Справа № 553/280/15-а
Суддя: Старостін В.В.
Дата ухвалення: 2015-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2015 р.Справа № 553/280/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Старостіна В.В.

Суддів: Рєзнікової С.С. , Бегунца А.О.

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України Ленінського району в м.Полтаві на постанову Ленінського районного суду м. Полтава від 12.03.2015р. по справі № 553/280/15-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України Ленінського району в м.Полтаві

про визнання дії незаконними, зобов'язання провести перерахунок та виплатити пенсію, постановлення по справі окремої ухвали,

ВСТАНОВИЛА:

27.01.2015 року позивач, ОСОБА_1, звернувся до Ленінського районного суду м. Полтави з позовом до Управління Пенсійного фонду України Ленінського району в м. Полтаві в якому просив суд:

- визнати незаконними дії Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м.Полтави щодо відмови в проведенні перерахунку пенсії;

- зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м.Полтави здійснити перерахунок пенсії - ОСОБА_1 згідно довідки за №10-05/1448-14 від 29.12.2014р;

- провести Управлінню Пенсійного фонду України в. Ленінському районі м.Полтави перерахунок пенсії ОСОБА_1 згідно довідки за №10-05/1448-14 від 29.12.2014р. - та здійснити виплату недоплачених сум пенсії за період з 01.07.2014р. по 31.12.2014р.;

- винести окрему ухвалу і направити її в адрес відповідним суб'єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що спричинили системне порушення прав позивача та притягти до відповідальності осіб дії яких є протиправними та призвели до системних порушень прав, ОСОБА_1 як судді у відставці, у вигляді недоврахування пенсії за період з 01.01.2012р. по 31.12.2014р., тобто на протязі З років (справи №553/3305/14-а, №553/59/14-а, №553/2077/13-а, №1616/2а-4514/12).

В обгрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що він з 02 червня 2003 року є суддею у відставці та відповідно до ч. 4 ст. 43 Закону України «Про статус суддів» (який діяв на той час), ст. 37 Закону України «Про державну службу» отримує пенсію в розмірі 87 % грошового забезпечення працюючого судді на посаді судді Господарського суду Полтавської області. Зважаючи на те, що заробітна плата судді підвищилася, він звернувся до відповідача із заявою про перерахунок його пенсії у розмірі 87% заробітної плати судді Господарського суду Полтавської області, але відповідач в порушення вимоги ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» безпідставно відмовив у проведенні перерахунку пенсії.

Постановою Ленінського районнго суду м. Полтави позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України Ленінського району в м. Полтаві про визнання дії незаконними, зобов'язання провести перерахунок та виплатити пенсію, постановлення по справі окремої ухвали задоволені частково.

Визнано дії Управління Пенсійного фонду України Ленінського району в м. Полтаві щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку пенсії за період з 01 липня 2014 року по 31 грудня 2014 року неправомірними.

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України Ленінського району в м. Полтаві здійснити повний перерахунок та виплатити ОСОБА_1 пенсію за період з 01 липня 2014 року по 31 грудня 2014 року, виходячи з розміру суддівської винагороди згідно довідки Господарського суду Полтавської області від 29 грудня 2014 року № 10-05/1448-14, та в розмірі 87% заробітної плати (суддівської винагороди) працюючого судді на посаді судді Господарського суду Полтавської області, з урахуванням змін посадового окладу, що виникла протягом 2014 року та виплаченої пенсії.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Відповідач, не погодившись з постановою Ленінського районного суду м. Полтави від 12.03.2015 року в частині задоволених позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вказану постанову та прийняти нову, якою відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не з'явилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач перед виходом на пенсію працював на посаді судді Господарського суду Полтавської області, а з 02 червня 2003 року є суддею у відставці та відповідно до ч. 4 ст. 43 Закону України «Про статус суддів» (який діяв на той час), ст. 37 Закону України «Про державну службу» отримував пенсію в розмірі 87% грошового забезпечення працюючого судді господарського суду.

