Справа № 2а-681/12/0970
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2015-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2015 р. Справа № 106928/12/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Носа С. П.,

суддів - Яворського І. О., Сапіги В. П.;

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2012 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Долинської об'єднаної державної податкової інспекції про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

05 березня 2012 року Івано-Франківським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до Долинської об'єднаної державної податкової інспекції про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення № /0 від 09 березня 2010 року та № /0 від 09 березня 2010 року; зобов'язання Долинської ОДПІ на підставі наданого суду власного розрахунку розміру виплаченої заробітної плати найманим працівникам здійснити перерахунок податкового зобов'язання зі сплати податку з доходів фізичних осіб, фіксованого податку та штрафних санкцій в розмірі 11678,00 грн., донарахованого контролюючим органом згідно вказаних рішень.

В обґрунтування вимог позовної заяви вказано, що сума заборгованості із фіксованого податку, податку з доходів фізичних осіб та нарахованих штрафних санкцій в розмірі 11678,00 грн., згідно оскаржуваних повідомлень-рішень, на думку позивача та її представника, є необґрунтованою, оскільки її розрахунок проведено податковим органом на підставі недостовірних даних, наданих Долинською міжрайонною прокуратурою та викладених в акті перевірки від 02 березня 2010 року.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2012 року в задоволенні позову відмовлено.

Зазначену постанову мотивовано тим, що сума основного зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, фіксованого податку та штрафні санкції податковим органом в повідомленнях-рішеннях від 09 березня 2010 року розраховані правомірно та до перерахунку не підлягають.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, позивачем - ОСОБА_1, подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що судом першої інстанції прийнятті оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, а тому, колегія суддів, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності, в порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Встановлено, що з 01 березня 2010 року по 02 березня 2010 року Долинською об'єднаною державною податковою інспекцією проведено позапланову виїзну перевірку суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 з питань дотримання останньою вимог податкового законодавства при виплаті заробітної плати найманим працівникам за період з 01 серпня 2008 року по 19 лютого 2010 року.

За результатами перевірки складено акт № 378/171/НОМЕР_1 від 02 березня 2010 року, в якому зафіксовано, що позивач займалася роздрібною торгівлею з лотків на ринках та сплачувала фіксований податок шляхом отримання патенту. При цьому, всупереч вимогам п.п. 8.1.1, 8.1.2 п. 8.1 ст.8 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» та ст. 14 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий прибуток з громадян» при здійсненні виплати заробітної плати найманим працівникам не перераховувала до бюджету у встановленому розмірі податок з доходів фізичних осіб та не повідомила податковий орган про внесення відповідних змін до патенту.

На підставі вищевказаного акту перевірки податковим органом прийняті повідомлення-рішення за № /0 та № від 09 березня 2010 року, якими позивачу відповідно донараховано 1850,00 грн. фіксованого податку на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності та 9828,00 грн. податку з доходів найманих працівників, з яких 3276,00 грн. за основним платежем та 6552,00 грн. нарахованими штрафними санкціями. В день прийняття вищеназваних повідомлень-рішень від 09 березня 2010 року отримані ОСОБА_1, що підтверджується підписом останньої на корінцях даних рішень.

Відповідно до п.п. 8.1.1. та п.п. 8.1.2. п. 8.1 ст. 8 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» податковий агент, який нараховує (виплачує) оподаткований дохід на користь платника податку, утримує податок від суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену ст. 7 цього Закону.

Згідно ст. 14 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи, мають право самостійно обрати спосіб оподаткування доходів, одержаних від цієї діяльності, за фіксованим розміром податку шляхом придбання патенту за умови, якщо кількість осіб, які перебувають у трудових відносинах з таким громадянином - платником податку, включаючи членів його сім'ї, які беруть участь у підприємницькій діяльності не перевищує п'яти; валовий доход такого громадянина від самостійного здійснення підприємницької діяльності або з використанням найманої праці за останні 12 календарних місяців, що передують місяцю придбання патенту, не перевищує семи тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; громадянин здійснює підприємницьку діяльність з продажу товарів і надання супутніх такому продажу послуг на ринках та є платником ринкового збору згідно з законодавством. Доходи такого громадянина, одержані від здійснення підприємницької діяльності оподатковуються у загальному порядку.

У разі коли платник податку здійснює підприємницьку діяльність з використанням найманої праці або за участю у підприємницькій діяльності членів його сім'ї, розмір фіксованого податку збільшується на 50 відсотків на кожну особу. У такому випадку платник податку має право самостійно доплатити 50 відсотків від суми встановленого фіксованого податку з розрахунку на кожну додаткову особу та повідомити про це податковий орган, який зобов'язаний внести відповідні зміни до патенту в строки, передбачені для його видачі.

Встановлено, що на підставі наведеного відповідачем прийняті повідомлення-рішення № /0 та № від 09 березня 2010 року.

Крім цього, згідно постанови Долинського районного суду від 06 серпня 2010 року ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності в зв'язку з дійовим каяттям та закрито відносно неї кримінальну справу, порушену за ознаками злочинів, передбачених ч. 1 ст. 172 та ч. 1 ст. 366 КК України.

Частиною 4 ст.72 КАС України встановлено, що вирок суду в кримінальній справі або постанова суду в справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою. Таким чином факт порушення позивачем вимог податкового законодавства доказуванню не підлягає.

Згідно ст.45 КК України однією з умов дійового каяття є повне відшкодування особою, яка вчинила злочин, завданих нею збитків або усунення заподіяної нею шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 28 Кримінально-процесуального Кодексу України закриття провадження у кримінальній справі у зв'язку з дійовим каяттям, не звільняє особу від обов'язку відшкодувати в установленному порядку матеріальні збитки, завдані нею державним, громадським організаціям або громадянам.

Згідно постанови Долинського районного суду від 28 травня 2010 року внаслідок неперерахування до бюджету у встановленому розмірі податку з доходів фізичних осіб та неподання відомостей про виплачені доходи найманим працівникам, ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.163-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Із змісту даної постанови вбачається, що вину у вчиненні вказаного правопорушення позивачем повністю визнано та сплачено 3276,00 грн. - нарахованого контролюючим органом основного зобов'язання податку з доходів фізичних осіб.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що в ході розгляду кримінальної справи позивач не оспорювала розмір завданої нею шкоди, зазначений у постанові суду.

При цьому суд вважає необґрунтованим твердження позивача про те, що акт перевірки від 02 березня 2010 року досліджувався Долинським районним виключно як письмовий доказ вини підсудної, а не як доказ цивільного позову, оскільки згідно приписів ст. 64 КПК України при розгляді кримінальної справи суд зобов'язаний встановити розмір шкоди, завданої злочином.

Із ухвали апеляційного суду Івано-Франківської області від 21 жовтня 2010 року вбачається, що ОСОБА_1 не заперечувала щодо здійснення нею відшкодування завданої шкоди у випадку пред'явлення їй уповноваженими органами вимог про сплату певних коштів.

Також суд першої інстанції вірно зазначив, що оскільки суму основного зобов'язання з податку на доходи найманих працівників в розмірі 3276,00 грн. позивачем сплачено в повному обсязі, відтак, розрахунок штрафних санкцій в розмірі 6552,00 грн., проведений податковим органом на вказану суму основного зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб є правомірним.

Узагальнюючи викладене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв'язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про відсутність підстав для задоволення позову.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції визнає, що судом першої інстанції, при вирішенні даного публічно-правового спору, правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 158-160, 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2013 року в справі № 2а-681/12/0970 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя: С. П. Нос

Судді: І. О. Яворський

В. П. Сапіга