Справа № 804/2637/15
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2015-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2015 р. Справа № 804/2637/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді при секретарі судового засідання за участю представників сторін від позивача: від третьої особи:Конєвої С.О. ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області до ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_6 про знесення самочинно збудованого сараю, -

ВСТАНОВИВ:

13.11.2012р. Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області (правонаступником якої є Державна архітектурно-будівельна інспекція України в особі Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області) звернулася з адміністративним позовом до ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_6 та просить зобов'язати відповідача,ІНФОРМАЦІЯ_1, знести за власний рахунок самочинно збудовану нею споруду сараю, розташовану у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі заяви третьої особи щодо незаконного будівництва відповідачем (без відповідного дозволу) господарських споруд у домоволодінні, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 посадовими особами позивача 09.08.2012р. була проведена позапланова перевірки відповідача з питань дотримання містобудівного законодавства за результатами якої був складений акт за висновками якого було встановлено, що відповідач виконала будівельні роботи з будівництва господарських будівель (сарай, теплиця) за вказаною адресою без відповідного документу, який дає право виконувати такі будівельні роботи, що є порушенням ст.34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», крім того, сарай побудовано по межі, що є порушенням норм п.3.25 ДБН-360-92** - «для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0м.». 09.08.2012р. посадовими особами позивача було складено припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, а саме: до 31.12.2012р. зобов'язано відповідача подати декларацію про готовність об'єкта (теплиці) до експлуатації та відповідно до ст. 38 вищевказаного Закону усунути порушення вимог будівельних норм, державних стандартів та правил (п.3.25 ДБН 360-92**) у термін до 01.09.2012р., який отриманий відповідачем 09.08.2012р. За інформацією головного державного інспектора ДАБК станом на 01.09.2012р. вимоги припису в частині усунення порушення п.3.25 ДБН 360-92** відповідачем виконані не були. Окрім того, позивач посилається і на те, що самочинне будівництво сараю відповідачем порушує права сусідів тим, що атмосферні опади з даху споруди потрапляють на земельну ділянку та змивають родючий шар землі, а сама споруда затінює земельну ділянку, що перешкоджає займатись вирощуванням сільськогосподарських культур. З огляду на невиконання відповідачем припису у добровільному порядку, неможливість перебудови сараю без його знесення, позивач просить зобов'язати відповідача знести за власний рахунок самочинно збудовану споруду сараю, розташовану за вищевказаною адресою згідно до вимог ст. 376 ЦК України, ст.38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив його задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, однак надав до суду клопотання про розгляд справи без її участі (а.с.225).

Також 23.04.2015р. відповідачем до канцелярії суду були надані письмові заперечення на позов у яких відповідач проти позову заперечувала, у письмових запереченнях зазначила, що позивач не з'ясував питання можливості здійснення відповідачем відповідної перебудови зведених ними споруд у відповідності до державних норм і будівельних правил та чи згодні вони провести таку перебудову; згідно Порядку прийняття в експлуатацію об'єктів самочинного будівництва, затвердженого наказом Мінрегіонрозвитку від 24.06.2011р. №91 встановлено процедуру прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом індивідуальних (садових) житлових будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та ІІ категорії складності,побудованих до 31.12.2009р. без дозволу на виконання будівельних робіт; відповідно до наказу Мінрегіонрозвитку від 09.08.2012р. №404 не належать до самочинного будівництва нежитлові прибудови, а отже, вважає, що дозвіл на будівництво сараю не вимагається. Окрім того, відповідач вказує і на те, що ОСОБА_6 впритул до її спірної прибудови був побудований собачий вольєр всупереч санітарним та екологічним нормам, а земля вкрита тротуарною плиткою, отже, прибудова аж ніяк не заважає вирощувати на цій землі сільськогосподарські культури і вода з даху не змиває верхній родючий шар грунту з урахуванням того, що водозлив з даху відведений на сторону відповідача.

Представник третьої особи проти позову заперечувала, просила позов позивача задовольнити.

Згідно ч.4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Враховуючи наведене, подане відповідачем клопотання про розгляд справи за її відсутності, строки розгляду і вирішення справи, встановлені ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України, вислухавши думку представників сторін щодо можливості розгляду справи без участі відповідача, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача за наявними у справі доказами.

За клопотанням представника позивача, проти якого не заперечував представник третьої особи, у судовому засіданні 29.04.2015р. у порядку процесуального правонаступництва згідно до вимог ст.55 Кодексу адміністративного судочинства України судом було здійснено заміну позивача, у зв'язку з припиненням Інспекції ДАБК у Дніпропетровській області і переходу її повноважень до Департаменту ДАБІ у Дніпропетровській області та в подальшому до ДАБІ України, з урахуванням повноважень позивача, визначених Положенням про ДАБІ України затвердженого постановою КМУ від 09.07.2014р. №294 - на Державну архітектурно-будівельну інспекцію України в особі Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області (а.с.208-211,232-240).

