Справа № 820/3158/15
Суддя: Бездітко Д.В.
Дата ухвалення: 2015-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

14 травня 2015 р. № 820/3158/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого - Судді Бездітка Д.В.,

при секретарі судового засідання - Ділбарян А.О.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Карпова О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу

за позовом ОСОБА_3

до Червонозаводського відділу Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції

про скасування постанови, зобов'язання вчинити певні дії та зняття арешту ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_3, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до відповідача, Червонозаводського відділу Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, в якому просить суд, з урахуванням уточнень:

- скасувати постанову про стягнення з боржника виконавчого збору винесену Червонозаводським відділом Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції в рамках виконавчого провадження №43157704 від 29.05.2014 р. про стягнення з ОСОБА_3 виконавчого збору в розмірі 44 955 грн. 0 коп. (сорок чотири тисячі дев'ятсот п'ятдесят п'ять гривень 00 копійок);

- зобов'язати Червонозаводський відділ Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції здійснити перерахунок суми виконавчого збору, який підлягає стягненню з ОСОБА_3 в рамках виконавчого провадження № 43157704, виходячи з розміру 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 680,0 грн. (шістсот вісімдесят гривень 00 копійок);

- зняти арешт та заборону відчуження з майна належного ОСОБА_3, накладені постановами Червонозаводського відділу Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 29.04.2014 р. та від 13.05.2014 р. в рамках виконавчого провадження №43157704.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що при винесенні постанови про стягнення з ОСОБА_3 виконавчого збору в розмірі 44955, 0 грн., відповідачем було допущено ряд порушень вимог Закону України «Про виконавче провадження» в частині безпідставного завищення суми виконавчого збору, порушень строків направлення, що фактично унеможливило добровільне виконання та взагалі відкриття такого виконавчого провадження зі стягнення виконавчого збору в період, коли виконання рішення суду було зупинено ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.04.2014 року. На думку позивача спірна постанова підлягає скасуванню, а відповідний виконавчий збір підлягає перерахуванню в порядку ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки позивач у добровільному порядку виконав рішення суду, а стягувач фактично відмовився від виконання. Крім того, позивач зазначив, що на належне йому на праві приватної власності майно накладено арешт та заборону відчуження, у той час як виконавче провадження, у межах якого застосовано таке обтяження, наразі завершено. Позивач наголошує, що незнятий всупереч вимогам Закону України «Про виконавче провадження» арешт та заборона відчуження перешкоджає ОСОБА_3 розпоряджатися належним йому майном.

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, виходячи із доводів позовної заяви та уточненої позовної заяви.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував. Згідно наданих письмових заперечень зазначив, що оскаржувані постанова про стягнення з боржника виконавчого збору та постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження винесені державним виконавцем в законний спосіб та порядок та скасуванню не підлягають.

Розглянувши матеріали справи, вивчивши доводи позову, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 14.01.2014 року було задоволено позов ПАТ «Дельта банк» про солідарне стягнення з ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 заборгованості за кредитним договором.

На виконанні у Червонозаводському відділі державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції знаходилось виконавче провадження № 43157704 з примусового виконання виконавчого листа Жовтневого районного суду м. Харкова № 639/5760/13-ц, виданого 04.04.2014 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь АТ «Дельта банк» суми боргу в розмірі 449550,06 грн., постанова про відкриття виконавчого провадження по якому була винесена 29.04.2014 року(а.с.15).

Відповідно до п. 2 постанови про відкриття виконавчого провадження, позивач повинен був добровільно виконати рішення суду в строк до 06.05.2014 р.

На підставі даних з витягу з інформаційно-пошукової системи «Автомобіль» державним виконавцем прийнято постанову про арешт майна боржника та оголошення його відчуження від 29.04.2014 року.

В рамках виконавчого провадження №43157704 Червонозаводським відділом Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції 29.05.2014 року було винесено постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 10% від суми боргу, що становить суму у розмірі 44955,0 грн. Зазначена постанова була винесена в зв'язку з несплатою в добровільному порядку кредиту ПАТ «Дельта банк» за рішенням суду, а отже стягнення виконавчого збору в розмірі 10% від суми боргу в сумі 44955,0 грн. визначені як майновий спір.

Разом з тим, один з солідарних боржників - ОСОБА_4, оскаржив рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 14.01.2014 року. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 19.03.2014 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. У зв'язку з чим ОСОБА_4 подав касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України на зазначені рішення.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.04.2014 року у справі № 639/5760/13-ц було відкрито касаційне провадження та зупинено виконання рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 14.01.2014 року до закінчення касаційного провадження(а.с.13-14).

