Справа № 755/5917/13-а
Суддя: Лічевецький І.О.
Дата ухвалення: 2015-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 755/5917/13-а Головуючий у 1-й інстанції: Ластовка Н.Д.
2а/755/142/15 Суддя-доповідач: Лічевецький І.О.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого судді Лічевецького І.О., суддів Грищенко Т.М., Мацедонської В.Е., при секретарі Війтович Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області на постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 19 березня 2015 року адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Черкаській області, про визнання дій протиправними, визнання незаконною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання неправомірними дій та бездіяльності управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Черкаській області щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 15 січня 2013 р. та не направлення йому цієї постанови. Позивач просив також визнати незаконною та скасувати названу постанову.

Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 19 березня 2015 року адміністративний позов задоволено повністю.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, не повне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати вказане судове рішення і прийняти нову постанову про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Перевіривши повноту встановлення місцевим загальним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Київський апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що Дніпровським районним судом м. Києва було ухвалено постанову у справі № 2-а-97 про зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснити виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 54-місячного грошового забезпечення.

08 липня 2011 р. за вказаним судовим рішенням видано виконавчий лист.

26 липня 2011 року державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа та надано боржнику 7-денний термін для його добровільного виконання.

У цей же день, на адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 державним виконавцем направлено вимогу № 29683, якою зобов`язано здійснити виплату позивачеві грошового забезпечення протягом 7 днів з дня отримання вимоги.

Листом № 6/1/263/4 від 19.08.2011 р. боржник за виконавчим провадженням повідомив начальника Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції про неможливість виконання судового рішення у зв`язку з тим, постанова Дніпровського районного суду м. Києва йому не направлялась, а відтак він був позбавлений можливості її оскаржити. Черкаський обласний військовий комісаріат також посилався на те, що на момент звільнення ОСОБА_1 зі служби одноразова грошова винагорода військовослужбовцям не виплачувалась.

18 квітня 2012 р. та 26 квітня 2012 р. державним виконавцем направлялись вимоги, відповідно № 18516 та № 19301, про зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснити виплату позивачеві грошової винагороди.

За даними актів 26.04.2012 р. та від 16.05.2012 р. боржником проігноровано вимоги державного виконавця.

За таких обставин, 26 квітня 2012 р. відповідачем винесено постанову про накладення на Черкаський обласний військовий комісаріат штрафу у розмірі 680 грн.

Постановою від 13.09.2012 р. виконавчий лист № 2-а-97 прийнято до примусового виконання державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Черкаській області.

21 вересня 2012 р. державний виконавець направив боржникові вимогу про зобов`язання негайно виконати рішення суду.

Відповідно до постанови від 08 січня 2013 р. за невиконання судового рішення на ІНФОРМАЦІЯ_2 накладено штраф у розмірі 1 360 грн.

Також, 08.01.2013 р. державний виконавець направив до Соснівського РВ УМВС України в Черкаській області подання № 1292.1-32/3 у якому просив вирішити питання про притягнення до кримінальної відповідальності посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 за умисне виконання його законних вимог та рішень суду.

15 січня 2013 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Названа постанова направлена на адресу Дніпровського районного суду м. Києва, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 листом № 2612.1-32/3 від 14.01.2013 р.

У розгляді цієї справи суд попередньої інстанції дійшов висновку про протиправність дій відповідача та неправомірність спірної постанови з огляду на те, що державним виконавцем не в повному обсязі проведено виконавчі дії.

На думку колегії суддів, зазначений висновок суду є наслідком неповного з`ясування судом обставин справи та неналежного застосування нормативно-правових актів, що регулюють ці правовідносини.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 р. № 606-XIV (надалі за текстом «Закон № 606-XIV»).

За змістом статті 1 Закону № 606-XIV виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 17 Закону № 606-XIV визначено перелік документів, що підлягають виконанню Державною виконавчою службою, до яких належать і виконавчі листи, що видаються судами.
Відповідно до частини другої статті 11 Закону № 606-XIV, державний виконавець здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Пунктом 11 ч.1 ст. 49 Закону № 606-XIV, передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону.

Відповідно до частини 3 статті 75 Закону № 606-XIV у разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Згідно частини третьої статті 49 Закону № 606-XIV про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов`язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Таким чином, прийняттю державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження мають передувати певні дії відносно боржника, послідовність яких визначена Законом № 606-XIV.

Із матеріалів справи вбачається, що усі зазначені дії державним виконавцем були вчинені.

Суд першої інстанції помилково послався на ч. 1 ст. 263 КАС України, якою передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення державний виконавець може звернутися до адміністративного суду першої інстанції із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Наведена норма визначає право державного виконавця на звернення до суду із відповідним поданням, а не його обов`язок.

При цьому, чинне законодавство не ставить в залежність вирішення питання про закінчення виконавчого провадження із тією обставиною, чи скористався державний виконавець наданим йому правом на звернення до суду із поданням.

Помилковим є твердження скаржника про те, що відповідач повинен був вчинити дії щодо звернення стягнення на кошти та інше майно боржника.

Передбачені частиною 1 статті 32 Закону № 606-XIV заходи примусового виконання рішень підлягають застосуванню у разі коли з боржника за виконавчим провадженням підлягають стягненню грошові суми.

Особливості ж виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення визначені ст. 75 Закону № 606-XIV.

Твердження ОСОБА_1 про те, що апеляційну скаргу подано особою, яка не брала участі у справі, колегія суддів не приймає як доказ, з огляду на те, що відповідно до наказу Міністерства юстиції України № 115/5 від 30.01.2015 р. головні управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі перейменовано на головні територіальні управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі.

Оскільки ухвалене у справі судове рішення не відповідає вимогам статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України щодо законності та обґрунтованості, то воно підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 160, 198, 202, 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області задовольнити.

Постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 19 березня 2015 року скасувати та прийняти нову постанову.

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі в 20-ти денний строк з дня складення постанови в повному обсязі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, з подачею документу про сплату судового збору, а також копій касаційної скарги відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі, та копій оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя Т.М.Грищенко

суддя В.Е.Мацедонська

Постанова складена в повному обсязі 19 травня 2015 р.

Головуючий суддя Лічевецький І.О.

Судді: Грищенко Т.М.

Мацедонська В.Е.