Справа № 2а/0307/3891/12
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2015-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2015 року Справа № 876/1165/13

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Глушка І.В., Макарика В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Волинської обласної ради на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 25 грудня 2012 року в адміністративній справі за позовом Волинського міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері до Волинської обласної ради, третя особи на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Артіль» про визнання протиправними та скасування рішення та акту,

В С Т А Н О В И В :

Волинський міжрайонний прокурор з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері (далі - Прокурор) звернувся з позовом до Волинської обласної ради (далі - обласна рада), третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Артіль» (далі - ТзОВ «Артіль») про визнання протиправним та скасування рішення № 10/71 від 12.03.2012 року про надання Товариству з обмежено відповідальністю «Артіль» гірничий відвід площею 58,5 га терміном дії до 05.02.2029 року для розробки Малоосницького родовища базальтів та виданий на підставі цього рішення акт № 36 від 14.03.2012 року.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 25 грудня 2012 року позовні вимоги задоволено. Визнано протиправними та скасовано рішення Волинської обласної ради № 10/71 від 12 березня 2012 року про надання гірничого відводу Товариству з обмеженою відповідальністю «Артіль», акт про надання гірничого відводу Товариству з обмеженою відповідальністю «Артіль» № 36 від 14 березня 2012 року.

Із таким судовим рішенням не погодилася Волинська обласна рада та подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що постанова суду прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, в скарзі апелянт вказав, що згідно Кодексу України про надра до компетенції обласних рад у сфері регулювання гірничих відносин належить надання надр у користування для розробки родовищ корисних копалин місцевого значення, гірничі відводи для розробки таких родовищ надаються також обласними радами. При цьому віднесення корисних копалин до загальнодержавного чи місцевого значення здійснюється Кабінетом Міністрів України. Волинська обласна рада при віднесенні базальту Малоосницького родовища до корисної копалини місцевого значення керувалась постановою Кабінету Міністрів України № 827 від 12.12.1994 року та постановою Української територіальної комісії по запасах корисних копалин (протокол № 4547 від 29.04.1986 року), якій доручено визначати напрям використання родовища корисної копалини. Цією постановою Кабінету Міністрів України передбачено, що до корисних копалин місцевого значення належать і інші корисні копалини, що не включені до Переліку корисних копалин загальнодержавного значення. При цьому постановою Української територіальної комісії по запасах корисних копалин визначено, що базальт Малоосницького родовища може використовуватись для виробництва щебеню та бутового каменю та не може використовуватись для легких наповнювачів бетону, а інших напрямків використання корисної копалини даного родовища комісією не визначено. Визначений комісією напрям використання базальтів Малоосницького родовища, а саме: сировина для виробництва бутового каменю не віднесений до Переліку корисних копалин загальнодержавного значення, а тому є іншою корисною копалиною і належить до Переліку корисних копалин місцевого значення. З огляду на це вважає оскаржуване рішення обласної ради та виданий на його підставі акт законними. Апелянт просив скасувати постанову та прийняти нову - про відмову в позові.

Волинською міжрайонною прокуратурою з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері було подано заперечення на апеляційну скаргу Волинської обласної ради. Зазначено, що суд першої інстанції встановив всі обставини, що мають значення для правильного вирішення спору та дав їм належну оцінку. Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам чинного законодавства, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Представники сторін у судове засідання не з'явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 12 березня 2012 року Волинська обласна рада прийняла рішення №10/71 «Про надання гірничого відводу ТзОВ «Артіль», яким цьому товариству надано гірничий відвід площею 58,5 га терміном дії до 05 лютого 2029 року для розробки Малоосницького родовища базальтів, яке розташоване на території Великоосницької сільської ради Маневицького району за межами населених пунктів.

14 березня 2012 року на підставі вказаного рішення ТзОВ «Артіль» видано акт про надання гірничого відводу № 36 терміном дії на 17 років.

На вказане рішення обласної ради та виданий на його підставі акт в.о. Волинського міжрайонного природоохоронного прокурора був внесений протест від 16 липня 2012 року за № 34-349 вих. 12.

Протест прокурора було внесено на розгляд 13 сесії обласної ради 07 листопада 2012 року, однак, жоден з проектів рішення (про відхилення протесту прокурора чи про скасування рішення та виданого на його підставі акту про надання гірничого відводу) не набрали необхідної кількості голосів.

Таким чином протест у встановленому порядку розглянутий не був.

Тому прокурор звернувся до суду із позовом про скасуваня вищевказаних актів.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про незаконність оскаржуваного рішення Волинської обласної ради та виданого на його підставі акту, виходячи з наступного.

