Справа № 826/5322/15
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2015-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 травня 2015 року № 826/5322/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Іщука І.О., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Торговельно-будівельний дім «ОЛДІ»
до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва
про скасування податкового повідомлення-рішення від 29.12.2014 р. № ,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговельно-будівельний дім «ОЛДІ» звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва, в якому просить скасувати податкове повідомлення-рішення від 29.12.2014 р. № , винесене на підставі акту перевірки від 10.12.2014 р. № 57/1-22-08-24738845 «Про результати проведення позапланової виїзної перевірки ТОВ «ТБД «ОЛДІ» () щодо взаємовідносин платника податків з ТОВ «Максус Юкрейн», ТОВ «Дом Маркет ПС», ТОВ «Кордоба АЕТ Україна», ТОВ «ДФ Груп» за липень 2014 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві на підставі необґрунтованих висновків акту перевірки від 10.12.2014 р. № 57/1-22-08-24738845 щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства прийнято податкове повідомлення-рішення від 29.12.2014 р. № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 150 480,00 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі, оскільки вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято відповідачем на підставі припущень та обставин, які не відповідають дійсним обставинам справи. Господарські операції позивача з його контрагентами є реальними, що підтверджується бухгалтерськими та первинними документами.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив та просив суд відмовити в їх задоволенні. Вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято відповідно до вимог чинного законодавства. Під час перевірки встановлено відсутність ланцюга постачання у підприємств-постачальників ТОВ «Дізал», ТОВ «Анріон», ТОВ «Вейлер», ТОВ «Сіндар Тур», ТОВ «Фінпромгруп «Біоніка», ПП «Діслав» товарів, які реалізовані через ряд підприємств-посередників, а також неможливість встановлення походження реалізованого товару для ТОВ «ТБД ОЛДІ».

Відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 14.04.2015 р. сторони заявили клопотання про подальший розгляд справи за відсутності представників сторін в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає за можливе здійснювати подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, встановив наступне.

Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві проведено позапланову виїзну перевірку ТОВ «ТБД «ОЛДІ» щодо взаємовідносин платника податків з ТОВ «Максус Юкрейн», ТОВ «Дом Маркет ПС», ТОВ «Кордоба АЕТ Україна», ТОВ «ДФ Груп» за липень 2014 року.

Перевіркою встановлено порушення:

- п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу Україна, що призвело до заниження податку на додану вартість в загальній сумі 100 320,00 грн. за липень 2014 року.

За результатами перевірки складено акт від 10.12.2014 р. № 57/1-22-08-24738845 та винесено податкове повідомлення-рішення від 29.12.2014 р. № , яким позивачу визначено грошове зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 150 480,00 грн., в тому числі за основним платежем в розмірі 100 320,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 50 160,00 грн.

За результатами розгляду заперечення, ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві надано відповідь від 24.12.2014 р. № 2922/10/26-50-22-08, якою висновки акту перевірки від 10.12.2014 р. № 57/1-22-08-24738845 залишено без змін.

За результатами первинного адміністративного оскарження, Головним управлінням ДФС у м. Києві прийнято рішення від 06.03.2015 р. № 3780/10/26-15-10-05-35, яким податкове повідомлення-рішення від 29.12.2014 р. № залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення неконтрольованих операцій), у розрізі здійснення контрольованих операцій, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.6 ст. 201 Податкового кодексу України, податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Зазначена позиція суду узгоджується із позицією Вищого адміністративного суду України, викладеної у листі останнього від 02.06.2011 №742/11/13-11.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Торговельно-будівельний дім «ОЛДІ» зареєстровано Відділом державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Голосіївського району реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, взято на облік у ДПІ у Голосіївському районі ГУ Міндоходів у м. Києві. На час проведення перевірки було зареєстровано платником податку на додану вартість. Основним видом діяльності є оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням.

Так, предметом перевірки органу державної податкової служби стали фінансово-господарські взаємовідносини позивача з ТОВ «Максус Юкрейн», ТОВ «Дом Маркет ПС», ТОВ «Кордоба АЕТ Україна», ТОВ «ДФ Груп» за липень 2014 року.

