Справа № 822/837/15
Суддя: Матущак В.В.
Дата ухвалення: 2015-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/837/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2015 року м. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіМатущака В.В.
при секретаріГук В.В.
за участі:представника позивача: ОСОБА_3, представника відповідача: Ткачук М.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_5 до Красилівської об'єднаної державної податкової інспекції про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

фізична особа - підприємець ОСОБА_5 звернулась до суду з адміністративним позовом до Красилівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення №від 28.11.2014.

Позивач вважає, що податкове повідомлення-рішення, є протиправним та таким, що суперечить законодавству з питань оподаткування. Вказані податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню, оскільки при їх прийнятті відповідач дійшов висновків, які не відповідають фактичним обставинам справи про завищення ФОП ОСОБА_5 суми податкового кредиту з ПДВ за липень 2014 по операціях, що фактично не здійснювались в межах господарської діяльності. Факт здійснення господарських операцій з контрагентaми підтверджується первинними бухгалтерськими документами, а податковим органом не спростовано, що дані операції не пов'язані з провадженням господарської діяльності. Тому позивач вважає, що він у відповідності до вимог чинного податкового законодавства України правомірно сформував податковий кредит з ПДВ у липні 2014.

В судовому засіданні представник позивача позивні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов в повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечила, вважає позовні вимоги необґрунтованими, оскаржуване позивачем податкове повідомлення-рішення законним, оскільки факт порушення позивачем вимог Податкового кодексу України, встановлений під час перевірки позивача та зафіксований в акті №1877/1702/НОМЕР_1 від 14.11.2014.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, які знаходяться в матеріалах справи, суд дійшов висновків про задоволення адміністративного позову, виходячи з наступного.

Позивач - ФОП ОСОБА_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрована виконавчим комітетом Старокостянтинівської міської ради 10.04.2007 та взята на податковий облік в органах державної податкової служби 10.04.2007 за №8280. Позивачу відповідно до свідоцтва про реєстрацію платника ПДВ від 12.04.2007 №100034734, виданого Старокостянтинівською ОДПІ та 30.11.2012 видане нове свідоцтво №200085535 у зв'язку зі зміною місцезнаходження, індивідуальний податковий номер платника ПДВ НОМЕР_1.

Відповідачем на підставі наказу №973 від 23.10.2014 та направлення №24 від 23.10.2014 проведена невиїзна позапланова документальна перевірка фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, достовірності формування показників податкової декларації з податку на додану вартість за липень 2014 по взаємовідносинах з ТОВ "Про Сервіс" та ТОВ "Голден-Марк". За результатами проведеної перевірки відповідачем складений акт №1877/1702/НОМЕР_1 від 14.11.2014.

Відповідач у висновках вказаного акту перевірки зазначив, що фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5 в порушення п.198.6 ст.198, п.200.1, п. 200.2 ст.200, п. 201.1 ст.201 Податкового кодексу України за перевірений період занижено суму податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету в розмірі 17390,00 грн.; порушення ст.44, п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України, оскільки не забезпечила надання посадовим особам контролюючого органу документів, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності.

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем прийняте податкове повідомлення-рішення від 28.11.2014 форми "Р" № по податку на по податку на додану вартість на суму 26085,00 грн. (основний платіж - 17390,00 грн., штрафна санкція - 8695, 00 грн.).

Суд встановив, що фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5 в липні 2014 віднесено до витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування в розмірі 17390,00 грн. по господарським операціям з ТОВ "Про Сервіс" та ТОВ "Голден-Марк".

На підтвердження правомірності віднесення вказаних витрат, позивачем не надано під час перевірки документальних підтверджень та пояснень, щодо достовірності формування показників податкової декларації з ПДВ за липень 2014 по взаємовідносинах з ТОВ "Про Сервіс" та ТОВ "Голден-Марк".

