Справа № 804/5114/15
Суддя: Віхрова Вікторія Станіславівна
Дата ухвалення: 2015-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2015 р. Справа № 804/5114/15

Колегія суддів Дніпропетровського окружного адміністративного суду у складі головуючого судді Віхрової В.С., суддів Єфанової О.В., Барановського Р.А., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання незаконною бездіяльність, -

ВСТАНОВИЛА:

15.04.2015 р. ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до суду із адміністративним позовом до Міністерства юстиції України (надалі - відповідач), у якому просить суд визнати положення про державні податкові інспекції, затверджені наказом Міндоходів № 46 від 17.04.2013р., такими, що:

1. є актами, зведені норми права яких не визначають організацію діяльності органів виконавчої влади і їх посадових осіб;

2. зачіпають права громадян і інших осіб, є обов'язковими для них до виконання та надають право втручання у приватну власність, а саме зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки, доступу до територій, приміщень та іншого майна, а також визначення сум податкових і грошових зобов'язань, застосовування штрафних санкції та здійснення контролю за готівковими розрахунками;

3. визнати незаконною бездіяльність Міністерства юстиції України щодо належного здійснення контролю за додержанням суб'єктом нормотворення - Міністерства доходів зборів України законодавства про державну реєстрацію нормативно-правових актів;

4. визнати незаконним рішення Міністерства юстиції України щодо визнання наказу Міндоходів №46 від 17.04.2013 р. актом ненормативного характеру і не підлягає державній реєстрації нормативно-правових оскільки не є актом, зведені норми права яких визначають організацію діяльності органів виконавчої влади і їх посадових осіб, не зачіпає прав громадян і інших осіб, не є обов'язковими для них до виконання та не надає право втручання у приватну власність, а саме доступу до майна, визначення сум податкових і грошових зобов'язань, застосовування штрафні санкції та здійснення контролю за готівковими розрахунками;

5. на підставі п. 15 Положення про державну реєстрацію НПА визнати Наказ Міністерства доходів і зборів України № 46 від 17.04.2013 р. «Про затвердження Положень про територіальні органи Міндоходів у Дніпропетровській області» таким, що не набрав чинності і не тягне за собою правових наслідків;

6. зобов'язати Міністерство юстиції України вжити заходів щодо усунення виявлених порушень законодавства України про держану реєстрацію нормативно-правових актів.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач звернувся до відповідача зі скаргою від 02.03.2015 р., у якій просив скасувати Наказ Міністерства доходів і зборів України № 46 від 17.04.2013 р. «Про затвердження Положень про територіальні органи Міндоходів у Дніпропетровській області», як такий, що підлягав державній реєстрації та не пройшов державну реєстрацію у органах Міністерства юстиції України. Листом від 16.03.2015 р. відповідач повідомив позивача про те, що вищезазначений наказ не підлягає державній реєстрації, оскільки є актом ненормативного характеру, тобто таким, що не є нормативно-правовим актом зведені норми права якого визначають організацію діяльності органів виконавчої влади, а також їх посадових осіб та не є обов'язковим для громадян і не зачіпає їх прав. Проте, позивач зауважує на тому, що наказ Міністерства доходів і зборів України № 46 від 17.04.2013 р. «Про затвердження Положень про територіальні органи Міндоходів у Дніпропетровській області» є таким, що відповідно до положень Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», Указу Президента України «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» від 03.10.1992 р. за № 493/92, «Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2005 р. за № 34/5 підлягає державній реєстрації, адже істотно зачіпає права та обов'язки фізичних та юридичних осіб, дозволяє податковим органам втручатись у майнові права платників податків. З огляду на це, позивач вважає, що наказ Міністерства доходів і зборів України № 46 від 17.04.2013 р. «Про затвердження Положень про територіальні органи Міндоходів у Дніпропетровській області» є нечинним та підлягає скасуванню.

Позивач у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи, надав до суду одночасно із адміністративним позовом заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідач у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Надав письмові заперечення проти позову, відповідно до яких зазначає, що під час проведення перевірки та надання відповіді на порушене позивачем питання державний орган діяв у межах чинного законодавства.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Згідно з ч. 4 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неприбуття відповідача - суб'єкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Частиною 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно положень п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема «Іззетов проти України», «Пискал проти України», «Майстер проти України», «Крюков проти України», «Крат проти України», «Сокор проти України», «Кобченко проти України», «Шульга проти України», «Лагун проти України», «Буряк проти України», «ТОВ «ФПК «ГРОСС» проти України», «Гержик проти України» суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, в письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали справи та подані до суду докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи, колегія суддів встановила наступне.