У ході судового розгляду справи судом встановлені наступні обставини у справі.

09.08.2012р. на підставі заяви ОСОБА_6 від 03.08.2012р. щодо незаконного (без відповідного дозволу) будівництва господарських споруд у домоволодінні, розташованому за адресою: АДРЕСА_1, згідно до вимог ст.41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядку здійснення архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою КМУ №553 від 23.05.2011р. посадовими особами позивача була проведена позапланова перевірка з питань дотримання відповідачем вимог містобудівного законодавства за результатами якої був складений акт за висновками якого встановлено, що ОСОБА_5 у 2000р. виконала будівельні роботи з будівництва господарських будівель (сарай, теплиця) за вказаною адресою без відповідного документа, який дає право виконувати такі роботи, що є порушенням ст.34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Крім того, сарай побудовано по межі, що є порушенням норм п.3.25 ДБН-360-92** «Для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0м». (а.с.14, 20).

На підставі вищевказаного акту перевірки, посадовими особами позивача 09.08.2012р. було складено припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил за яким було зобов'язано відповідача усунути виявлені порушення, а саме:

- у термін до 31.12.2012р. подати декларацію про готовність об'єкта до експлуатації відповідно до наказу №91 від 26.06.2011р. (теплиця);

- відповідно до ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» усунути порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил (п.3.25 ДБН 360-92**) у термін до 01.09.2012р. (а.с.17).

Відповідач вищевказані вимоги припису в частині усунення порушення п.3.25 ДБН 360-92** за інформацією головного державного інспектора Дніпропетровського відділу контролю та державного нагляду від 06.09.2012р. не виконала станом на 01.09.2012р. (а.с.38).

Позивач посилається на те, що збудована відповідачем самочинно будівля сараю у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 є самочинним будівництвом здійсненим без відповідного дозволу, таке будівництво порушує права сусідів тим, що атмосферні опади з даху споруди потрапляють на земельну ділянку та змивають родючий шар землі, а сама споруда затінює земельну ділянку, що перешкоджає займатись вирощуванням сільськогосподарських культур, відповідач у добровільному порядку відмовилася від виконання вимог припису від 09.08.2012р. щодо усунення виявлених порушень в частині усунення порушень п.3.25 ДБН 360-92**, перебудова сараю неможлива без його знесення, а тому позивач просить зобов'язати відповідача знести за власний рахунок самочинно збудовану будівлю сараю згідно до вимог ст.376 ЦК України та ст.38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Заслухавши представників сторін, які брали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про відсутність обгрунтованих правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно Положення про Інспекцію Державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області, затвердженого наказом ДАБІ України від 02.06.2011р. №22, яке діяло на момент виникнення спірних відносин, основними завданнями інспекції є здійснення державного архітектурно-будівельного контролю за дотриманням вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих і будівельних робіт, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів; здійснення державного контролю за дотриманням законодавства, стандартів, проектних рішень, нормативів, норм, порядків і правил у сфері житлово-комунального господарства; здійснює у межах своїх повноважень державний контроль за дотриманням суб'єктами у сфері житлово-комунального господарства правил і норм технічної експлуатації житлових будинків, користування прибудинковими територіями та правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків; проводити перевірки відповідності виконання підготовчих та будівельних робіт, будівельних матеріалів, виробів і конструкцій, що застосовуються при будівництві об'єктів, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил, технічним умовам, затвердженим проектним вимогам (рішенням); відповідно до покладених на інспекцію завдань,Інспекція ДАБК має право в установленому порядку, зокрема, видавати обов'язкові до виконання приписи щодо усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил; здійснювати контроль за виконанням виданих приписів про усунення порушень (а.с.28-37).

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності визначено Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідно до ч.2 ст.8 вказаного Закону, планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленому законодавством порядку.

Згідно ч.1,2 ст. 38 Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» у разі виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа відповідної інспекції державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.

У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, інспекція державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням.

За рішенням суду самочинно збудований об'єкт підлягає знесенню в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, з компенсацією витрат, пов'язаних із знесенням об'єкта, за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) таке самочинне будівництво.

Замовником робіт із знесення зазначеного об'єкта є інспекція державного архітектурно-будівельного контролю, за позовом якої прийнято відповідне рішення суду.