Господарський суд Полтавської області у зв'язку з підвищенням середньої заробітної плати працюючим суддям надав позивачу довідку від 29 грудня 2014 року № 10-05/1448-14 про суддівську винагороду для обчислення пенсії, яка склала 17052 грн. 00 коп., починаючи з 01 липня 2014 року по 31 грудня 2014 року.

Позивач у грудні 2014 року звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії відповідно до довідки Господарського суду Полтавської області з 01 липня 2014 року у розмірі 87% від щомісячного грошового утримання працюючого судді.

Відповідач листом від 12 січня 2015 року № 147/К-02 в задоволенні заяви позивача відмовив у зв'язку з тим, що згідно ст. 37-1 Закону України «Про державну службу» заробітна плата державного службовця не підвищувалась.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що при відмові позивачу у перерахунку та виплаті пенсії суб'єкт владних повноважень діяв всупереч встановленому законом порядку, необґрунтовано, упереджено, без з'ясування необхідних обставин, що мали значення для прийняття рішення, чим порушено законні інтереси позивача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Стаття 22 Конституції України передбачає, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Положеннями ст. 126 Конституції України закріплені основоположні принципи здійснення правосуддя в Україні - незалежність і недоторканність суддів.

Стаття 130 Конституції України передбачає, що держава забезпечує фінансування та належні умови для фінансування судів і діяльності суддів.

Частиною 4 статті 43 Закону України «Про статус суддів» (який діяв на час призначення позивачу пенсії) визначалось, що судді, який пішов у відставку, за наявності відповідного віку і стажу роботи виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу». Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді. Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді менше 20 років і досяг 55-річного віку (для жінок - 50 років), розмір щомісячного грошового утримання обчислюється пропорційно кількості повних років роботи на посаді судді. При досягненні таким суддею пенсійного віку за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання в зазначеному розмірі, або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу».

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків суми їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, без обмеження граничного розміру пенсії, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 роки, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Таким чином, зазначена норма не ставить право судді (працюючого чи у відставці) на одержання пенсії державного службовця у залежність від його виходу на пенсію й працюючі судді, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності відповідного страхового стажу, мають право на призначення пенсії відповідно до норм Закону України «Про державну службу».

Згідно з ч. 1 ст. 37-1 Закону України «Про державну службу» у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у разі із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій.

Пункт 4 постанови кабінету Міністрів України « Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії» від 31 травня 2000 року N 865 встановлює, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям відповідно до рішень Кабінету Міністрів України (для службовців Національного банку України відповідно до рішень його Правління) після набрання чинності Законом України від 16 січня 2003 р. N 432-IV «Про внесення змін до Закону України «Про державну службу» заробітна плата для перерахунку пенсії пенсіонерам, яким пенсія призначена з дня набрання чинності Законом України «Про державну службу визначається в такому порядку: пенсіонерам, які на момент перерахунку пенсії продовжують працювати на посаді, з якої призначено пенсію, - на підставі поданої довідки про одержувану заробітну плату на момент перерахунку.

Отже, як стаття 37-1 Закону України «Про державну службу», так і п. 4 постанови Кабінету Міністрів України № 865 визначають порядок і умови перерахунку пенсій державних службовців у разі підвищення заробітної плати працюючим державним службовцям, а питання перерахунку пенсії судді у відставці, яким зокрема, є і позивач у справі, має вирішуватись з врахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про судоустрій і статус суддів», ч. 4 ст. 47 якого визначає гарантії незалежності суддів та передбачає, що незалежність судді забезпечується окремим установленим законом порядком фінансування та організаційного забезпечення діяльності суддів і належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді.

У зв'язку з набранням чинності Законом України «Про судоустрій та статус суддів» змінено порядок оплати праці працюючим суддям, яким виплачується суддівська винагорода.

Стаття 133 цього Закону визначено, що суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: вислугу років, перебування на адміністративній посаді в суді, науковий ступінь, роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці.

Аналізуючи наведені положення, слід зазначити, що в усіх випадках розмір пенсії має визначатись виходячи з розміру грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді.

Відповідно до рішення Конституційного Суд України від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, а при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав свобод.

