Справа № 823/557/15
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2015-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/557/15 Головуючий у 1-й інстанції: Гарань С.М. Суддя-доповідач: Глущенко Я.Б.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Глущенко Я.Б.,

суддів Пилипенко О.Є., Романчук О.М.,

при секретарі Строяновській О.В.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_2,

представника ТОВ «Укр Євро Трейд» - Кузнєцова Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_5 до Соснівського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фаворит-2003» про виключення з актів опису та зняття арешту з майна, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Євро Трейд» на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 23 березня 2015 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 звернувся у суд із позовом до Соснівського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції, за участю третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фаворит-2003», в якому просив виключити певне майно із актів опису від 05 березня 2015 року, складених державним виконавцем, та зняти арешт з цього майна.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 23 березня 2015 року позов задоволено.

Не погоджуючись із постановою суду, особа, яка не брала участі у розгляді справи, - Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Євро Трейд», - подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, постанова суду - скасуванню, а провадження в адміністративній справі - закриттю, з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що даній справі притаманні ознаки публічно-правового спору, і що дії відповідача при проведенні опису й арешту майна та складанні актів від 05 березня 2015 року суперечать положенням Закону України «Про виконавче провадження», оскільки описано та накладено арешт на майно, яке не належало боржнику за виконавчим провадженням.

Проте, з таким висновком суду не можна погодитися.

Судом установлено, що в Соснівському відділі державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції перебуває виконавче провадження № 22194383 з примусового виконання наказу Господарського суду Черкаської області № 02/1699 від 11 червня 2012 року про стягнення з ТОВ «Фаворит-2003» на користь ТОВ «Укр Євро Трейд» суми боргу в розмірі 519 179,55 грн.

У рамках вказаного виконавчого провадження постановою Соснівського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції від 23 грудня 2014 року було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, яка на праві приватної власності належить ТОВ «Фаворит-2003» та заборонено її відчуження.

05 березня 2015 року державним виконавцем Соснівського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції проведено опис та арешт майна, яке перебувало у вищевказаній квартирі, про що складено відповідні акти.

Вважаючи, що дії по проведенню опису та арешту майна були вчинені державним виконавцем з перевищенням повноважень, визначених Законом України «Про виконавче провадження», оскільки в акти опису і арешту майна було включено майно, яке належить йому на праві приватної власності і є предметами побутового споживання, позивач звернувся до адміністративного суду з даним позовом.

Обговорюючи вимоги позивача, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку, у тому числі, органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» визначені обов'язки і права державних виконавців.

Згідно вказаної статті, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

До обов'язків державного виконавця, згідно вказаної норми, належить, зокрема, здійснення заходів, необхідних для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного у виконавчому документі; здійснення цих заходів лише у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і Законом України «Про виконавче провадження».

Пунктом 5 частини 3 статті 11 цього Закону передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Положеннями частин 1, 5 статті 52 цього Закону визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Згідно з частиною 1 статті 57 цього Закону арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до частини 2 приведеної норми арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Частиною 5 цієї норми встановлено, що про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Згідно з частиною 1 статті 60 вказаного Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до статті 321 Цивільного кодексу України держава гарантує непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Враховуючи, що позивач обґрунтовує свої вимоги наявністю в нього права власності на майно, щодо якого проведено опис та на яке накладено арешт, під час вирішення такого спору з'ясуванню підлягають обставини щодо підстав набуття права власності на спірне майно. Відтак, позовні вимоги є приватноправовими.

Судом першої інстанції не враховано, що публічно-правовими є лише спори між особою, на майно якої накладено арешт у виконавчому провадженні, і яка не є боржником у цьому провадженні, та органом державної виконавчої служби - суб'єктом владних повноважень з приводу рішень, дій чи бездіяльності, прийнятих (вчинених) під час проведення опису та арешту майна, що не пов'язані з визнанням права власності на арештоване майно.

З огляду на предмет та підстави позову, суд апеляційної інстанції зазначає, що за захистом своїх прав та інтересів у даному випадку ОСОБА_5 повинен звертатися до загального місцевого суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, адже спірне питання в даній справі фактично полягає у встановленні належності описаного та арештованого державним виконавцем майна до його власності чи до власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Фаворит-2003».

Цей висновок узгоджується із положеннями статей 15, 16 Цивільного кодексу України, згідно з якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, у спосіб визнання права та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Тобто, даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Наведені висновки також узгоджуються із правовою позицією, висловленою Вищим адміністративним судом України, зокрема, в постанові від 26 лютого 2015 року (касаційне провадження №К/800/42723/13).

Вищезазначене не було враховано місцевим судом, що є порушенням норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи, адже суд помилково відкрив провадження в адміністративній справі та вирішив її по суті за правилами адміністративного судочинства.

Отже, доводи апеляційної скарги частково знайшли підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, а тому постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження в адміністративній справі - закриттю.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 198 та на підставі ч. 1 ст. 203, п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову суду і закрити провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст.ст. 157, 160, 195, 196, 198, 203, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Євро Трейд» задовольнити частково.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 23 березня 2015 року скасувати.

Провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_5 до Соснівського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фаворит-2003» про виключення з актів опису та зняття арешту з майна закрити.

Роз'яснити ОСОБА_6, що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддяЯ.Б. Глущенко
суддя О.Є. Пилипенко
суддяО.М. Романчук

(Повний текст ухвали складений 18 травня 2015 року.)

.

Головуючий суддя Глущенко Я.Б.

Судді: Пилипенко О.Є.

Романчук О.М