Справа № 3/269А
Суддя: Заверуха О.Б.
Дата ухвалення: 2015-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2015 року Справа № 142077/11/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Заверухи О.Б.,

суддів - Качмара В.Я., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Львівхім» на постанову Господарського суду Львiвської областi від 29 серпня 2007 року у справі за позовом Державної податкової адміністрації у Львівській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Постачання та сервіс ЛТД», Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Селіон» про визнання недійсним договору та стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2007 року Державна податкова адміністрація у Львівській області (надалі - ДПА у Львівській області) звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Постачання та сервіс ЛТД» (надалі ТзОВ «Постачання та сервіс ЛТД»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Селіон» (надалі - ТзОВ «Компанія Селіон»), в якому просила визнати недійсним договір постачання товару від 17.07.2007 року та застосувати наслідки передбачені статтею 208 Господарського кодексу України.

Постановою Господарського суду Львівської області від 29.08.2007 року позов задоволено повністю.

Не погодившись з вищенаведеною постановою, ВАТ «Львівхім» подало апеляційну скаргу, в якій просить змінити оскаржувану постанову в частині підстав визнання договору недійсним - визнати договір поставки недійсним, а в задоволенні решти позовних вимог відмовити.

З матеріалів справи слідує, що згідно мотивувальної частини ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.10.2007 року, до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів залучено ВАТ «Львівхім» відповідно до ст. 53 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.01.2008 року постанову суду першої інстанції скасовано. Позов задоволено частково. Визнано недійсним договір постачання товару від 17.01.2007 року, укладений між ТзОВ «Постачання та сервіс ЛТД» та ТзОВ «Компанія Селіон». В задоволенні позову в частині застосування наслідків, передбачених ст. 208 Господарського кодексу України відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2011 року постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.01.2008 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Доводи апеляційної скарги ВАТ «Львівхім» обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, оскільки суд першої інстанції порушив норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги представник ВАТ «Львівхім» покликається на те, що суд першої інстанції, не залучивши товариство до участі у справі, вирішив питання про його права, інтереси та обов'язки. Крім того, вважає договір постачання укладений 17 січня 2007 року фіктивним.

За відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки таку може бути вирішено на основі наявних у ній доказів (ч. 1 ст. 197 КАС України із змінами і доповненнями, внесеними згідно із Законом України від 07.07.2010 року N 2453-VI), що є достатнім для розгляду даної справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

З матеріалів справи слідує, що 17.01.2007 року між ТзОВ «Постачання та сервіс ЛТД» та ТзОВ «Компанія Селіон» був укладений договір постачання товару.

У відповідності до п. 1.1. договору продавець зобов'язався передати у власність покупцю товар, а покупець зобов'язався прийняти цей товар на умовах договору, а саме у м. Жовква Львівської області протягом 30 днів з дня підписання договору (п. 3.1.). Право власності на поставлений товар переходить до покупця з моменту підписання сторонами видаткової накладної (п. 3.2.). Копія видаткової накладної №РН-0000024/01 на поставку автомобільних шин в кількості 9143 шт. на загальну суму 202056 грн. датована 24.01.2007р. (а.с.15-16,21-23).

Приймаючи оскаржувану постанову суд першої інстанції дійшов висновку що даний договір був укладений сторонами з метою приховування від оподаткування прибутків та доходів і є недійсним, як і господарське зобов'язання, що виникло на його підставі, із стягненням в дохід держави усього, отриманого сторонами за таким зобов'язанням.

Стосовно таких висновків суду першої інстанції викладених в оскаржуваній постанові колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Згідно з ч. 1 ст. 208 цього Кодексу якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням, а у разі виконання зобов'язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що положення ст. ст. 207 та 208 Господарського кодексу України слід застосовувати з урахуванням того, що правочин, який вчинено з метою завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, водночас суперечить моральним засадам суспільства, а тому згідно з ч. 1 ст.203 та ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України є нікчемним, тобто, недійсним в силу закону, у зв'язку з чим визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Органи державної податкової служби, вказані в абз. 1 ст.10 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» можуть на підставі п. 11 цієї статті звертатись до судів з позовами про стягнення в доход держави коштів, одержаних за правочинами, вчиненими з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства, посилаючись на їхню нікчемність. У разі задоволення позову висновок суду про нікчемність правочину має міститись у мотивувальній, а не в резолютивній частині судового рішення.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку щодо необхідності закриття провадження у справі в частині позовних вимог щодо визнання недійним господарського зобов'язання, що виникло між ТзОВ «Постачання та сервіс ЛТД» та ТзОВ «Компанія Селіон» на підставі п. 1 ч. 1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України.

Разом з тим, колегія вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що договір від 17.01.2007 р. укладався сторонами з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства - з метою приховування від оподаткування прибутків та доходів.