ТОВ «Торговельно-будівельний дім «ОЛДІ» (покупець) укладено з ТОВ «Максус Юкрейн» (постачальник) договір поставки № 700214 від 21.05.2014 р., з ТОВ «ДФ Груп» (постачальник) - договір поставки № 010210 від 22.05.2014 р., з ТОВ «Кордоба АЕТ Україна» (постачальник) - договір поставки № 600199 від 12.02.2013 р., з ТОВ «Дом Маркет ПС» (постачальник) - договір поставки № 800133 від 01.09.2011 р., відповідно до умов яких, постачальник зобов'язується поставити та передати у власність покупця товари разом із усіма їх приналежностями та документами, що стосуються товарів,в асортименті, кількості та за цінами, зазначеними у специфікаціях, які є невід'ємною частиною цього договору поставки, а покупець зобов'язується прийняти товари і оплатити їх на умовах цього договору поставки.

На підтвердження виконання вказаних вище договорів позивачем надано суду акти звіряння взаємних розрахунків, реєстри отриманих податкових накладних, податкові накладні, накладні, видаткові накладні, виписки по рахунку.

Відповідно до умов п. 4.1 вказаних договорів товар поставляється протягом 7 (семи) календарних днів з моменту отримання замовлення покупця, силами та засобами постачальника до відповідного торговельного центру покупця, який вказаний у замовленні, у відповідній кількості та належної якості, а також у відповідності до усіх інших вимог згідно із замовленням.

Постачальник, крім реквізитів, передбачених діючим законодавством, зобов'язаний зазначити в документах, що стосуються поставки товарів (видатковій та транспортних накладних), наступну інформацію: номер замовлення, дату замовлення покупця, адресу торговельного центру покупця, найменування постачальника, найменування, стандартний штрих-код ЕАN13 та кількість товарів, що поставляються.

Сторони домовилися, що зазначення постачальником номеру та дати замовлення у товаро-супровідних документах (видатковій накладній та/або транспортній накладній), відповідно до яких здійснюється поставка товарів за даним договором, вважається прийняттям замовлення постачальником в повному обсязі на дату, визначену у замовленні.

Як вбачається з матеріалів справи, висновки відповідача щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблене з огляду на відсутність ланцюга постачання у підприємств - постачальників ТОВ «Дізал», ТОВ «Анріон», ТОВ «Вейлер», ТОВ «Сіндар Тур», ТОВ «Фінпромгруп «Біоника», ПП «Діслав» товарів (лампи електричні, приладдя для ванної, туалетної кімнати, для кухні, дзеркала, комплектуючі для замків дверних, компресори, автомобільне приладдя, генератори бензинові в асортименті, намети, матраци, термобокси, сумки ізотермічні, акумулятори, мангал розкладний, плитка та інше), які реалізовані через ряд підприємств - посередників, у зв'язку із чим неможливо встановити походження реалізованого товару для ТОВ «ТБД ОЛДІ».

Однак, суд проаналізувавши надані позивачем первинні документи та інші документи, відносно здійснення його господарської діяльності, не може погодитися з висновками податкового органу, оскільки вони ґрунтуються лише на податковій інформації, отриманої з АІС «Податковий блок», «Єдиний реєстр податкових накладних».

Суд зазначає, що зазначені документи повністю відображають суть господарських операцій, рух товарів від контрагентів до позивача, а, отже, і реальність господарських операцій.

Судом також береться до уваги довідка Індустріальної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова ГУ у Харківській області від 01.10.2014 р. № 381/20-36-22-03-07/39134112 про результати зустрічної звірки ТОВ «Максус Юкрейн» щодо документального підтвердження господарських відносин з контрагентами за липень 2014 р. Згідно інформації, викладеної у вказаному акті, основними постачальниками ТОВ «Максус Юкрейн» в липні 2014 р. є ТОВ «Дізал» та ТОВ «Максус Україна». Звіркою ТОВ «Максус Юкрейн» документально підтверджено реальність здійснення господарських відносин з контрагентами за липень 2014 року.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що висновки відповідача не підкріплені належними доказами.

Відповідно до визначення частини першої статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Підпункт 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначає господарську діяльність як - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що операції позивача з ТОВ «Максус Юкрейн», ТОВ «Дом Маркет ПС», ТОВ «Кордоба АЕТ Україна», ТОВ «ДФ Груп» здійснені в межах господарської діяльності, є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій.

