Справа № 153/675/15-а
Суддя: Дзерин М. М.
Дата ухвалення: 2015-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" травня 2015 р. Справа153/675/15-а

Ямпільський районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді Дзерина М.М.

за участю секретаря судового засідання Гулковської Т.Т.

позивача ОСОБА_1

адвоката Снітко В.А.

розглянувши в відкритому судовому засіданні у місті Ямпіль Вінницької області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Ямпільському районі про визнання дій (бездіяльності) протиправними та зобов»язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним позовом. Зазначив, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, та був відряджений й перебував у 30 - кілометровій зоні відчуження з 03 березня 1988 року по 04 квітня 1988 року, включно, та відноситься до категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи. На той час він працював в автотранспортному підприємстві - АТП-10175, яке було перейменовано в АТП-10574, на базі якого було утворене АТП - 10551, та в подальшому ПАТ Ямпільське АТП - 10551. Будучи водієм даного підприємства відповідно з наказом № 134, був направлений у відрядження у місто Чорнобиль, для участі в ліквідації наслідків аварії на АЕС, де перевозив робочих до та від реактора. За час перебування з 03 березня 1988 року по 04 квітня 1988 року йому нараховувалась заробітна плата в трьох кратному розмірі. Після перебування в зоні відчуження він почав часто хворіти різними хворобами. Відповідно до закону як ліквідатор наслідків аварії на ЧАЕС має право вийти на пенсію у 55 років. Для цього потрібні оригінали первинних документів, зокрема транспортні листки і інші первинні документи. Однак, ці документи не збереглись до цього часу, так як їх строк зберігання закінчився. Відповідно до діючого законодавства, він має право на пільгове пенсійне забезпечення із зменшенням пенсійного віку на 5 років, якими користуються особи, які у 1988 році працювали у зоні відчуження не менше 30 календарних днів. 19 січня 2015 року він звернувся до працівників ПФУ у Ямпільському районі, та 21 січня 2015 року, йому було повідомлено, що спори, що виникають із правовідносин за цим законом, вирішуються в судовому порядку і йому необхідно надати до ПФУ документи про підтвердження факту роботи безпосередньо в зоні відчуження у 1988 році не менше 30 календарних днів. Оформити це право в Управлінні пенсійного фонду району у нього не має можливості, в зв'язку з тим, що відсутня довідка про періоди участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, тому він не може скористатися своїм правом на пільгову пенсію, та був вимушений звернутися до Ямпільського районного суду із позовною заявою, про встановлення факту перебування в зоні відчуження при ліквідації наслідків аварії на Чоронобильській АЕС. Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області, від 01 квітня 2015 року, було встановлено факт його участі в зоні відчуження у роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 03 березня 1988 року по 04 квітня 1988 року, а саме, встановлено факт, що він працював водієм здійснюючи перевезення до реактора у місто Чорнобиль, Київської області. З вказаним рішенням Ямпільського районного суду, він звернувся до управління ПФУ України у Ямпільському районі, на що отримав рішення № 8, від 20 квітня 2015 року, про відмову в призначенні пенсії по віку відповідно до ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок аварії на Чоронобильській АЕС, по скільки рішенням Ямпільського районного суду, встановлено лише факт перебування в зоні відчуження без зазначення кількості днів в населених пунктах. З таким висновком управління ПФУ у Ямпільському районі, погодитись не може оскільки рішенням Ямпільського районного суду, від 01 квітня 2014 року, чітко вказано, з якого та по який період часу він перебував у зоні відчуження у роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, працюючи водієм, здійснюючи перевезення до реактора у місті Чорнобиль, Київської області, тобто вказано якому населеному пункті з якого по який період часу він перебував. Дані обставини змушують його звернутись до суду з даним позовом.

Позивач ОСОБА_1 та адвокат Снітко В.А. позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача - управління Пенсійного фонду України в Ямпільському районі Вінницької області позовні вимоги не визнав, рішення просить винести згідно оцінки доказів, які є у справі, з дотриманням рівності перед законом. Справу просить слухати у його відсутність. Про що суду надано письмову заяву від 19 травня вхід.№3093. Також надав заперечення у якому зазначив, що позивач не має права на пільгову пенсію, так як в ході перевірки перебування на роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1988 році протягом 30 календарних днів у зоні відчуження не прослідковується, населені пункти зони відчуження, в яких працював ОСОБА_1, ніде не зазначені. Крім цього, рішенням суду від 01 квітня 2015 року встановлено лише факт перебування позивача у зоні відчуження по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильскій АЕС без зазначення кількості днів у населених пунктах зони відчуження, тому підстав для призначення пенсії по віку ОСОБА_1 не має.

