Справа № 2270/5058/12
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2015-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2015 року м. Київ К/9991/82089/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Рибченка А.О.

суддів: Карася О.В.

Олендера І.Я.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому Хмельницької області Державної податкової служби

на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2012 року

та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2012 року

у справі № 2270/5058/12

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фруктовий світ»

до Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому Хмельницької області Державної податкової служби

про скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фруктовий світ» (далі - ТОВ «Фруктовий світ»; позивач) звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому Хмельницької області Державної податкової служби (далі - ДПІ у м. Хмельницькому Хмельницької області ДПС; відповідач), в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просило скасувати податкові повідомлення-рішення № від 06 червня 2012 року та № від 06 червня 2012 року, а також стягнути на його користь 2 188,00 грн. судового збору та 5 000,00 грн. витрат на правову допомогу.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2012 року, адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення № від 06 червня 2012 року та № від 06 червня 2012 року. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ТОВ «Фруктовий світ» судові витрати в розмірі 2 188,00 грн. шляхом їх безспірного списання з рахунку відповідача. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями у справі, відповідач оскаржив їх в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, ДПІ у м. Хмельницькому Хмельницької області ДПС, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2012 року, ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2012 року в частині визнання протиправними та скасування оскаржуваних актів індивідуальної дії, а також прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідачем проведено планову виїзну перевірку ТОВ «Фруктовий світ» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 квітня 2010 року по 31 грудня 2011 року, валютного та іншого законодавства за період з 01 квітня 2010 року по 31 грудня 2011 року, за результатами якої складено акт № 3377/22-2/33590996 від 21 травня 2012 року.

На підставі зазначеного акту перевірки ДПІ у м. Хмельницькому Хмельницької області ДПС прийнято податкове повідомлення-рішення № від 06 червня 2012 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 226 410,00 грн. (204 973,00 грн. - основний платіж, 21 437,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції), а також податкове повідомлення-рішення № від 06 червня 2012 року, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) податку на додану вартість у розмірі 200 996,00 грн. та визначено суму штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 40 073,00 грн.

Перевіркою встановлено порушення товариством підпунктів 7.4.1, 7.4.3 пункту 7.4 статті 7 Закону України від 28 грудня 1994 року № 334/94-ВР «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 334/94-ВР) з огляду на невіднесення до складу валового доходу різниці між вартістю відвантаженої на експорт продукції за звичайними цінами, якими, на переконання контролюючого органу, є митна вартість товарів, та їх фактурною (контрактною) вартістю.

Крім того, ДПІ у м. Хмельницькому Хмельницької області ДПС дійшла висновку про порушення позивачем підпункту 5.2.1 пункту 5.2, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону № 334/94-ВР, підпунктів 7.4.1, 7.4.4, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України від 03 квітня 1997 року № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 168/97-ВР), пунктів 138.2, 138.8 статті 138, пункту 150.1 статті 150, пунктів 198.3, 198.6 статті 198, пункту 3 підрозділу 4 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - ПК України) у зв'язку з неправомірним формуванням даних податкового обліку при придбанні робіт з очистки та затарування зерна в Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Агролідер» з огляду на фіктивний характер здійснення розглядуваних господарських операцій. При цьому, обґрунтовуючи свою правову позицію, податковий орган посилався на відсутність у контрагента позивача сертифікату на відповідність послуг із зберігання зерна і продуктів його переробки, що, за доводами відповідача, позбавляє цього суб'єкта господарювання права приймати від позивача зерно на зберігання.

Задовольняючи адміністративний позов частково, суди попередніх інстанцій виходили з наступних мотивів, з якими погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до підпунктів 7.4.1, 7.4.3 пункту 7.4 статті 7 Закону № 334/94-ВР доход, отриманий платником податку від продажу товарів (робіт, послуг) пов'язаним особам, визначається виходячи із договірних цін, але не менших за звичайні ціни на такі товари (роботи, послуги), що діяли на дату такого продажу.

Положення підпункту 7.4.1 поширюються також на операції з особами, які не є платниками податку, встановленого статтею 10 цього Закону, або сплачують податок на прибуток за іншими, ніж платник податку, ставками.

Підпунктом 1.20.1 пункту 1.20 статті 1 Закону № 334/94-ВР передбачено, що якщо цим пунктом не встановлено інше, звичайною вважається ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору. Якщо не доведене зворотне, вважається, що така ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін.

Системний аналіз вказаних законодавчих норм дає підстави для висновку про те, що при визначенні доходу, отриманого платником податку від продажу товарів (робіт, послуг), звичайна ціна та митна вартість, що є умовною розрахунковою величиною, яка розраховується відповідно до положень Митного кодексу України та застосовується при переміщенні товарів через митний кордон України (зокрема для ведення митної статистики), не є тотожними та не можуть бути порівнюваними.

Таким чином, висновок контролюючого органу про те, що доход платника податку від відвантаженої на експорт продукції має визначатись, виходячи з митної вартості експортованих товарів, яка відповідає їх звичайній ціні, не ґрунтується на вимогах чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства, а відтак обґрунтовано визнаний судовими інстанціями помилковим.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно із статтею 1 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-XIV) первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК України.

Так, пунктом 138.2 статті 138 ПК України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

За змістом підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку, не включаються до складу витрат.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Подібні умови формування даних податкового обліку встановлювались і підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону № 334/94-ВР, підпунктами 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97-ВР.

Як з'ясовано судами, реальний характер господарських операцій з придбання позивачем робіт з очистки та затарування зерна в ТОВ «Компанія «Агролідер» підтверджується належним чином складеними видатковими та податковими накладними, актами приймання насіння, актами здачі-приймання робіт (надання послуг), платіжними дорученнями.

Посилання контролюючого органу на відсутність у контрагента позивача сертифікату на відповідність послуг із зберігання зерна і продуктів його переробки, що є порушенням Закону України від 17 травня 2001 року № 2406-III «Про підтвердження відповідності», як на підставу для виключення з податкового обліку сформованих ТОВ «Фруктовий світ» за проведеними з ТОВ «Компанія «Агролідер» операціями даних, колегія суддів не може визнати обґрунтованими з огляду на те, що оцінка поведінки учасників податкових правовідносин здійснюється насамперед із застосуванням норм податкового, а не інших галузей законодавства. Для з'ясування змісту господарської операції необхідно брати до уваги термінологію та вимоги податкового законодавства, а обґрунтування податкових правопорушень не може здійснюватись з посиланням на недотримання норм інших галузей законодавства.

За наведених обставин, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2012 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2012 року такими, що прийняті з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому суд касаційної інстанції не знаходить підстав, які могли б призвести до їх зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому Хмельницької області Державної податкової служби відхилити, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2012 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, встановленими главою 3 розділу IV Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Рибченко А.О.

Судді Карась О.В.

Олендер І.Я.