Справа № 806/705/15
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2015-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2015 року м.Житомир справа № 806/705/15

час прийняття: 10 год. 55 хв. категорія 8.3.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лавренчук О.В.,

секретар судового засідання Карплюк А. І.,

за участю: представника позивача Наумової А.М.,

представника відповідача Забродської Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Тріада-Плюс" до Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 06.11.2014 р.,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТРІАДА-ПЛЮС" звернулося з позовом до Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції про визнання протиправними дії в частині висновку в акті перевірки від 22.10.2014р. щодо відсутності об'єкту оподаткування податку на додану вартість по операціях з придбання та продажу товарів і про визнання недійсним та скасування податкового повідомлення-рішення від 10.12.2014 р. №.

Ухвалою суду від 06.04.2015року позовні вимоги Позивача в частині визнання протиправними дії в частині висновку в акті перевірки від 22.10.2014р. щодо відсутності об'єкту оподаткування податку на додану вартість по операціях з придбання та продажу товарів залишено без розгляду у зв'язку із відкликанням позову представником позивача в цій частині.

В судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі і зазначила, що незважаючи на надання підприємством на запит податкового органу пояснень та копій відповідних документів відповідачем була проведена позапланова документальна виїзна перевірка з питань взаємовідносин з ТОВ «ТАЛИС ПЛЮС» за червень 2014року та з ТОВ «АНТАРЕС» за липень 2014року, про що був складений відповідний акт від 22.10.2014року. За результатами такої перевірки, на думку представника позивача, уповноважені особи податкового органу безпідставно прийшли до висновку про відсутність підтвердження реальності господарських операцій позивача із зазначеними суб'єктами господарювання за вказаний період. Результати такої фактичної перевірки стали підставою для винесення оскаржуваного податкового повідомлення - рішення.

Як зазначила представник позивача, господарські взаємовідносин Товариства з ТОВ «ТАЛИС ПЛЮС» за червень 2014року та з ТОВ «АНТАРЕС» за липень 2014 року підтверджуються всіма необхідними документами податкового та бухгалтерського обліку, що слугувало підставою для формування податкового кредиту з податку на додану вартість за вказані звітні періоди. Придбані позивачем зазначені товари (нафтопродукти) були реалізовані кінцевому споживачу. На думку представника позивача, певні недоліки у веденні бухгалтерського обліку та звітності іншими контрагентами не можуть бути підставою для відповідальності самого позивача.

Представник відповідача, Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції, проти позову заперечила і пояснила, що дійсно з 02.10.2014року по 15.10.2014 року уповноваженими особами інспекції була проведена документальна позапланова виїзна перевірка з питань взаємовідносин позивача з ТОВ «ТАЛИС ПЛЮС» за червень 2014року та з ТОВ «АНТАРЕС» за липень 2014року, про що був складений відповідний акт від 22.10.2014року В ході перевірки було встановлено, що позивачем за вказані звітні періоди був сформований сумнівний податковий кредит за операціями із ТОВ «ТАЛИС ПЛЮС» та з ТОВ «АНТАРЕС» щодо придбання нафтопродуктів, які не підтверджувалися всіма необхідними документами бухгалтерського та податкового органу.

На думку представника відповідача, такий сумнівний податковий кредит був використаний виключно для мінімізації податкових зобов'язань вказаних суб'єктів господарювання. Зазначені порушення, на думку представника Відповідача, стали підставою для винесення оскаржуваного податкового повідомлення - рішення щодо збільшення податкових зобов'язань з податку на додану вартість та нарахування позивачу штрафних (фінансових) санкцій за формою, що передбачена Податковим кодексом України.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача та заперечення представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню за таких підстав.

Спірні правовідносини між сторонами у даній справі щодо формування податкового кредиту з податку на додану вартість та визначення платником своїх зобов'язань з цього податку та сум, що підлягають сплаті до бюджету, регулюються правовими нормами Податкового кодексу України, що були чинні на день виникнення таких відносин.