Заслухавши учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи суд встановив наступне.

Судом встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, та був відряджений й перебував у 30 - кілометровій зоні відчуження з 03 березня 1988 року по 04 квітня 1988 року, включно, та відноситься до категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується копією посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1988 році, - (категорія 3), видане 05 січня 1993 року, серії НОМЕР_1. На той час позивач працював в автотранспортному підприємстві - АТП-10175, яке було перейменовано в АТП-10574, на базі якого було утворене АТП - 10551, та в подальшому ПАТ Ямпільське АТП - 10551. Будучи водієм даного підприємства відповідно з наказом № 134, позивач був направлений у відрядження у місто Чорнобиль, для участі в ліквідації наслідків аварії на АЕС, де перевозив робочих до та від реактора. За час перебування з 03 березня 1988 року по 04 квітня 1988 року позивачу нараховувалась заробітна плата в трьох кратному розмірі. 19 січня 2015 року позивач звернувся до працівників ПФУ у Ямпільському районі із заявою про призначення пенсії. 21 січня 2015 року, позивачу було повідомлено, що йому необхідно надати до ПФУ документи про підтвердження факту роботи безпосередньо в зоні відчуження у 1988 році не менше 30 календарних днів. Оформити це право в Управлінні пенсійного фонду району у нього не має можливості, в зв'язку з тим, що відсутня довідка про періоди участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області, від 01 квітня 2015 року, було встановлено факт участі позивача в зоні відчуження у роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 03 березня 1988 року по 04 квітня 1988 року, а саме, встановлено факт, що він працював водієм здійснюючи перевезення до реактора у місто Чорнобиль, Київської області. З вказаним рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області, позивач звернувся до управління ПФУ України у Ямпільському районі. Рішенням №8 від 20 квітня 2015 року, позивачу було відмовлено у призначенні пенсії по віку відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок аварії на Чоронобильській АЕС», по скільки рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області, встановлено лише факт перебування в зоні відчуження без зазначення кількості днів в населених пунктах.

Відповідно до частини 3 статті 65 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Згідно зі статтею 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» довідки про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення є лише підставою для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

З огляду на вищезазначені норми Закону, єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи». Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

За таких обставин, позивач ОСОБА_1 має право на дострокове призначення пенсії, згідно статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно зі ст. 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов'язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме: з рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 01 квітня 2015 року - ОСОБА_1 дійсно брав участь у зоні відчуження у роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 03 березня 1988 року по 04 квітня 1988 року, а саме: працював водієм здійснюючи перевезення до реактора у місті Чорнобиль Київської області.

Відповідно до переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи затверджено Постановою КМ УРСР від 23 липня 1991 року № 106 - місто Чорнобиль, Київської області, відноситься саме до такого населеного пункту.

За правилами ч. 1 ст. 101 Закону "Про пенсійне забезпечення" органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організації і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обгрунтованість їх видачі. Це означає, що перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган.

П. 2 вищевказаної постанови передбачено, що у разі, коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків. Крім того, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Для осіб, які працювали в зоні відчуження, документом, що підтверджує період роботи з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС може бути будь-який документ, виданий у період роботи в зоні відчуження організацією чи установою, розташованими в зоні (первинний документ), в якому зазначені: період роботи, населений пункт чи об"єкт, де проводились роботи. Такими документами можуть бути первинні довідки, первинний табель обліку робочого часу, дорожні листки тощо.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідач при прийнятті рішення про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку, не дотримався критеріїв-принципів обґрунтованості, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення: добросовісності; розумності та пропорційності, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, а тому позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Ямпільському районі про визнання дій (бездіяльності) протиправними та зобов»язання вчинити певні дії підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.15,55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Законом України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне забезпечення», ст.ст. 158-163 КАС України,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати дії управління Пенсійного фонду України в Ямпільському районі, Вінницької області, щодо відмови ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку - протиправними, неправомірними.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Ямпільському районі, Віннницької області, нарахувати та призначити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, пенсію із зниженням пенсійного віку, як учаснику в роботах по ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, з 03 березня 1988 року по 04 квітня 1988 року, - водієм, здійснюючи перевезення до реактора у місті Чорнобиль, Київської області, - з 19 січня 2015 року, з часу первісного звернення з заявою до управління ПФУ України в Ямпільському районі, Вінницької області.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу Адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 Кодексу Адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Головуючий М.М.Дзерин