Справа № 2а-1102/12/0970
Суддя: Ємельянова В.І.
Дата ухвалення: 2015-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.05.2015р. К/800/31040/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Ємельянової В.І.,

Рецебуринського Ю.Й., Стародуба О.П.,

за участю секретаря судового засідання Іванової Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Управління державної служби охорони при Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2014 року по справі № 2а-1102/12/0970

за позовом Івано-Франківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до Управління державної служби охорони при Управлінні Міністерства

внутрішніх справ України в Івано-Франківській області

про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2012 року Івано-Франківське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до суду з позовом до Управління державної служби охорони при Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21 травня 2012 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з Управління державної служби охорони при Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області на користь позивача адміністративно-господарські санкції в сумі 96931,77 грн. та пеню в сумі 58,16 грн.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21 травня 2012 року залишити в силі.

Перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 3 статті 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» № 875-ХІІ від 21 березня 1991 року із змінами та доповненнями, підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 19 вказаного Закону для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округляється до цілого значення.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій інвалідів, фізичною особою, яка використовує найману працю, інвалідів, для яких це місце роботи є основним.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, в яких за основним місцем роботи працює 8 і більше осіб, реєструються у відповідних відділеннях Фонду соціального захисту інвалідів за своїм місцезнаходженням і щороку подають цим відділенням звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів.

Статтею 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Згідно з частиною 1 статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною 2 вказаної статті Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що неналежне інформування центру зайнятості про наявність вільних робочих місць для інвалідів, а саме неподання звітів за формою № 3-ПН про наявність вакансій для інвалідів державній службі зайнятості за спірний період, є порушенням вказаних норм матеріального права та підставою для застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що звіт форми 3-ПН про наявність вакантних посад для осіб з обмеженими фізичними можливостями, відповідачем до Івано-Франківського міського центру зайнятості подавався лише у вересні 2011 року. Докази подання цих звітів у січні-серпні та жовтні-грудні 2011 року відсутні. Івано-Франківський міський центр зайнятості почав здійснювати направлення відповідачу інвалідів для працевлаштування саме після подання вказаного звіту у вересні 2011 року. Інформація про наявність вільних робочих місць для інвалідів розміщувалась в обласній газеті «Галичина», але лише у вересні та жовтні 2011 року.

Таким чином, аналізуючи зазначені вище норми чинного законодавства та встановивши фактичні обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог Івано-Франківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів про стягнення з Управління державної служби охорони при Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів у 2011 році та пені.

Аналогічна правова позиція зі спірного питання висловлена Верховним Судом України у постановах від 9 листопада 2013 року № 21-200а13, від 19 листопада 2013 року № 21-397а13, від 28 січня 2014 року № 21-476а13 та від 27 травня 2014 року № 21-119а14.

Посилання в касаційній скарзі відповідача на те, що законодавство України ставить певні обмеження за рівнем фізичної підготовки та станом здоров'я щодо можливості прийняття на службу до органів міліції, тому для таких роботодавців норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів повинен розраховуватися виходячи з середньооблікової чисельності лише вільнонайманих працівників, робота яких не пов'язана зі шкідливими, важкими умовами праці та з підвищеною небезпекою є безпідставними.

Суд касаційної інстанції зазначає, що норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів повинен розраховуватися відповідачем, виходячи з середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік (тобто від загальної чисельності працюючих).

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 4 липня 2011 року № 21-159а11 та від 9 грудня 2014 року № 21-523а14.

Суд апеляційної інстанції не допустив порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судового рішення чи вчиненні процесуальних дій, а тому у відповідності до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2014 року - без змін.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Управління державної служби охорони при Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ємельянова В.І.

Судді Рецебуринський Ю.Й.

Стародуб О.П.