Суд також враховує вимоги статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», яка встановлює: якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

На момент здійснення спірних господарських операцій ТОВ «Максус Юкрейн», ТОВ «Дом Маркет ПС», ТОВ «Кордоба АЕТ Україна», ТОВ «ДФ Груп» були зареєстровані як юридичні особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

На момент здійснення господарських операцій усі контрагенти були належним чином зареєстровані платниками ПДВ.

Враховуючи наведене, з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку право на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами. Відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов'язаннями іншої юридичної особи, в тому числі за податковими зобов'язаннями.

Таким чином, недотримання контрагентом позивача податкової дисципліни є підставою для застосування правових наслідків саме щодо цього контрагента, оскільки порушення платником вимог податкового законодавства тягне застосування заходів відповідальності саме до такого платника та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб (зокрема, його контрагентів) за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції. Зазначена позиція узгоджується з Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12.10.2007 р. N К-24186/06.

Також суд зазначає, що в акті перевірки від 10.12.2014 р. № 57/1-22-08-24738845 відповідачем не наведено жодного доказу того, що укладені між позивачем і ТОВ «Максус Юкрейн», ТОВ «Дом Маркет ПС», ТОВ «Кордоба АЕТ Україна», ТОВ «ДФ Груп» угоди суперечать актам цивільного законодавства чи свідчать про намір сторін ухилитися від оподаткування доходів, отриманих внаслідок виконання цих угод або приховування дійсного об'єкту оподаткування, зменшення бази оподаткування, створення штучних підстав для незаконного відшкодування сум сплачених податків за рахунок коштів бюджету тощо.

Викладене свідчить, що позивач, придбані у ТОВ «Максус Юкрейн», ТОВ «Дом Маркет ПС», ТОВ «Кордоба АЕТ Україна», ТОВ «ДФ Груп» товари, використав у подальших оподатковуваних операціях в межах своєї основної господарської діяльності.

Судом встановлено, що податковий кредит був сформований позивачем на підставі належним чином оформлених податкових накладних, отриманих від ТОВ «Максус Юкрейн», ТОВ «Дом Маркет ПС», ТОВ «Кордоба АЕТ Україна», ТОВ «ДФ Груп», що не заперечується податковим органом.

В даній справі судом встановлено, що господарські операції здійсненні на підставі оформлених належним чином первинних документів.

За таких обставин суд дійшов висновку, що висновки відповідача, викладені в акті перевірки від 10.12.2014 р. № 57/1-22-08-24738845 спростовуються матеріалами справи.

Отже, враховуючи вищенаведене та перевіривши всі фактичні обставини справи, суд не знаходить порушень чинного законодавства щодо оформлення первинних документів у фінансово - господарських взаємовідносинах між позивачем та ТОВ «Максус Юкрейн», ТОВ «Дом Маркет ПС», ТОВ «Кордоба АЕТ Україна», ТОВ «ДФ Груп», а тому вважає, що формування ТОВ «ТБК ОЛДІ» податкового кредиту з податку на додану вартість є правомірним, а дії Державної податкової інспекції у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві щодо збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість - протиправними.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України визначено, у разі, якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків сплачує штрафні санкції.

Оскільки, суд визнав неправомірним збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість, то нарахування штрафних санкцій є також неправомірним.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 29.12.2014 р. № прийнято обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин справи, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги ТОВ «ТБК ОЛДІ» про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 29.12.2014 р. № підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, 160-163, 167, 254 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговельно-будівельний дім «ОЛДІ» задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві від 29.12.2014 р. № , винесене на підставі акту перевірки від 10.12.2014 р. № 57/1-22-08-24738845 «Про результати проведення позапланової виїзної перевірки ТОВ «ТБД «ОЛДІ» () щодо взаємовідносин платника податків з ТОВ «Максус Юкрейн», ТОВ «Дом Маркет ПС», ТОВ «Кордоба АЕТ Україна», ТОВ «ДФ Груп» за липень 2014 року.

3. Судові витрати в розмірі 2006,40 грн. присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговельно-будівельний дім «ОЛДІ» за рахунок Державного бюджету України.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її проголошення особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Іщук