Підставою для визначення податкового зобов'язання по податку на додану вартість є, викладені в акті перевірки №1877/1702/НОМЕР_1 від 14.11.2014, висновки відповідача щодо заниження позивачем суми податкового зобов'язання внаслідок операцій з поставок товару від ТОВ "Про Сервіс" та ТОВ "Голден-Марк" у липні 2014, які на думку контролюючого органу фактично не здійснювалися в межах господарської діяльності суб'єкта господарювання та реальний характер яких документально не підтверджений.

Досліджуючи правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, суд враховує наступні обставини.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Отже, господарська операція повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Відповідно до п.138.2 ст.138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Підпункт 139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України передбачено, що не включаються до складу витрат, витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку. Пункт 198.6 ст.198 Податкового кодексу України передбачає, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Статтею 1 Закону України від 16 липня 1999 "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, згідно положень яких первинні документи - письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Згідно п. 2.4 Положення первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ; назва документа (форми); код форми; дата і місце складання; зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі); посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Дія контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Так судом встановлено, що між ТОВ "Про Сервіс" (далі - Постачальник) та ФОП ОСОБА_5 (далі - Покупець) був укладений договір поставки №3/0404 від 04.04.2014, згідно якого Постачальник зобов'язаний передати Покупцеві у власність, а Покупець зобов'язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, прийняти й оплатити узгоджене сторонами обладнання, запчастини, комплектуючі та інше (надалі іменується "товар").

Між ТОВ "Голден-Марк" (далі - Постачальник) та ФОП ОСОБА_5 (далі - Покупець) був укладений договір поставки №2/14-ТМЦ від 27.05.2014, згідно якого Постачальник зобов'язаний передати, а Покупець оплатити та прийняти обладнання в складі та кількості, узгоджених сторонами на кожну партію товару.

На підтвердження виконання зобов`язань по договорах поставки №3/0404 від 04.04.2014 в судовому засіданні позивачем, надані наступні податкові та видаткові накладні: №102 від 17.07.2014 на загальну суму поставки з ПДВ - 18836,30грн., №45 від 10.07.2014 на загальну суму поставки з ПДВ - 11694,05 грн., №26 від 04.07.2014 на загальну суму поставки з ПДВ - 33642,90 грн., по договору поставки №2-14-ТМЦ від 27.05.2014: №68 (№РН-0822-01) від 22.08.2014 на загальну суму поставки з ПДВ - 5009,00 грн., №29 (№РН-0807-02) від 07.08.2014 на загальну суму поставки з ПДВ - 20671,00 грн., №120 (№РН-0730-02) від 30.07.2014 на загальну суму поставки з ПДВ - 3600,00 грн., №119 (№РН-0717-04) від 17.07.2014 на загальну суму поставки з ПДВ - 5040,00 грн., №28 (№РН-0704-02) від 04.07.2014 на загальну суму поставки з ПДВ - 14830,00 грн., №30 (№РН-0710-03) від 10.07.2014 на загальну суму поставки з ПДВ - 3674,00 грн.

Поставка товару здійснювалася на умовах самовивозу та за власний кошт (ЕХW-склад м. Київ).

Дослідивши надані документи, суд вважає, що первинні документи складені відповідно до чинного законодавства, підтверджують товарність та реальність здійснення господарської діяльності позивача, його оплату та використання у господарській діяльності.

Відповідно до п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно п.198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 даної статті встановлено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (п.198.3 ст.198).

Згідно п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними.

Форма та порядок заповнення податкової накладної передбачені ст.201 ПК України, відповідно до п.201.1 якої платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках обов'язкові реквізити, перелік яких наведений у даному пункті.

Згідно п.201.4 ст.201 ПК України податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця.

Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця (п.201.6 ст.201).

Відповідно до п.201.10 ст.201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином Податковим кодексом України визначено, що нарахування податкового кредиту здійснюється на підставі податкової накладної, яка сама по собі є достатньою підставою для нарахування податкового кредиту за умови її відповідності вимогам законодавства.

В судовому засіданні досліджені податкові та видаткові накладні та встановлено, що в оформлених первинних бухгалтерських документах відсутні порушення.