В судовому засіданні встановлено, що з 02.10.2014року по 15.10.2014року уповноваженими особами Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції була проведена документальна позапланова виїзна перевірка з питань взаємовідносин позивача з ТОВ «ТАЛИС ПЛЮС» за червень 2014року та з ТОВ «АНТАРЕС» за липень 2014року щодо придбання нафтопродуктів, про що був складений відповідний акт від 22.10.2014року. За результатами такої перевірки було винесено оскаржуване податкове повідомлення - рішення від 10.12.2014 р. №, відповідно до якого підприємству були збільшені зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 2352781,00грн. та застосовані фінансові санкції в сумі 1176391,00грн.

Як зазначено в оскаржуваному податковому повідомленні - рішенні від 10.12.2014 р. № підставою для його винесення щодо збільшення Товариству з обмеженою відповідальністю "ТРІАДА-ПЛЮС" податку на додану вартість в сумі 2352781,00грн. та застосування фінансових санкцій в сумі 1176391,00грн.. стали порушення позивачем вимог п.44.1 ст.44, п.198.1, п.198.2, п.198.3 і п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України.

Відповідно до висновків, зазначених в акті перевірки від 22.10.2014року, та пояснень представника податкового органу в судовому засіданні підставою для винесення оскаржуваного податкового повідомлення - рішення стало виключно невизнання податковим органом наявності об'єкту оподаткування податком на додану вартість по господарським операціям позивача з:

- з придбання нафтопродуктів у ТОВ «ТАЛИС ПЛЮС» ( сума ПДВ 5395886,00грн.) в червні 2014року та з їх подальшого продажу ТОВ ВТФ «АВІАС», ТОВ «ЄВРО ПЛАНЕТА», ТОВ «ГОЛД СЕРВІС ПЛЮС», ТОВ «ПРАЙМ БІЗНЕС ЛТД» ТОВ «ЕДІФІС КОМПАНІ», ТОВ «ДЕЛЮКС КОМПАНІ» та ТОВ «ПРОВІД ГРУПП» на загальну суму ПДВ - 4033779,00грн.;

- з придбання нафтопродуктів у ТОВ «АНТАРЕС» ( сума ПДВ 2075572,00грн.) в липні 2014року та з їх подальшого продажу ТОВ ВТФ «АВІАС», ТОВ «ГОЛД СЕРВІС ПЛЮС», ТОВ «ПРАЙМ БІЗНЕС ЛТД» ТОВ «ТПК ПРОМСНАБ» та ТОВ «СТРАПОНІСІ» на загальну суму ПДВ - 1084898,00грн.

За висновком податкового органу за вказаними господарськими операціями позивач в червні 2014року безпідставно збільшив свій податковий кредит з податку на додану вартість на 5395886,00грн. та податкові зобов'язання з цього податку на 4033779,00грн., що призвело до заниження податку на 1362107,00грн. (5395886,00грн.- 4033779,00грн.).

Аналогічно, на думку податкового органу за вказаними господарськими операціями позивач в липні 2014року безпідставно збільшив свій податковий кредит з податку на додану вартість на 2075572,00грн.. та податкові зобов'язання з цього податку на 1084898,00грн, що призвело до заниження податку на 990674,00грн. (2075572,00грн..- 1084898,00грн.).

Вказані доводи податкового органу про завищення позивачем сум податкового кредиту та сум податкових зобов'язань з податку на додану вартість за червень і липень 2014року по зазначеним господарським операціям не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, так як не відповідають обставинам справи та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, з огляду на наступне.

За приписами п.198.1 та п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

В судовому засіданні встановлено, що спірні господарські відносини позивача були зумовлені договором поставки нафтопродуктів № 01/06-42, укладеним 01.06.2014року між позивачем та ТОВ «ТАЛИС ПЛЮС», договором поставки нафтопродуктів № ДГ-0107-55, укладеним 01.07.2014року між позивачем та ТОВ «АНТАРЕС» і додатками до цих договорів.

Про реальність даних господарських операцій між позивачем та ТОВ «ТАЛИС ПЛЮС» і ТОВ «АНТАРЕС» щодо поставки нафтопродуктів, які мали місце відповідно протягом червня та липня 2014року свідчать наявні в матеріалах справи та досліджені судом первинні документи бухгалтерського та податкового обліку ( акти здачі-прийняття товарів та послуг, товаро - транспортні накладні на відпуск нафтопродуктів, податкові накладні, рапорти якості на поставлені нафтопродукти, які підтверджують факт поставки відповідних нафтопродуктів.