Виконання рішення суду, що набрало законної сили, щодо знесення самочинно збудованого об'єкта здійснюється відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

В той же час, за приписами ч.4,7 статті 376 ЦК України встановлено, що, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Також, відповідно до п.24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.06.2012р. №6 «Про практику застосування судами ст.376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.

В інших випадках, суд за позовом відповідного державного органу чи органу місцевого самоврядування може на підставі частини сьомої статті 376 ЦК зобов'язати забудовника здійснити перебудову житлового будинку, будівлі, споруди або іншого об'єкта нерухомості, який побудовано чи будується з істотними відхиленнями від проекту або з істотним порушенням основних будівельних норм і правил, у тому разі, коли таке будівництво суперечить суспільним інтересам, порушує права інших осіб, коли порушення будівельних норм і правил є істотним, а також є технічна можливість виконати перебудову.

Якщо технічна можливість перебудови об'єкта нерухомості відсутня або забудовник відмовляється від такої перебудови, суд, незалежно від поважності причин відмови, за позовом зазначених органів або особи, права чи інтереси якої порушено таким будівництвом, ухвалює рішення про знесення житлового будинку або іншого нерухомого майна.

Відмовою забудовника від перебудови слід вважати як його заяву про це, так і його дії чи бездіяльність щодо цього, вчинені до або після ухвалення рішення суду про зобов'язання здійснити перебудову.

А за приписами п.22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.06.2012р. №6 «Про практику застосування судами ст.376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Системний аналіз наведених вище норм свідчить про те, що у разі встановлення порушення суб'єктом містобудівної діяльності здійснення самочинного будівництва об'єктів нерухомого майна без відповідного дозволу, відповідний орган державної влади наділений повноваженнями на звернення з позовом до суду щодо знесення самочинно збудованого об'єкта нерухомого майна, як крайній захід, і лише тоді коли використані всі передбачені законодавством України заходи реагування за чотирьох умов, а саме: за умови складання припису щодо усунення порушень вимог містобудівного законодавства шляхом надання можливості відповідачеві для проведення відповідної перебудови; за умови, що вказане будівництво суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб; за умови відсутності можливості проведення перебудови самочинно збудованого нерухомого майна; за умови, якщо особа, яка здійснила самочинне будівництво відмовляється від проведення такої перебудови, при цьому, відмовою забудовника від перебудови слід вважати як його заяву про це, так і його дії чи бездіяльність щодо цього, вчинені до або після ухвалення рішення суду про зобов'язання здійснити перебудову.

Ухвалою Вищого адміністративного Суду України від 22.01.2015р. у цій справі було встановлено, що позивачем не доведено, що вичерпані всі заходи для приведення об'єкта будівництва в належний стан та нанесення відповідачем шкоди суспільним інтересам чи інтересам інших осіб самочинним будівництвом сараю, а також позивачем не доведено неможливості перебудови відповідачем такого об'єкту(а.с.159-160).

Так, виконуючи вимоги вищевказаної ухвали Вищого адміністративного Суду України від 22.01.2015р. у цій справі, судом у ході судового розгляду даної справи досліджувалося питання щодо неможливості здійснення відповідної перебудови самочинно збудованого відповідачем сараю на земельній ділянці, яка перебуває у власності відповідача (на чому наполягав представник позивача, як на одну із підстав для зобов'язання відповідача вчинити дії по знесенню сараю), заподіяння шкоди суспільним інтересам чи інтересам інших осіб, відмови забудовника від проведення перебудови та із наданих суду документів та пояснень представників позивача і третьої особи не було встановлено заподіяння будь-якої шкоди суспільним інтересам чи інтересам інших осіб, в тому числі і інтересам третьої особи - ОСОБА_6

Посилання представників позивача та третьої особи про неможливість проведення перебудови самочинно збудованого відповідачем сараю жодними доказами не підтверджені.

При цьому, як зазначив представник позивача, позивач не звертався до суду з позовом до відповідача про зобов'язання відповідача щодо проведення відповідної перебудови згідно до вимог ч.4, ч.7 ст.376 ЦК України, а, відповідно, і відмова відповідача від проведення перебудови жодними доказами не підтверджена.

Також і представником третьої особи суду не надано доказів щодо заподіяння шкоди правам та інтересам третьої особи відповідачем внаслідок самочинно збудованого сараю (без відповідного дозволу) з урахуванням того, що вказаний об'єкт нерухомого майна побудовано на земельній ділянці, яка належить відповідачеві, що підтверджено копією акту на право приватної власності на землю та не заперечувалося самим представником третьої особи у ході судового засідання.

