Справа № 814/3942/14
Суддя: Малих О.В.
Дата ухвалення: 2015-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

05 березня 2015 року Справа № 814/3942/14

Суддя Миколаївського окружного адміністративного суду Малих О.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за

адміністративним позовом: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)

до відповідача Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області (вул. Потьомкінська, 24/2, м. Миколаїв, 54030)

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 03.06.2014р. № 271-15,

в с т а н о в и в:

Позивач, ОСОБА_1, звернулась до суду з позовом про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 03.06.2014 року № 271-15, прийнятого Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області (далі - відповідач).

Позовні вимоги мотивовані тим, що на думку позивача, відповідачем у порушення норм діючого законодавства України, було прийняте протиправне податкове повідомлення-рішення, яким позивача зобов'язано сплатити податок на землю з фізичних осіб у сумі 3 363,44 грн., що призвело до порушення ії прав та законних інтересів.

З наданих відповідачем заперечень вбачається, що відповідач проти позову заперечує, вважаючи своє рішення законним та обґрунтованим, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представниками сторін подані клопотання про слухання справи без їх участі, в порядку письмового провадження (арк. спр. 57, 58).

Згідно з ч. 4 ст. 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити

клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши всі матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) зареєстрована як фізична особа-підприємець виконачим комітетом Миколаївської міської ради 31 травня 2000 року, місце проживання фізичної особи-підприємця: Миколаївська область, місто Миколаїв, провулок 4 Прибузький, будинок 28 (арк. спр. 15 - 18).

Відповідно до витягу з державної реєстрації прав від 25.10.2011 року позивачу, ОСОБА_1, належать нежилі приміщення, які розташовані в АДРЕСА_2 на праві приватної власності (арк. спр. 21).

03.06.2014 року Державною податковою інспекцією у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області, у відповідності до п.п. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Розділу ІІ та п. 286.5 ст. 286 розділу XIII Податкового кодексу України (далі - ПК України), прийнято податкове повідомлення-рішення № 271-15, відповідно до якого позивачу визначено суму податкового зобов'язання з земельного податку в загальному розмірі 3 363,44 грн. (арк. спр. 7).

Позивач не погодився з винесеним податковим повідомленням-рішенням та оскаржив його в судовому порядку.

Згідно зі статтею 286.6 Податкового кодексу України, за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб: 1) у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом; 2) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності; 3) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності і поділена в натурі.

За земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території.

Матеріалами справи не підтверджено перебування будівлі, розташованої за адресою АДРЕСА_2 у спільній сумісній власності чи спільній частковій власності, доказів належності будь яких прав на будівлю позивачу. З матеріалів справи вбачається, що позивач є власником конкретно визначеної нерухомості, зокрема, нежитлового приміщення.

Відповідно до ст. 206 Земельного кодексу України та ст. 19 Закону України «Про оренду землі» використання земель в Україні є платним.

Згідно із пп. 14.1.147 п.14.1 ст. 14 ПК України плата за землю - загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до ст. 269 Податкового кодексу України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), землекористувачі.

Стаття 270 ПК України передбачає, що об'єктом плати за землю є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні та земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Суб'єктом плати за землю (платником) є власник земельної ділянки, земельної частки (паю) і землекористувач, у тому числі орендар.

Підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру (п. 286.1 ст. 286 ПК України), а орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (п. 288.1 ст. 288 ПК України).

Відповідачем жодних даних з державного земельного кадастру до суду не надано.

Згідно з ч. 287.1 ст. 287 ПК України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

Таким чином, платником земельного податку, зокрема є землекористувач, у якого виникає обов'язок по сплаті податку з моменту виникнення права користування земельною ділянкою.

Згідно зі ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Частиною третьою ст. 126 Земельного кодексу України передбачено, що право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою.

Суд звертає увагу на те, що згідно Свідоцтва платника єдиного податку серії АБ № 805575, позивач перебуває на спрощеній систему оподаткування з 01 січня 2012 року за ставкою єдиного податку - 20% група-2 за видом господарської діяльності: роздрібна торгівля одягом у спеціалізованих магазинах, роздрібна торгівля взуттям і шкіряними виробами в спеціалізованих магазинах (арк. спр. 18).

Місцем здійснення діяльності фізичної особи-підприємця є: м. Запоріжжя, м. Дніпропетровськ, м. Миколаїв.

Позивач не укладав жодного договору оренди земельної ділянки, не подавав документи для отримання права власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідачем не надано жодних доказів, які б свідчили обґрунтованість нарахування позивачу податку на землю з фізичних осіб.

Відповідно до ст. 42 Земельного кодексу України, земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про роз'яснення Указу Президента України від 03.07.1998 року № 727» від 16 березня 2000 року № 507 суб'єкт малого підприємництва, який згідно з абзацом п'ятим частини першої статті 6 не є платником плати (податку) за землю, звільняється від плати (податку) за землю лише за земельні ділянки, які використовуються ним для провадження підприємницької діяльності.

Відповідно до ст. 320 Цивільного кодексу України власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом.

Законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності.

Таким чином, належне позивачу нежиле приміщення використовується ним для здійснення роздрібної торгівлі, яке є основних видом діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, тобто в своїй підприємницькій діяльності з метою отримання прибутку, а тому позивач в будь-якому випадку звільняється від сплати за землю.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач по справі, як суб'єкт владних повноважень, не виконав покладеного на нього обов'язку щодо доказування правомірності прийнятого ним оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 71, 94, 122, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області № 271-15 від 03.06.2015 року, яким фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 було визначено суму земельного податку з фізичних осіб в розмірі 3 363,44 грн.

3. Повернути з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (код за ЄДРПОУ НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 182,70 грн., сплачений за квитанціями № 12749.420.5 від 26.12.2014 року (на суму 109,62 грн.) та № 12749.21.1 від 02.12.2014 року (на суму 73,08 грн.).

Постанова набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня проголошення/отримання постанови, якщо протягом цього часу не буде подано апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили постанови за наслідками апеляційного провадження.

Порядок та строки апеляційного оскарження визначені ст. 186 КАС України.

Апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга, подана після закінчення встановлених строків залишається без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку.

Суддя О.В. Малих