Як слідує із специфікації (а.с.17-20), що є додатком до іншого договору постачання товару, датованого 17.05.2007 р., вона, як і видаткова накладна №РН-0000024/01 від 24.01.2007 р. (а.с.21-23) не містить опису автомобільних шин, достатнього для їх ідентифікації (назви протектора, моделі тощо).

В матеріалах справи не знаходить підтвердження факт наявності у постачальника вказаної кількості автомобільних шин, наявності у відповідачів складу в м. Жовква, у який підлягала здійсненню поставка; фактичної доставки відповідачами автомобільних шин у вказаній кількості до м. Жовква. Поряд з тим, ДПА у Львівській області ствердила, що за вказаний період ТзОВ «Компанія Селіон» взагалі не декларувала податкових зобов'язань.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази відображення вказаної господарської операції у бухгалтерському обліку відповідачів, видачі ТзОВ «Компанія Селіон» на користь ТзОВ «Постачання та сервіс ЛТД» податкової накладної, докази проведення оплати по договору від 17.01.2007 р., оформлення довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей, тощо.

Водночас, рішенням господарського суду Львівської області по справі №3/212 від 12.09.2007р., що набрало законної сили, встановлено, що фактично поставка по спірному договору не відбувалася, право власності на автомобільні шини в кількості 9143 шт. ТзОВ «Постачання та сервіс ЛТД» не належить (а.с.66-68).

Відтак, наведені обставини свідчать про те, що господарські зобов'язання по спірному договору його сторонами фактично не виконувались: розрахунок за вказаний в договорі від 17.01.2007 р. товар не проводився, а сам товар ТзОВ «Постачання та сервіс ЛТД» не передавався, тому оспорюваний договір від 17.01.2007 року є фіктивним та був укладений без наміру створення правових наслідків з метою протиправного заволодіння автомобільними шинами, які належать іншій особі, що стверджується рішенням господарського суду Львівської області від 25.06.2007 року.

Згідно з ч. 1 ст. 208 ГК України, якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням, а у разі виконання зобов'язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

Тобто, для застосування наслідків, передбачених у ч. 1 ст. 208 Господарського кодексу України, необхідною умовою є реальне виконання хоча б однією з сторін господарського зобов'язання.

За наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що позовні вимоги щодо застосування наслідків передбачених ст. 208 Господарського кодексу України є підставними та обґрунтованими, відтак правомірно були задоволені судом першої інстанції.

Щодо наявності у ВАТ «Львівхім» права на оскарження постанови суду першої інстанції, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

З матеріалів справи слідує, що ВАТ «Львівхім» на стадії судового розгляду, не було стороною чи іншою особою, яка бере участь у даній адміністративній справі, проте подало апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції.

Згідно мотивувальної частини ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.10.2007 року, до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів залучено ВАТ «Львівхім» відповідно до ст. 53 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія судів зазначає, що відповідно ст.626 Цивільного Кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Договір поставки від 17.01.2007 року укладений між ТзОВ «Постачання та сервіс ЛТД» та ТзОВ «Компанія Селіон» є двостороннім, відтак колегія суддів зазначає, що права та обов'язки за цим договором виникають лише у сторін договору, які і несуть передбачену законодавством відповідальність, в даному випадку передбачену ст. 208 Господарського кодексу України.

Водночас, ВАТ «Львівхім» не було стороною цього договору поставки, а також у нього не було жодних правовідносин з ТзОВ «Постачання та сервіс ЛТД» та ТзОВ «Компанія Селіон» щодо виконання умов цього договору.

Посилання апелянта на акт прийому - передачі майна по договору оренди складу для зберігання майна від 22.02.2007 року, відповідно до якого ДПА у Львівській області передало на зберігання ВАТ «Львівхім» автошини в кількості 9143 штук, колегія суддів не бере до уваги, оскільки відносини щодо зберігання ВАТ «Львівхім» шин та встановлення їх власника не є предметом спору в даній адміністративній справі.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судове рішення у даній адміністративній справі не порушує прав та інтересів ВАТ «Львівхім», відтак не бере до уваги доводи апеляційної скарги та її обгрунтування.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувану постанову в частині задоволення позовних вимог щодо визнання недійним господарського зобов'язання, що виникло між ТзОВ «Постачання та сервіс ЛТД» та ТзОВ «Компанія Селіон» слід скасувати із закриттям провадження в цій частині, а в решті оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Львівхім» задовольнити частково.

Постанову Господарського суду Львiвської областi від 29 серпня 2007 року у справі № 13/165А в частині задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору постачання товару від 17.07.2007 року скасувати із закриттям провадження по справі в цій частині.

В решті постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, що беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: О.Б. Заверуха

Судді: В.Я. Качмар

В.В. Ніколін