Як пояснив представник третьої особи, третя особа також не зверталася за захистом її порушених прав та інтересів самочинним будівництвом сараю у встановленому законодавством порядку упродовж 2012-2014р.р., при цьому, представник третьої особи в судовому засіданні не зміг надати доказів на підтвердження заподіяння третій особі відповідачем будь-якої шкоди зазначеним самочинним будівництвом сараю.

Частина 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України покладає обов'язок позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.

Відповідно до ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

У ході судового розгляду даної справи представником позивача не надано жодних доказів неможливості проведення передумови відповідачем самочинно збудованого сараю, не надано доказів вжиття позивачем заходів щодо звернення до відповідача з позовом про зобов'язання здійснити перебудову самочинно збудованого сараю у порядку, встановленому ст.376 ЦК України, а, відповідно, не надано і жодних доказів на підтвердження відмови відповідача у проведенні такої перебудови.

Також, як представником позивача, так і представником третьої особи не підтверджено жодними доказами заподіяння шкоди суспільним інтересам чи іншим особам, зокрема, і третій особі - ОСОБА_6 вказаним самочинним будівництвом сараю з урахуванням того, що вказаний об'єкт збудований на земельній ділянці, яка належить відповідачеві на праві приватної власності згідно державного акту на право приватної власності на земельну ділянку (а.с.25).

Отже, земельна ділянка, на якій збудований відповідачем сарай - об'єкт нерухомості, є об'єктами права власності відповідача, а за приписами ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

При цьому, судом не приймаються до уваги доводи представника позивача про те,що атмосферні опади з даху споруди потрапляють на земельну ділянку третьої особи та змивають родючий шар землі, а сама споруда затінює земельну ділянку, що перешкоджає займатися вирощуванням сільськогосподарських культур, оскільки як вбачається із доданих до заперечень відповідача фотокарток споруди сараю видно, що водозлив з даху самочинно збудованого сараю відведений на земельну ділянку, яка належить відповідачеві,а на земельній ділянці третьої особи збудований собачий вольєр з навісом(а.с.229).

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що опади з сараю, який побудований на земельній ділянці відповідача не потрапляють на земельну ділянку відповідача через відведений водозлив, а тому не відбувається ні змиву родючого шару землі третьої особи, ні затінення земельної ділянки третьої особи з урахуванням того, що третя особа на земельній ділянці, яка примикає до сараю відповідача побудувала собачий вольєр з навісом, а відповідно, доводи представників позивача та третьої особи щодо затінення земельної ділянки третьої особи та змивання атмосферними опадами родючого шару грунту, що перешкоджає третій особі займатися вирощуванням сільськогосподарських культур, є неспроможними.

Окрім того, слід зазначити, що за умови наявності між відповідачем та третьою особою спору з приводу користування суміжними земельними ділянками та будівлями, які на них розташовані, за наявності порушень прав та інтересів третьої особи саме відповідачем, третя особа не позбавлена права на звернення до компетентного суду у встановленому законодавством порядку.

Між тим, як вказав представник третьої особи, упродовж 2012-2014р.р. третя особа щодо захисту своїх прав та інтересів з приводу усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою зазначеним будівництвом відповідачем сараю до компетентного суду не зверталася, що свідчить про те, що будь-яке заподіяння шкоди інтересам третьої особи у ході проведення будівництва сараю відповідачем відсутнє.

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про зобов'язання відповідача знести за власний рахунок самочинно збудовану будівлю сараю є крайньою мірою та позивачем не вичерпано всіх заходів, визначених вищенаведеними нормами чинного законодавства для приведення об'єкта самочинного будівництва у належний стан шляхом зобов'язання відповідача здійснити відповідну перебудову та не доведено належними та допустимими доказами неможливості проведення перебудови сараю, заподіяння шкоди суспільним інтересам чи інтересам інших осіб зазначеним будівництвом, у тому числі не надано і доказів заподіяння шкоди зазначеним будівництвом і третій особі, а тому, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є передчасними та такими, що не відповідають вимогам та умовам, що передують заявленню такого позову у відповідності до ст.376 ЦК України, ст.38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст.19 Конституції України.

Також слід зазначити, що, вирішуючи спір у даній справі, адміністративним судом була врахована і правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 17.12.2014р. №6-137цс14, яка є обов'язковою для врахування судами першої інстанції згідно до вимог ст.244-2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч.4 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 71,86, 94, 122, 160, 161, 162, 163,167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області до ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_6 про знесення самочинно збудованого сараю - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції з одночасним направленням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня проголошення постанови або протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови відповідно до вимог ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду набирає законної сили у порядку та у строки, визначені ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений - 05.05.2015р.

Суддя С.О. Конєва