Суд визнає обґрунтованими доводи представника позивача щодо придбання вказаних нафтопродуктів та їх зберігання у відповідних резервуарах самого позивача так і з використанням послуг відповідних нафтобаз ПАТ «Дніпронафтопродукт», що підтверджується відповідним договором зберігання, додатками до нього, актами прийому - передачі наданих послуг, сертифікатами відповідності резервуарів.

Відповідно до вимог п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

На підставі викиданого суд приходить до висновку, що суми податку на додану вартість, визначені у податкових накладних, які були видані позивачу ТОВ «ТАЛИС ПЛЮС» і ТОВ «АНТАРЕС» на поставлені нафтопродукти в червні 2014року на загальну суму 5395886,00грн. та в липні 2014року на загальну суму 2075572,00грн., правомірно, у відповідності до вимог Податкового кодексу України були віднесені до податкового кредиту Позивача відповідно за червень та за липень 2014року.

При цьому суд вважає безпідставними доводи податкового органу та його представника, що несвоєчасні розрахунки за поставлений товар виключають право покупця товару на формування податкового кредиту.

Більш того, за приписами п.198.1 та п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

За приписами п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту лише суми податку, нарахованого у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу).

Заперечуючи проти позову Відповідачем та його представником, всупереч вимогам ст.71 КАС України, не надано жодних належних та відповідних доказів того, що досліджені судом податкові накладні оформленні з порушенням вимог статті 201 Податкового кодексу України.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача, що зазначені угоди між позивачем та ТОВ «ТАЛИС ПЛЮС» і ТОВ «АНТАРЕС» щодо поставки нафтопродуктів носили нікчемний характер та порушували публічний порядок, так як не мали реального характеру та були спрямовані на надання податкової вигоди третім особам.

Безспірно, за приписами ст.228 ЦК України правочин, який порушує публічний характер, є нікчемним. Разом з тим, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

В Постанові Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009року прямо зазначено, що при кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочинну або однієї із сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним, тощо.

Проте, податковим органом не надано жодних доказів, а в судовому засіданні не встановлено вини чи умислу позивача, спрямованого на заволодіння державним майном, порушення публічного порядку, тощо.

Відповідачем та його представником в суді не надано жодних належних та відповідних доказів того, що відомості, які містяться в досліджених судом документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладання нікчемних (недійсних) правочинів або того, що такі відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних яких встановлена судом.

Більш того, представник відповідача в судовому засіданні не надала також жодних обґрунтувань того, чому на підставі висновків про "певну безтоварність" таких господарських операцій позивачу як платнику податку на прибуток не були зменшені валові витрати по цим операціям та не визначалися грошові зобов'язання з податку на прибуток.

Висновок відповідача про "певну безтоварність" таких господарських операцій носить характер припущення, яке не підтверджено жодними належними доказами, та зумовлено певними недоліками при заповненні контрагентами позивача окремих документів податкового та бухгалтерського обліку.

Несвоєчасні розрахунки між контрагентами за поставлені нафтопродукти відповідно до чинного законодавства жодним чином не впливають на виникнення у позивача, як платника податку на додану вартість, податкового кредиту чи відповідно податкових зобов'язань. На виникнення вказаних зобов'язань не впливає також відсутність контрагентів за місцем їх державної реєстрації та неможливість податкових органів провести зустрічні перевірки. Надання податковому органу всіх належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, звільняє Позивача від відповідальності за порушення правил оподаткування його контрагентами чи контрагентами його контрагентів.

Аналогічно, в судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи позивача про те, що придбані нафтопродукти у ТОВ «ТАЛИС ПЛЮС» в червні 2014року були реалізовані в подальшому ТОВ ВТФ «АВІАС», ТОВ «ЄВРО ПЛАНЕТА», ТОВ «ГОЛД СЕРВІС ПЛЮС», ТОВ «ПРАЙМ БІЗНЕС ЛТД» ТОВ «ЕДІФІС КОМПАНІ», ТОВ «ДЕЛЮКС КОМПАНІ» та ТОВ «ПРОВІД ГРУПП»( загальна суму ПДВ - 4033779,00грн.), а придбані нафтопродукти у ТОВ «АНТАРЕС» в липні 2014року були реалізовані ТОВ ВТФ «АВІАС», ТОВ «ГОЛД СЕРВІС ПЛЮС», ТОВ «ПРАЙМ БІЗНЕС ЛТД» ТОВ «ТПК ПРОМСНАБ» та ТОВ «СТРАПОНІСІ» ( загальна сума ПДВ - 1084898,00грн.).