Спеціальним законом, який регулює гірничі відносини з метою забезпечення раціонального, комплексного використання надр для задоволення потреб у мінеральній сировині та інших потреб суспільного виробництва охорони надр, гарантування при користуванні надрами безпеки людей, майна та навколишнього природного середовища, а також охорона прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій та громадян є Кодекс України про надра.

Відповідно до статті 13 Кодексу користувачами надр можуть бути підприємства, установи, організації, громадяни України, а також іноземці та особи без громадянства, іноземні юридичні особи.

Статтею 14 Кодексу визначено, що надра надаються у користування для геологічного вивчення, в тому числі дослідно-промислової розробки родовищ корисних копалин загальнодержавного значення.

Згідно з частиною 1 статті 17 Кодексу України про надра гірничим відводом є частина надр, надана користувачам для промислової розробки родовищ корисних копалин та цілей, не пов'язаних з видобуванням корисних копалин. При цьому частиною 1 статті 19 Кодексу визначено, що право на користування надрами засвідчується актом про надання гірничого відводу.

Відповідно до статті 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України.

До компетенції обласних, Київської та Севастопольської міських рад згідно зі статтею 9-1 Кодексу України про надра у порядку, встановленому цим кодексом та іншими законодавчими актами, належить надання надр у користування для розробки родовищ корисних копалин місцевого значення.

Частиною 3 статті 17 Кодексу України про надра передбачено, що гірничі відводи для розробки родовищ корисних копалин місцевого значення надаються Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими радами і підлягають реєстрації в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці.

Згідно з частиною 2 статті 17 кодексу гірничі відводи для розробки родовищ корисних копалин загальнодержавного значення, будівництва і експлуатації підземних споруд та інших цілей, не пов'язаних з видобуванням корисних копалин, надаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 6 Кодексу України про надра корисні копалини за своїм значенням поділяються на корисні копалини загальнодержавного і місцевого значення. Віднесення корисних копалин до корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення здійснюється Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища.

Постановою Кабінету Міністрів України № 827 від 12.12.1994 року «Про затвердження переліків корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення» базальти віднесені до корисних копалин загальнодержавного значення. Крім цього, відповідно до Примітки Переліку корисних копалин загальнодержавного значення, базальт - корисна копалина, що використовується у декількох напрямах. Напрям використання корисної копалини загальнодержавного значення визначається рішенням Державної комісії по запасах корисних копалин.

До повноважень комісії, як вбачається з Приміток до Переліку корисних копалин загальнодержавного значення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 827 від 12.12.1994 року, належить визначення саме напряму використання родовища корисної копалини (в даному випадку базальту) та саме загальнодержавного значення.

З дослідженого судом протоколу засідання Української територіальної комісії по запасах корисних копалин Міністерства геології Української РСР від 29.04.1986 року № 4547 вбачається, що комісією затверджено параметри кондицій для підрахунків запасів базальтів Малоосницького родовища та балансові запаси базальтів для виробництва щебеню та бутового каменю та постановлено, що базальти даного родовища можуть бути використані як сировина для виробництва щебеню та бутового каменю.

Наведене свідчить, що на засіданні даної комісії визначено напрями використання корисних копалин загальнодержавного значення - базальтів Малоосницького родовища саме в якості сировини для виробництва щебеню та бутового каменю.

Проаналізувавши положення статті 6 Кодексу України про надра, суд вважає, що повноваження щодо віднесення корисних копалин до загальнодержавного чи місцевого значення надані лише Кабінету Міністрів України, а також таке віднесення здійснюється саме за критерієм «корисна копалина», а не «сировина для виробництва певних матеріалів».

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що Волинська обласна рада, надаючи ТзОВ «Артіль» гірничий відвід для розробки родовища корисної копалини загальнодержавного значення, а саме базальту, та видавши на його підставі акт про надання гірничого відводу, вийшла за межі наданих їх частиною 3 статті 17 Кодексу України про надра повноважень.

Доводи апелянта щодо наявності двох протилежних довідок: Західного міжрегіонального територіального сектору управління Державного геологічного контролю за веденням робіт з геологічного вивчення та використання надр Державної служби геології та надр України, а також Державної комісії України по запасах корисних копалин при Державній службі геології та надр України, що містять протилежну інформацію щодо можливості віднесення базальтів Малоосницького родовища до корисних копалин загальнодержавного чи місцевого значення, є безпідставними, оскільки жоден з цих органів Кодексом України про надра не наділений повноваженнями щодо віднесення корисних копалин до загальнодержавного чи місцевого значення, таким органом, як зазначалось, є Кабінет Міністрів України.

Оскаржувана постанова є законною та обґрунтованою, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Волинської обласної ради залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 25 грудня 2012 року у справі № 2а/0370/3891/12 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.О. Большакова

Судді І.В. Глушко

В.Я. Макарик

Повний текст виготовлено 12 травня 2015 року