Червонозаводським відділом Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції 29.05.2014 року на підставі поданої боржником - ОСОБА_3 заяви про зупинення виконавчого провадження, а також на підставі ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.04.2014 року, в рамках ВП №43157704 було винесено постанову про зупинення виконавчого провадження, яке було відновлено лише 24.02.2015 р., у зв'язку з залишенням касаційної скарги без задоволення відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України від 29.05.2014 року(а.с.19).

Судом встановлено, що позивач виконав рішення суду по справі № 639/5760/13-ц в добровільному порядку, сплативши суму кредитного договору. У зв'язку з цим ПАТ «Дельта банк» було подано заяву № 8-34 від 19.01.2015 року про повернення виконавчого документа без виконання, проти чого не заперечував позивач, подавши відповідну заяву від 03.02.2015 року до Червонозаводського відділу Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції. В заяві зазначено, що у зв'язку з добровільною сплатою Червонозаводським ВДВС ХМУЮ повинно бути змінено розмір виконавчого збору та визначено останнього в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян(а.с.20).

Червонозаводський відділ Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції за результатом розгляду заяви ПАТ «Дельта банк» 24.02.2015 року в рамках виконавчого провадження № 43157704 виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Крім того, посилаючись на несплату позивачем виконавчого збору, відповідачем було виділено постанову про стягнення виконавчого збору в окреме провадження, у зв'язку з чим було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 46904220 від 26.02.2015 р.(а.с.11).

Постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 46904220 від 26.02.2015 р., з якої позивачу фактично стало відомо про існування та зміст постанови про стягнення з нього виконавчого збору ВП № 43157704 від 29.05.2014 року була отримана позивачем 17.03.2015 року.

Постанова про стягнення виконавчого збору ВП № 43157704 хоча і була винесена ще 29.05.2014 року, однак позивач дізнався про її зміст лише 17.03.2015 року(а.с.12).

Постанову про відкриття виконавчого провадження від 29.04.2014 року по ВП № 43157704 відповідачем на адресу позивача було направлено лише 08.05.2014 року, тобто з порушенням строку встановленого ч. 5 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» та після спливу встановленого відповідачем терміну на добровільне виконання рішення.

Зазначена постанова була отримана позивачем лише 15.05.2014 року, у зв'язку з чим позивач звернувся до відповідача з заявою про зупинення виконавчого провадження на підставі ухвали ВСС України від 15.04.2014 року.

Порушення відповідачем встановлених законом строків направлення позивачу постанови про відкриття виконавчого провадження призвело до порушення права позивача на добровільне виконання рішення суду.

Крім того, позивача було повідомлено про стягнення з нього з нього виконавчого збору в розмірі 44955,0 грн. лише 17.03.2015 року в порушення відповідачем строків встановлених законом, в період коли фактично боргові зобов'язання перед ПАТ «Дельта банк» було виконано, і відпали підстави вважати цей спір майновим.

Правовідносини з приводу визначення умов і порядку виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку врегульовано Законом України «Про виконавче провадження».

Задовольняючи позовні вимоги в даній справі, суд виходить з того, що згідно ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року №606-XIV, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону: за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення; за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді; у разі якщо виконавчий лист надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в порядку, встановленому законом; в інших передбачених законом випадках.

Частиною 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Копія постанови про відкриття виконавчого провадження не пізніше наступного дня надсилається стягувачу, боржнику та органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладання провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, вказана постанова про відкриття виконавчого провадження від 29.04.2014 року за № 43157704 отримана позивачем лише у 15 травня 2014 року, тобто з порушенням строку, встановленого ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження».

Наведені обставини свідчать також про відсутність можливості у позивача виконати постанову від 29.05.2014 року про стягнення виконавчого збору.

Таким чином, позивач був позбавлений можливості скористатися своїм правом на добровільне виконання рішення суду, що призвело до неправомірного покладення на нього виконавчого збору, а також безпідставного застосування до нього заходів примусового виконання рішення у вигляді арешту та заборони відчуження майна.

Частиною 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю. При наступних пред'явленнях до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута при попередньому виконанні (ч. 3 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження».)

У разі завершення виконавчого провадження з виконання рішення немайнового характеру та в разі закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених статтею 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору (ч. 7 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження»).

Як вбачається зі справи, постановою Червонозаводського ВДВС ХМУЮ від 29.05.2014 року № 43157704 було визначено суму виконавчого збору в розмірі 44955,0 грн., що становить 10% відсотків від суми боргу.

Такий розрахунок відповідачем був обумовлений тим, що рішення Жовтневого районного суду від 14.01.2014 року, яке знаходилось на примусовому виконанні, спрямовано на набуття коштів, а відтак мало майновий характер, та не було виконано боржником добровільно.

