в якості обставин, від доказування яких звільняються сторони та інші особи, які беруть участь у справі, визнаються преюдеційні факти.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб'єктивними і об'єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

З аналізу ч. 1 ст. 72 КАС України вбачається, що преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються наступні умови:

- обставина встановлена судовим рішенням;

- судове рішення набрало законної сили;

- у справі беруть участь ті ж особи, які брали участь у попередній справі.

За таких обставин, враховуючи предмет позову, суб'єктний склад та набрання законної сили постановою Київського окружного адміністративного суду від 26.02.2015 у справі №810/337/15, суд вважає за можливе визнати преюдиційним встановлений судовим рішенням, яке набрало законної сили, факт відсутності у дружини померлого ОСОБА_3 права на отримання пенсії у зв'язку з втратою годувальника.

Таким чином суд дійшов висновку про правомірність відмови відповідачем у включенні до акту звірки за грудень 2014 року витрат на виплату та доставку пенсії у зв'язку з втратою годувальника за грудень 2014 р., призначеної ОСОБА_2 - в сумі 145,37 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Під час розгляду справи позивачем не було надано належних та допустимих доказів в обґрунтування позовних вимог, в той же час матеріали справи свідчать, що у відповідача були всі правові підстави для відмови у включенні до акту звірки за грудень 2014 року витрат на виплату пенсії у зв'язку із втратою годувальника, а тому в задоволенні позову позивачу слід відмовити в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кушнова А.О.