Справа № 755/2748/15-а
Суддя: Ластовка Н. Д.
Дата ухвалення: 2015-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 755/2748/15-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2015 р. суддя Дніпровського районного суду міста Києва Ластовка Н.Д. розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

03.02.2015 року представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва щодо відмови у призначенні пенсії та призначити пенсію.

Свої позовні вимоги представник позивача мотивує тим, що постійне місце проживання позивача є Сполучені Штати Америки, однак 11.11.2014 року представник позивача, за довіреністю, звернувся до УПФ Дніпровського району м. Києва із заявою про поновлення виплати раніше призначеної пенсії, при цьому додавши до заяви копію легалізованої апостилем довіреності, у якій прописано право представника позивача на представництво інтересів позивача у пенсійному фонді, однак йому було відмовлено та повідомлено про те, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на обліку в Управлінні не перебуває та пенсію не отримувала. На звернення до відповідача про повернення документів з архівної пенсійної справи, було отримали відповідь в якій зазначено, що Управлінням 29.07.2004 року було відмовлено в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1, оскільки у заявниці була відсутня реєстрація в Україні про постійне місце проживання, повернення документів з відмовної справи ОСОБА_1 не є можливим, оскільки на підставі зазначених документів, заявниці було відмовлено в призначені пенсії за віком, крім того, повернення документів не передбачено пенсійним законодавством, тому представник позивача вважає таку відмову неправомірною, в зв'язку із чим і вимушений звернутися до суду з даним позовом.

30.04.2015 року представником відповідача - Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва подано до суду письмові заперечення проти позову, в яких останній не погоджуючись з позовом, просив відмовити у його задоволені, мотивуючи тим, що позивачем пропущено строк для подачі позову до суду, крім того зазначили, що посилання позивача на визнання Конституційним Судом України неконституційними нормами п. 2 ч. 1 ст. 49 та другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV є помилковою, оскільки у рішенні Конституційного суду України зазначається про право громадянина України на одержання уже призначеної пенсії, а на виконанні рішення Конституційного суду України від 07.10.2009 № 25-рп/2009 зроблено проекти Закону України "Про внесення змін до деяких законів України" та постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження порядку виплати пенсії громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон", де залишилося без змін ст.. 92 Закону України "Про пенсійне забезпечення", за якою передбачено, що громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, пенсії не призначаються, а тому правові підстави для поновлення виплати пенсії позивачу ОСОБА_1 відсутні.

На підставі ст. 183-2 КАС України розгляд справи проводиться у скороченому провадженні, без виклику сторін, які беруть участь у справі, та без проведення судового засідання.

Таким чином, розглянувши подані позивачем документи і матеріали, подані відповідачем заперечення на позов, з'ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, а також повідомлені відповідачем обставини, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку скороченого провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до частини 2 статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

За приписами статті 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Таким чином, право особи на забезпечення її у старості є невідчужуваним і непорушним, гарантується Конституцією України та реалізовано, зокрема, через норми Закону № 1058-ІV.

Пунктом 4 статті 8 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, мають право на отримання пенсійних виплат і соціальних послуг із системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування нарівні з громадянами України на умовах та в порядку, передбаченому цим Законом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Аналогічне положення викладено у частині другій статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Згідно частин третьої та четвертої цієї статті пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами

У тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, то застосовуються правила, встановлені цими договорами (угодами).

Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадян на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні. Держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа.

Відповідно до частини 1 статті 64 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян на соціальний захист конкретизовані у Законах України "Про пенсійне забезпечення", "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та Основах законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" виплата пенсії припиняється на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Однак, Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 року по справі № 1-32/2009 визнано такими, що не відповідають Конституції України, положення пункту 2 частини 1 статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV.

Суд, погоджується, що чинними залишаються частина 2 статті 92 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та частина 1 статті 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", однак в силу висновків, викладених у мотивувальній частині вказаного рішення Конституційного Суду України, проживаючи поза межами України та обираючи країну, з якою не укладено відповідного договору, позивачка, як громадянка України, має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни цієї держави, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права (дискримінації) на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 року, судом враховано, що за п. 1.5. заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв'язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім'ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. При цьому у заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сім'ї особи, яка знаходиться на повному державному утриманні, вказується адреса одержувача цієї частини пенсії.

Також пунктом 1.7. Порядку визначено, що днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

За бажанням особи, якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер має право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж три роки до дня звернення за отриманням пенсії.

Відповідно до ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів

Судом встановлено, що 11.11.2014 року на адресу Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районні була направлена заява представника позивача ОСОБА_1 про поновлення раніше виплаченої пенсії, яка надійшла на адресу Управління 14.11.2014 року, на що Управлінням листом надано відповідь про те, що позивачка на обліку в Управлінні не перебувала та пенсію не отримувала.

При цьому, представником позивача повідомлено, що у травні 2004 року до Управління були надані довідки з місць роботи ОСОБА_1 за період з 18.08.1972 року по 22.03.2002 року, які прийняті до Управління, однак пенсія призначеною так і не була, на що Управлінням повідомлено, що пенсія 29.07.2004 року було відмовлено в призначені пенсії за віком, оскільки у заявниці була відсутня реєстрація в Україні про постійне місце проживання. (а.с. 44)

Разом з тим, виходячи з правової позиції, у якій громадяни, які працювали на території України, сплачували страхові внески і отримали право на пенсію, але обрали постійним місцем проживання державу, з якою Україна не уклала міжнародний договір виплати громадянам України пенсій, зроблених в Україні, позбавлені протиправно можливості їх отримувати.

Судом також встановлено, що позивачка являється громадянкою України, однак на даний час проживає в США, за адресою: 2722 Eros Iane, м. Міссоурі, шт. Техас, за період з 18.08.1972 року по 22.03.2002 року працювала на території України, положеннями конституції якої надано право позивачці на соціальний захист і право на забезпечення її у старості, пенсія за віком, що призначається у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужену попередньою працею і є однією з форм соціального захисту, цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 року визначено, що у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис, а не являється причиною у відмові щодо нарахування пенсії.

Відповідно до ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів встановлюється шестимісячний строк який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод та інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка 11.11.2014 року звернулася до відповідача із заявою про нарахування їй пенсії та 20.11.2014 року було отримано від Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва лист з відповіддю про відмову у призначенні пенсії, а 03.02.2015 року стороною позивача було подано позов до суду, тобто у встановлений 6-ти місячний строк звернення до суду за захистом своїх прав, а тому посилання відповідача щодо пропущення позивачкою строку позовної давності є необґрунтованим.

На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилалися сторони та їх представники як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки відповідач повинен був поновити виплату пенсії позивачу починаючи з 14.11.2011 року, натомість, цього не зробив, чим допустив протиправну бездіяльність, відповідно, наявні правові підстави для задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", Законом України "Про пенсійне забезпечення", ст.ст. 11, 70, 71, 99, 159, 160, 162, 163, 167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва щодо не виплати пенсії ОСОБА_1.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва призначити пенсію ОСОБА_1, починаючи з 14.11.2014 року.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її проголошення, а особами, які не були присутні під час проголошення постанови у судовому засіданні, проте, беруть участь у справі, - протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

СУДДЯ: