Справа № 2а-11000/12/2070
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2015-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2015 року м. Київ К/800/10192/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Бутенка В.І., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Коломацькому районі Харківської області, третя особа - Коломацький районний центр зайнятості про скасування наказу та стягнення коштів, за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Коломацькому районі Харківської області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2012 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2013 року, -

у с т а н о в и л а :

У жовтні 2012 року ОСОБА_4 звернулась з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Коломацькому районі Харківської області (далі УПФУ), третя особа - Коломацький районний центр зайнятості (далі центр зайнятості) про скасування наказу УПФУ від 11 вересня 2012 року № 100 (далі спірний наказ) та зобов'язання стягнути з відповідача на її користь незаконно утримані кошти в розмірі 5898,86 гривень (далі спірні кошти).

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що спірні кошти підлягають стягненню з відповідача на її користь, оскільки утримані протиправно на підставі незаконного наказу УПФУ з порушенням її прав, а тому ОСОБА_4 просила про задоволення позову.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2012 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2013 року, позов задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача спірні кошти. В решті позову відмовлено.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить ухвалені ними судові рішення, в частині задоволених позовних вимог, скасувати та відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку про відхилення скарги з таких підстав.

Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій, на підставі наявних у справі даних встановили і правильно виходили з того, що спірні кошти не підлягають стягненню з позивача, а тому дії УПФУ не ґрунтуються на вимогах закону.

Як правильно встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, позивач 12 березня 2012 року була звільнена з посади головного спеціаліста по контрольно - перевірочній роботі з нарахування та сплатою платежів сектору надходження платежів УПФУ.

У період з 25 квітня по 24 липня 2012 року позивач перебувала на обліку у центрі зайнятості як безробітна та отримала допомогу по безробіттю в розмірі 5898,86 гривень.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 19 липня 2012 року ОСОБА_4 було поновлено на вищевказаній посаді та зобов'язано УПФУ виплатити їй середній заробіток за час вимушеного прогулу.

На виконання вказаного судового рішення, наказом відповідача від 23 липня 2012 року № 21-0 ОСОБА_4 поновлено на роботі з 13 березня 2012 року.

11 вересня 2012 року позивача звільнено з посади на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України та виплачено їй середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Одночасно, з позивача утримано суму виплаченої їй допомоги по безробіттю.

Так, у відповідності до частини 2 статті 235 Кодексу законів про працю України (в редакції спірного періоду) при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

В свою чергу, за приписами статті 127 Кодексу законів про працю України відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України.

Відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу: 1) для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не повернутого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування. У цих випадках власник або уповноважений ним орган вправі видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості, або з дня виплати неправильно обчисленої суми; 2) при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки. Відрахування за ці дні не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи з підстав, зазначених в пунктах 3, 5 і 6 статті 36 і пунктах 1, 2 і 5 статті 40 цього Кодексу, а також при направленні на навчання та в зв'язку з переходом на пенсію; 3) при відшкодуванні шкоди, завданої з вини працівника підприємству, установі, організації (стаття 136).

Водночас, за змістом абзацу 7 частини 1 статті 35 Закону України від 2 березня 2000 року № 1533-ІІІ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (далі Закон № 1533-ІІІ) Фонд має право стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Такому праву Фонду відповідає обов'язок роботодавця, закріплений у частині 4 статті 34 Закону № 1533-ІІІ, згідно з яким із роботодавця утримуються, сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Аналіз вищевказаних правових норм дає підстави колегії суддів для висновку, що УПФУ, поновлюючи ОСОБА_4 на посаді, повинен був здійснити їй виплату різниці в заробітку, з урахуванням виплаченої суми допомоги по безробіттю, а не утримувати таку з позивача, оскільки це суперечить приписам статті 127 Кодексу законів про працю України, яка встановлює вичерпний перелік випадків відрахування із заробітної плати працівників.

Крім того, обов'язок відшкодування сум виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду лежить виключно на роботодавцеві, яким у даному випадку є УПФУ, а тому дії відповідача, щодо виплати таких коштів центру зайнятості за рахунок працівника, поновленого на роботі, є протиправними та суперечать вимогам вищезазначених норм Закону № 1533-ІІІ та Кодексу законів про працю України.

Враховуючи викладене, висновки судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача незаконно утриманих з неї спірних коштів ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального та дотриманні норм процесуального права.

За таких обставин, рішення судів попередніх інстанцій відповідають дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують, а тому підстав для скасування судових рішень колегія суддів не вбачає.

За правилами частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанцій залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Коломацькому районі Харківської області відхилити, а постанову Харківського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2012 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Бутенко

Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк