Справа № 804/16061/13-а
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2015-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Кальника В.В.
при секретарі Шкуті А.А.
представника позивача Лебідь О.П.
представника відповідача Зінченка В.Ю.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов у повному обсязі.
Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, просив у задоволенні позовних вимог відмовити.
Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наступне.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що відповідно до п.3.3.6.1 Плану контрольно-ревізійної роботи ДФІ в Дніпропетровській області на II квартал 2013 року та на підставі направлення від 29.08.2010 № 1225-11, виданого начальником ДФІ в Дніпропетровській області Качаном Р.В., головним державним фінансовим інспектором відділу інспектування органів державної влади ДФІ в Дніпропетровській області Царан А.М. проведено ревізію сільського бюджету, фінансово-господарської діяльності Лобойківської сільської ради Петриківського району за період з 01.01.2011р. по 31.05.2013р. За результатами перевірки складено акт №08-22/7 від 30.08.2013р.
Перевірку законності використання земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів сільської ради, проведено вибірковим способом за період з 01.01.2011р. по 31.05.2013 р.
В ході перевірки питання законності використання земель с. Лобойківка було досліджено питання забезпечення пам'яток археології та земель історико-культурного призначення на території Лобойківської сільської ради.
В ході ревізії направлено запит від 19.07.2013р. № 810-14/814 до відділу культури, туризму, національностей та релігій Петриківської райдержадміністрації та отримано відповідь від 31.07.2013 № 2199/13-31, згідно з якою на території Лобойківської сільської ради знаходиться 21 курган.
За наданими сільської ради у ході ревізії інформаціями з'ясовано, що станом на 31.05.2013р. рішення про прийняття на баланс пам'яток археології (курганів), які знаходяться на території сільської ради, не прийнято, і, як наслідок, облік курганів не ведеться, з жодним землекористувачем, на території якого знаходяться кургани, охоронні договори не укладено, чим не дотримано ст.23, п.3 ст.25 Закону України від 08.06.2000 № 1805-ІП «Про охорону культурної спадщини».
Отже, позивач вважає, що з боку сільської ради не забезпечено належний захист об'єктів культурної (археологічної) спадщини від загрози знищення, руйнування або пошкодження, чим не дотримано п.1 ст. 24, п.3 с.32 Закону України від 08.06.2000 №1805-ІІІ «Про охорону культурної спадщини» та ст. 7 Закону України від 18.03.2004 №1626-ІУ «Про охорону археологічної спадщини», п. 5 ст. 31 Закону України від 21.05.97 № 280/97- ВР «Про місцеве самоврядування в Україні».
Крім того, у ході обстежень курганів, що знаходяться на території Лобойківської сільської ради, комісією сільської ради встановлено, що 1 курган, який знаходяться на території сільської ради, зруйновано.
Так, при обстеженні курганів, які знаходяться на території Лобойківської сільської ради, встановлено, що курган № 6004, загальною вартістю 403416,0 грн., зруйнований. Користувача земельної ділянки, на якій знаходиться розорений курган, встановити не є можливим.
Таким чином, фінансова інспекція дійшла висновку, що внаслідок недотримання вимог п.1 ст.24, п.3 ст.32 Закону України «Про охорону культурної спадщини» та ст.7 Закону України «Про охорону археологічної спадщини», нанесено збитки державі на загальну суму 403416,0 гривень.
Також, вибірковим способом було проведено ревізію розрахунків за спожиті комунальні послуги за період з 01.01.2012р. по 31.05.2013р.
Ревізією розрахунків за комунальні послуги встановлено, що протягом періоду, що підлягав ревізії, на підставі укладених угод сільській раді надавалися послуги постачання електричної та теплової енергії.
У ході ревізії з метою документального підтвердження виду, обсягу і якості послуг, які надавались сільській раді, проведено зустрічну звірку в дочірньому підприємстві обласного комунального підприємства «Дніпротеплоенерго» «Петриківкатеплоенерго».
Так, зустрічною звіркою встановлено, що у періоді, що підлягав ревізії, ДП «Петриківкатеплоенерго» надавало сільській раді послуги по постачанню теплової енергії для опалення будівель та споруд, які перебувають на балансі сільської ради (будівлі сільської ради, будівлі дитячого садку та будівлі будинку культури).
Облік споживання теплової енергії здійснювався розрахунковим способом та з 01.03.2012 (по будівлі дитячого садку та будинку культури) - за показниками приладів обліку теплової енергії.
За результатами зустрічної звірки встановлено, що станом на 31.05.2013р. за даними бухгалтерського обліку ДП «Петриківкатеплоенерго» рахується дебіторська заборгованість сільської ради за надані послуги теплопостачання у загальній сумі 317141,87 грн., яка на момент завершення зустрічної звірки не погашена.
Співставленням даних зустрічної звірки з даними бухгалтерського обліку та фінансової звітності сільської ради встановлено, що кредиторська заборгованість у загальній сумі 317141,87 грн. з ДП «Петриківкатеплоенерго» у сільській раді не обліковується, що є порушенням п.35 ст.116 Бюджетного кодексу, п.1, п.5 ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п.2.1 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88.
Зазначене порушення призвело до заниження кредиторської заборгованості у ф.№7м за травень 2013 року за КЕКВ 2271 «Оплата теплопостачання» на суму 317141,87 гривень, що є порушенням п.1 ст.3 Закону України ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п.1.2 Порядку №44, зі змінами, внесеними наказом МФУ від 17.12.2012 №1339.
Ухвалою Вищого адміністративного суду від 26 березня 2015 року у справі № К/800/7224/15 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.02.2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07.10.2014 року у справі за позовом Лобойківської сільської ради Петриківського району до Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області, третя особа Петріківська районна державна адміністрація Дніпропетровської області, про скасування вимоги відмовлено.
Підставою відмови стало те, що касаційна скарга на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07.10.2014 року надіслана скаржником з пропуском строку на касаційне оскарження.
Згідно частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позивач при винесенні обов'язкової до виконання вимоги в частині усунення порушення на суму 403416,00 грн., діяв не у межах наданих йому повноважень та не на підставі чинного законодавства.
Також, з матеріалів справ вбачається та підтверджено представником позивача, що порушення, зазначене у п. 3 вимоги від 05.09.2013 року, на момент звернення з позовом, було відшкодовано частково, а саме на суму 199 819,73 грн. (317141,87 грн. - 199819,73 грн. =117322,14 грн.).
Представник відповідача в судовому засіданні повідомив про виконання п. 3 вимоги від 05.09.2013 року, а саме про відображення у бухгалтерському обліку та звітності сільської ради заборгованості у розмірі 117322,14 грн., більш того, на теперішній час здійснено погашення заборгованості, що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями платіжних доручень.
Крім того, в силу Положення про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23 квітня 2011 року № 499/2011, зазначена інспекція є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.
Згідно пп.4 п. 4 Положення Держфінінспекція України, відповідно до покладених на неї завдань, вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших службових осіб підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.
Згідно з п.6 Положення Держфінінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.
Також, Положенням установлено, що у разі, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, Держфінінспекція України має право звернутися до суду в інтересах держави.
Зазначені норми узгоджуються з приписами п.7 ст.10 Закону №2939, згідно з якими органу державного фінансового контролю надано право пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.
З наведених положень нормативно-правових актів вбачається, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.
При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.
Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання.
Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.
На підставі наведеного, суд зазначає про наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки (завдану матеріальну шкоду).
В порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки.
В даній справі, що розглядається, ДФІ у Дніпропетровській області пред'явлено позовні вимоги, які вказують на виявлені збитки, їхній розмір та необхідність їх стягнення.
Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за відповідним позовом органу державного фінансового контролю, вони не можуть бути стягнуті за адміністративним позовом про зобов'язання вчинити певні дії.
Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена колегією суддів судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 15 квітня 2014 року (справи №№ 21-40а14, 21-63а14), 13 травня 2014 року (справа № 21-89а14,) 18 вересня 2014 року (справа №21-332а14), 28 жовтня 2014 року (справа №21-462а14).
Керуючись статтями 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 18 травня 2015 року.

Суддя В.В. Кальник