Також в судовому засіданні були досліджені договір оренди приміщення по АДРЕСА_1 №003/14 від 02.01.2014, укладений між КСП "Пожежтехніка" та ФОП ОСОБА_5, акт приймання-передачі вищезазначеного приміщення відповідно до договору оренди №003/14 від 02.01.2014; договір поставки №1201-13ДП від 12.01.2013, укладеного між ФОП ОСОБА_5 та Науково-виробниче ТОВ "Астрон", документи на підтвердження виконання зобов`язань по договору поставки №1201-13ДП від 12.01.2013, що підтверджує подальше використання придбаного у ТОВ "Про Сервіс" та ТОВ "Голден-Марк" товару.

Суд робить висновок, що наявними в матеріалах справи доказами спростовується висновок податкового органу, що укладені позивачем договіри не спрямовані на реальне настання правових наслідків. Позивачем, як доказ здійснення господарських операцій, були надані суду належним чином засвідчені копії документів, які відповідають вимогами первинності в розумінні статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", і є підставою для бухгалтерського та податкового обліку.

Суд також звертає увагу на те, що чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов'язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації, наявності чи відсутності основних фондів у останнього. Законодавством не передбачено обов'язку покупця перевіряти у продавця місцезнаходження майна, наявність трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів та іншого майна, економічно необхідного для здійснення господарської операції. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх податкових зобов'язань, оскільки чинним законодавством така відповідальність не передбачена.

Податковий кодекс України не ставить у залежність виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншими суб'єктами господарювання. Несплата продавцем чи його контрагентом податку на додану вартість до бюджету, у разі фактичного здійснення господарської операції, не впливає на формування податкового кредиту покупцем та не є підставою для позбавлення останнього права на відшкодування цього податку, якщо він виконав усі передбачені законом умови отримання такого відшкодування і має всі документальні підтвердження розміру заявленого податкового кредиту.

Окрім того, під час укладення договорів контрагенти позивача були зареєстровані у встановленому законом порядку, свідоцтво платників ПДВ на момент виконання договірних зобов'язань були чинними.

Невиконання контрагентом своїх податкових зобов'язань тягне відповідальність та негативні наслідки тільки для цієї особи. Ця обставина не є підставою для позбавлення позивача як платника ПДВ права на його відшкодування у разі, коли цей платник виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження.

Суд спростовує твердження відповідача стосовно не надання до Красилівської ОДПІ під час проведення перевірки документів, які підтверджують здійснення ФОП ОСОБА_5 господарських операцій із ТОВ "Про Сервіс" та ТЛОВ "Голден-Марк", так як відповідно до листа №6413/К від 06.10.2014 позивачем на запит контролюючого органу від 18.09.2014 було надано копії підтверджуючих документів на 150 сторінках. Даний факт не заперечувався відповідачем.

Суд зазначає, що наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не можуть бути підставою для висновків про відсутність господарської операції, або не підтвердження первинними документами вчинених операцій, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю дійсно мали місце.

Отже, наявними в матеріалах справи доказами спростовуються висновки податкового органу щодо нездійснення господарських операцій з контрагентом, викладені в акті перевірки.

Враховуючи, що під час розгляду справи було спростовано висновки податкового органу щодо порушення позивачем вимог податкового законодавства, тому відсутні і підстави для застосування до нього штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 8695,00 грн.

Таким чином, суд вважає, що податкове повідомлення - рішення від 28.11.2014 № форми "Р" є протиправним та підлягає скасуванню.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, в межах та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. ст. 11, 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Частиною 2 статті 71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на викладені норми відповідачем не доведена правомірність спірного податкового повідомлення-рішення, а отже позовні вимоги позивача про визнання його протиправним та скасування слід задовольнити.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись ст.ст.158-163,186,254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 28.11.2014 Красилівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Хмельницької області.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_5 суму понесені судові витрати в розмірі 182 (сто вісімдесят дві) грн. 70 коп.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Хмельницький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 18 травня 2015 року

Суддя/підпис/В.В. Матущак
"Згідно з оригіналом" Суддя В.В. Матущак