Конституційний Суд України зазначив, що невід'ємною складовою статусу суддів є їх незалежність, яка забезпечується, у тому числі, гарантуванням фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, їх правового і соціального захисту (підпункт 1.1 пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року N 19-рп/2004).

В п. 7 Рішення Конституційного Суду України від 11 травня 2005 року № 8-рп/2005 зазначено, що право судді, який перебуває у відставці, пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі, після звільнення від виконання обов'язків судді. Також у цьому рішенні Конституційний Суд України вказав, що надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя. Щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага.

Особливість щомісячного довічного грошового утримання полягає у правовому регулюванні, а також у джерелах його фінансування, які визначені Конституцією України та Законом України «Про судоустрій та статус суддів» від 07 липня 2010 року.

У рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року №18-рп/2011 також зауважено, що виходячи з системного аналізу положень Закону щомісячне довічне грошове утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу. Відмінністю щомісячного грошового утримання працюючого судді від щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є лише те, що судді, які мають право на відставку та продовжують працювати на посаді судді, цю виплату одержують виключно з Державного бюджету України, а судді у відставці - з Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Доводи відповідача з приводу неможливості здійснення позивачу перерахунку пенсії у зв'язку з невизначеністю положеннями ч. 4 ст. 141 Закону «Про судоустрій та статус суддів» здійснення перерахунку довічного утримання суддям у відставці, крім суддів Конституційного Суду України, колегія суддів не приймає до уваги. Положеннями наведеної частини ст. 141 Закону, по-перше, урегульований порядок здійснення перерахунку пенсії у разі зміни розміру грошового утримання діючих суддів Конституційного Суду України, який є єдиним органом конституційної юрисдикції в Україні та не відноситься до суду першої інстанції, суддею якого був позивач, а по-друге не містять положень, які дають підстави для висновку стосовно заборони здійснення перерахунку пенсії суддям судів загальної юрисдикції.

Положеннями Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року визначено, що судді, які досягли встановленого законом віку для виходу на пенсію з посади судді та виконували професійні обов'язки судді протягом визначеного строку, повинні отримувати щомісячне грошове утримання після виходу у відставку, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня їх заробітної плати на посаді судді.

Враховуючи те, що позивач є суддею у відставці, та за ним зберігається звання судді і такі ж гарантії недоторканності та соціального захисту, як і до виходу у відставку, з огляду на положення статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, колегія суддів приходить до висновку, що при вирішенні даного спору підлягає застосуванню ст. 138 Закону «Про судоустрій та статус суддів», а отже дії відповідача щодо відмови позивачу у перерахунку пенсії є противоправними, адже порушують права та інтереси позивача.

Як вбачається з довідки Господарського суду Полтавської області від 29 грудня 2014 року № 10-05/1448-14 розмір суддівської винагороди для обчислення пенсії становить з 01липня 2014 року по 31 грудня 2014 року - 17052 грн. 00 коп.

Таким чином, позивач має право на отримання пенсії в розмірі 87% суддівської винагороди з 01 липня 20134року по 31 грудня 2014 року з урахуванням розмірів такої винагороди відповідно до довідки Господарського суду Полтавської області від 29грудня 2014 року № 10-05/1448-14, що не дотримується відповідачем.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відмовляючи в перерахунку та виплаті ОСОБА_1 пенсії за період з 01 липня 2014 року по 31 грудня 2014 року в розмірі 87% заробітної плати (суддівської винагороди) працюючого судді Управління Пенсійного фонду України Ленінського району в м.Полтаві діяло всупереч встановленому законом порядку, необґрунтовано, упереджено, без з'ясування необхідних обставин, що мали значення для прийняття рішення, чим порушено законні інтереси позивача.

Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано задовольнив адміністративний позов частково.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова Ленінського районного суду м. Полтави від 12.03.2015 року відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ч.1 ст.41, ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст.198, ч.1 ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України Ленінського району в м.Полтаві залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду м. Полтава від 12.03.2015р. по справі № 553/280/15-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Старостін В.В.
Судді(підпис) (підпис) Рєзнікова С.С. Бегунц А.О.
Повний текст ухвали виготовлений 18.05.2015 р.