Справа № 489/1851/15-а
Суддя: Коваленко І. В.
Дата ухвалення: 2015-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа №489/1851/15-а
номер провадження 2-а/489/143/15
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2015 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.

секретаря Коденко К.В.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Овчарук А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва (далі - УПФ) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії

в с т а н о в и в:

У березні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у здійсненні йому перерахунку та виплаті йому основної та додаткової пенсії в повному обсязі, зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплатити йому основної та додаткової пенсії в повному обсязі з 01.02.2012 без обмеження в десять прожиткових мінімумів.

У обґрунтування позову вказав, що є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії та інвалідом другої групи за хворобою, яка пов'язана із роботами в зоні відчуження. Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - постанова КМУ № 1210) зобов'язано здійснити перерахунок пенсій, призначених особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, до набрання чинності цією постановою, за матеріалами пенсійних справ. Після перерахунку пенсії з 01.02.2012 розмір його пенсії перевищує десять прожиткових мінімумів, однак відповідачем її виплата не проводиться в повному розмірі. Після звернення до УПФ отримав відповідь, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів.

У судовому засіданні позивач позов підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала та заперечувала проти задоволення.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи і оцінивши зібрані у ній докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Із матеріалів адміністративної справи вбачається та встановлено судом, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії та інвалідом другої групи за хворобою, яка пов'язана із роботами в зоні відчуження, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 та вкладкою № НОМЕР_2 до посвідчення.

ОСОБА_1 знаходиться на обліку в УПФ та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 15.01.2002.

16.02.2015 позивач звернувся до УПФ із заявою про надання розрахунку пенсії з 01.02.2012 згідно постанови КМУ № 1210 та пояснень щодо обмеження розміру виплаченої пенсії.

Із відповіді відповідача від 20.02.2015 № 3325/02 видно, що пенсія позивачу перерахована відповідно до підпункту 4 пункту 3 Порядку обчислення пенсії особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою КМУ № 1210, виплатний розмір якої з 01.02.2012 складає 8776,30 грн. На підставі положень статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної реформи» вказаний розмір пенсії обмежено виплатою в 8220,00 грн.

Відповідно до статті 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Статтею 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено, що особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Положеннями частини першої та третьої статті 54 Закону встановлено, що пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної реформи», який набув чинності з 01.10.2011, максимальний розмір пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством) призначених (перерахованих) відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

01.01.2012 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», пунктом 1 якої затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Порядок).

Представник відповідача пояснила, що з урахуванням вказаної Постанови позивачу було здійснено перерахунок пенсії, після якого розмір пенсійної виплати (основної та додаткової) склав 8776,30 грн. Станом на 01.02.2012 прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність становив 822 гривні, тому з урахуванням обмежень Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної реформи» виплата розміру пенсії позивачу становила 8220,00 грн. У 2013 році на підставі довідки МСЕК розмір пенсії збільшено до 9333,00 грн., а з наданням нової довідки про заробітну плату у зоні відчуження до 11136,00 грн. Проте, з урахуванням обмежень встановлених вказаним Законом станом на 01.02.2013 розмір пенсійної виплати обмежено 8940,00 грн., а з 01.12.2013 - 9490,00 грн., що підтвердила розпорядженнями УПФ.

Позивач вважає таке обмеження неправомірним, оскільки відповідно до пункту 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної реформи» обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія призначена до набрання чинності цим Законом.

Між тим з такими доводами позивача суд не погоджується.

Як встановлено судом, на момент набрання чинності Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної реформи» (01.10.2011) розмір нарахованої позивачу складав 6694,17 грн. і до 01.02.2012 не перевищував десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Таким чином, обмеження встановлені наведеним Законом не вплинули на розмір пенсійної виплати позивачу на дату набрання чинності цим Законом.

Щодо доводів позивача які гуртуються прикінцевих положеннях Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної реформи», суд вважає їх помилковими.

Пунктом 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної реформи» передбачено, що обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія призначена до набрання чинності цим Законом.

Цим пунктом також встановлено, що якщо внаслідок прийняття цього Закону розмір пенсії зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

Отже, положення наведеного Закону встановлюють неможливість обмеження виплати розміру пенсії, встановленого до набрання ним чинності. Водночас, положення цього Закону не обмежують застосування статті 2 цього Закону у разі зміни розміру пенсії під час його дії, оскільки це призведе до виплати пенсій пенсіонерам одного соціального статусу в різних розмірах, що є недопустимим.

Щодо розміру пенсійної виплати, нарахованої відповідачем відповідно до постанови Ленінського районного суду м.Миколаєва від 30.05.2011, це також не є підставою для не застосування положень статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної реформи».

Як вбачається із матеріалів справи з січня 2012 року відповідач розмір пенсії позивача встановив з урахуванням змін в законодавстві, зокрема, пункту 3 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» в яким встановлено, що у 2012 році норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2012 рік.

Як зазначив Конституційний Суд України у рішенні від 26.12.2011 N 20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 19.03.2013 по справі № 21-53а13 та 05.11.2013 по справі № 21-293а13 порядок та строки нарахування пенсій можуть бути змінені за умов іншого законодавчого регулювання.

Враховуючи встановлені обставини та наведенні норми матеріального права, правові висновки Конституційного Суду України та Верховного суду України, суд вважає, що застосовуючи до позивача, встановлені Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної реформи» обмеження у виплаті пенсії, відповідач діяв у відповідності до статті 19 Конституції України, а томі відсутні підстави для задоволення позову.

Щодо поновлення позивачу строку звернення до суду, такий строк з огляду на причини його пропуску, статус та стан здоров'я позивача, підлягає поновленню на підставі статті 100 КАС України.

Керуючись статтями 7-12, 70, 71, 159, 161-163 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_1 - строк звернення до суду.

У задоволенні позову Позов ОСОБА_1 про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Ленінський районний суд міста Миколаєва протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя І.В.Коваленко

Повний текст постанови

підписано 22.05.2015