Про реальність даних господарських операцій позивача щодо подальшої реалізації нафтопродуктів вказаним споживачам, які мали місце відповідно протягом червня та липня 2014року, свідчать наявні в матеріалах справи та досліджені судом первинні документи бухгалтерського та податкового обліку ( договори поставки, договори перевезення вантажів, акти здачі-прийняття товарів та послуг, товаро - транспортні накладні на відпуск нафтопродуктів, податкові накладні, паспорти якості на поставлені нафтопродукти), які підтверджують факт поставки відповідних нафтопродуктів.

В розумінні вимог п.187.1 ст.187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Сторони не заперечують, що відповідно до податкових накладних позивача загальна сума податку на додану вартість в результаті реалізації нафтопродуктів в червні 2014року ТОВ ВТФ «АВІАС», ТОВ «ЄВРО ПЛАНЕТА», ТОВ «ГОЛД СЕРВІС ПЛЮС», ТОВ «ПРАЙМ БІЗНЕС ЛТД» ТОВ «ЕДІФІС КОМПАНІ», ТОВ «ДЕЛЮКС КОМПАНІ» та ТОВ «ПРОВІД ГРУПП» складає 4033779,00грн., а при реалізації нафтопродуктів в липні 2014року ТОВ ВТФ «АВІАС», ТОВ «ГОЛД СЕРВІС ПЛЮС», ТОВ «ПРАЙМ БІЗНЕС ЛТД» ТОВ «ТПК ПРОМСНАБ» та ТОВ «СТРАПОНІСІ» - 1084898,00грн.).

На підставі викиданого суд приходить до висновку, що зазначені суми податку на додану вартість є податковими зобов'язаннями позивача з цього податку і правомірно, у відповідності до вимог Податкового кодексу України були віднесені до податкових зобов'язань позивача відповідно за червень та за липень 2014року.

Перелік операції, що не є об'єктом оподаткування, визначений правовою нормою ст.196 Податкового кодексу України і є вичерпним та не підлягає розширеному трактуванню.

Доводи податкового органу про те, що зазначені господарські операції Позивача з придбання та подальшої реалізації нафтопродуктів в червні та липні 2014року не є об'єктом оподаткування податком на додану вартість, не ґрунтуються на вимогах чинного податкового законодавства, а тому судом не приймаються до уваги.

За приписами п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Саме відповідно до вказаної правової норми позивачем при визначенні суми податку на додану вартість, що підлягала сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України, за червень та липень 2014року, позивачем правомірно були визначені як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду, що були зумовлені

Правомірність визначення позивачем свої зобов'язань з податку на додану вартість виключає можливість застосування до нього жодних фінансових санкцій.

В розумінні вимог ст.200 Податкового кодексу України позивач мав право і правомірно включив зазначені суми податку на додану вартість до сум цього податку, що підлягала бюджетному відшкодуванню відповідно у вересні, жовтні та листопаді 2012року.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що податкове повідомлення - рішення Житомирської об'єднаної державної податкової інспекція Житомирської області від 10.12.2014 р. № про збільшення Товариству з обмеженою відповідальністю "ТРІАДА-ПЛЮС" податку на додану вартість в сумі 2352781,00грн. та застосування фінансових санкцій в сумі 1176391,00грн.., винесено не на підставі вимог чинного законодавства та без врахування всіх обставин, що мали значення для його винесення, а тому є протиправним та підлягає скасуванню, а позов - задоволенню.

Відповідно до вимог ст.94 КАС України судові витрати Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРІАДА-ПЛЮС" у вигляді судового збору в сумі 560,28грн. підлягають відшкодуванню за рахунок Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст.2,86,94,159-163,167,186,254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

постановив:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області № від 06.11.2014 р.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Тріада-Плюс" ( ) суму сплаченого судового збору у розмірі 487, 20 грн.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.В. Лавренчук