Зазначене суд вважає безпідставним тому, що зміст постанови від 29.05.2014 року № 43157704 про стягнення виконавчого збору було доведено до відома боржника в рамках іншого, виділеного виконавчого провадження № 46904220. На той момент відповідачу було відомо про самостійне виконання позивачем рішення суду від 14.01.2014 року, що підтверджується матеріалами справи, відбулося повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача, а майновий характер вимог стягувача перестав бути таким.

Крім того, відповідачем не взято до уваги вимоги ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», яким передбачено, що у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача, виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, за фактом самостійної сплати суми боргу та враховуючи ч. 1 п. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» вбачається правомірність позовної вимоги щодо перерахування розміру виконавчого збору в порядку ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» виходячи з розміру 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 680,0 грн., та відповідно яка може бути реалізована, в тому числі, шляхом скасування постанови про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_3 в розмірі 44955,0 грн., винесеної Червонозаводським ВДВС ХМУЮ в рамках виконавчого провадження №43157704 від 29.05.2014 року, а також необхідністю зобов'язання Червонозаводського ВДВС ХМУЮ здійснити перерахунок суми виконавчого збору, який підлягає стягненню з ОСОБА_3.

Надаючи правову оцінку доводам позивача в обґрунтування позовних вимог щодо зняття арешту та заборони відчуження з майна, які були накладені відповідачем в рамках ВП № 43157704 суд зазначає наступне.

В рамках виконавчого провадження ВП № 43157704 відповідачем було вжито заходів щодо забезпечення виконання рішення у вигляді арешту та заборони відчуження майна позивача, які були накладені постановами від 29.04.2014 року та від 13.05.2014 року.

У своїй заяві від 03.02.2014 року позивач просив відповідача скасувати зазначені арешт та заборону відчуження його майна.

На даний час в провадженні Червонозаводського ВДВС ХМУЮ відсутнє виконавче провадження по виконавчому листу Жовтневого районного суду м. Харкова № 639/5760/13-ц від 04.04.2014 року.

Воно було завершено у зв'язку з поверненням виконавчого документа стягувачу за його заявою у зв'язку з самостійним виконанням рішення боржником - позивачем.

Отже, підстав для арешту та заборони відчуження майна позивача на сьогоднішній день немає.

Згідно ч. 1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, повертається стягувачу у разі, наявності письмової заяви стягувача.

Частиною 1 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, зокрема, повернення виконавчого документа стягувачу згідно зі ст. 47 цього Закону.

Таким чином, як вбачається зі змісту вказаної статті, законодавець визначив повернення виконавчого документа стягувачу одним із способів завершення виконавчого провадження.

Згідно з положеннями ст. 30 даного Закону повернення виконавчого листа і закінчення виконавчого провадження, є різними способами завершення виконавчого провадження.

Разом з тим, з аналізу норм ЗУ «Про виконавче провадження», вбачається, що у зв'язку з поверненням виконавчого документа стягувачу виконавче провадження є завершеним і виконавчі дії по ньому провадитись не можуть, у зв'язку з чим, у відповідача не має законних підстав для подальшого застосування арешту майна позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Суб'єкт владних повноважень повинен тлумачити та застосовувати законодавство України розумно, розсудливо, справедливо, добросовісно, пропорційно, не на свою користь, а на користь громадян, у будь-якому спірному питанні давати перевагу їх інтересам, навіть якщо вони є боржниками (ч. 3 ст. 2 КАС України).

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог щодо зняття арешту та заборони відчуження з майна, яке належить на праві власності позивачеві.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб'єкта владних повноважень на може ґрунтуватися на припущеннях.

Із врахуванням вищевикладених обставин суд вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані, отже, позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійсненні нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 160,161,162,163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Червонозаводського відділу Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про скасування постанови, зобов'язання вчинити певні дії та зняття арешту - задовольнити в повному обсязі.

Скасувати постанову про стягнення з боржника виконавчого збору винесену Червонозаводським відділом Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції в рамках виконавчого провадження №43157704 від 29.05.2014 р. про стягнення з ОСОБА_3 виконавчого збору в розмірі 44 955 грн. 0 коп. (сорок чотири тисячі дев'ятсот п'ятдесят п'ять гривень 00 копійок).

Зобов'язати Червонозаводський відділ Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції здійснити перерахунок суми виконавчого збору, який підлягає стягненню з ОСОБА_3 в рамках виконавчого провадження № 43157704, виходячи з розміру 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 680,0 грн. (шістсот вісімдесят гривень 00 копійок).

Зняти арешт та заборону відчуження з майна належного ОСОБА_3, накладені постановами Червонозаводського відділу Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 29.04.2014 р. та від 13.05.2014 р. в рамках виконавчого провадження №43157704.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) сплачений при поданні позову судовий збір в розмірі 255.78 грн. (двісті п'ятдесят п'ять гривень 78 копійок).

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 19 травня 2015 року.

Суддя Д.В. Бездітко