Позивач звернувся до Міністра юстиції України Петренка П.Д. із заявою від 02.03.2015 р., у якій просив:

1) здійснити перевірку додержання Міністерством доходів і зборів України законодавства про державну реєстрацію нормативно-правових актів щодо подання Наказу Міністерства доходів і зборів України від 17.04.2013 р. за № 46 на державну реєстрацію в органах Міністерства юстиції України;

2) скасувати Наказ Міністерства доходів і зборів України від 17.04.2013 р. за № 46, як такий, що є недійсним з моменту прийняття оскільки підлягав державній реєстрації і не зареєстрований у Міністерстві юстиції України;

3) відповідь про результати розгляду заяви надати у письмовій формі в установленому законом порядку та строки на мою домашню адресу: АДРЕСА_1, індекс 52300.

Позивачем зазначено про те, що наказ Міністерства доходів і зборів України від 17.04.2013 р. за № 46, яким затверджені «Положення про територіальні органи Міндоходів у Дніпропетровській області», підлягав обов'язковій державній реєстрації органами Міністерства юстиції України, оскільки зведені норми права затверджених ним положень визначають організацію діяльності органів виконавчої влади - територіальних органів Міндоходів у Дніпропетровській області, зачіпає права громадян і змінює організанійно-правовий механізм їх реалізації, а також є обов'язковими для інших міністерств, органів виконавчої влади, а також органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, що не входять до сфери управління Міністерства доходів і зборів України.

Листом «Щодо розгляду заяв» від 16.03.2015 р. за № В-4527/10.1, який направлено на адресу позивача, перший заступник Міністра юстиції України Севостьянова Н. надала відповідь від 02.03.2015 р.

У зазначеному листі ОСОБА_1 було повідомлено про те, що за результатами проведених відповідно до «Порядку проведення органами юстиції перевірок стану додержання законодавства про державну реєстрацію нормативно-правових актів», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 19.01.2012 р. за № 93/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.01.2012 р. за № 67/20380 (із змінами), щомісячної безвиїзної та щомісячної виїзної перевірок стану додержання законодавства про державну реєстрацію нормативно-правових актів Міністерством доходів і зборів України за квітень 2013 р. встановлено, що наказ Міністерства доходів і зборів України 17.04.2013 р. № 46 «Про затвердження положень про територіальні органи Міндоходів у Дніпропетровській області» є актом ненормативного характеру, тобто актом оперативно-розпорядчого характеру, спрямованим на організацію виконання Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», постанов Кабінету Міністрів України від 25.05.2011 р. № 563 «Про затвердження Типового положення про територіальні органи міністерства та іншого центрального органу виконавчої влади» та від 20.03.2013 р. № 229 «Про утворення територіальних органів Міністерства доходів і зборів», не має нових правових норм, що зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер, та відповідно до підпунктів «в» та «д» п. 5 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 р. за № 731, не підлягає державній реєстрації у Міністерстві юстиції України.

Дані обставини також зазначені відповідачем у запереченні проти позову.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що наказом Міністерства доходів і зборів України «Про затвердження положень про територіальні органи Міндоходів у Дніпропетровській області» від 17.04.2013 р. за № 46, зокрема, затверджено Положення про Верхньодніпровську об'єднану державну податкову державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області.

У п. 1 зазначеного наказу зазначено, що останній прийнято відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», постанов КМУ від 25.05.2011 р. за № 563 «Про затвердження Типового положення про територіальні органи міністерства та іншого центрального органу виконавчої влади» та від 20.03.2013 р. за № 229 «Про утворення територіальних органів Міністерства доходів і зборів», пп. 10 п. 11 Положення про міністерства доходів і зборів України, затвердженого Указом Президента України від 18.03.2013 р. за № 141/2013 р.

Державна реєстрація нормативно-правових актів регулюється Указом Президента України від 03.10.1992 р. № 493/92 «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади».

Крім того, порядок державної реєстрації нормативно-правових актів, передбачений Положенням про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 № 731.

Відповідно до п. 2, 4 вищезазначеного Положення державній реєстрації підлягають нормативно-правові акти будь-якого виду (постанови, накази, інструкції тощо), якщо в них є одна або більше норм, що зачіпають соціально - економічні, політичні, особисті та інші права, свободи й законні інтереси громадян, встановлюють новий або змінюють, доповнюють чи скасовують організаційно-правовий механізм їх реалізації або мають міжвідомчий характер, тобто є обов'язковими для інших міністерств, органів виконавчої влади, а також органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, що не входять до сфери управління органу, який видав нормативно-правовий акт.

Пунктом 5 зазначеного Положення визначено ознаки, за наявності яких акти на державну реєстрацію не подаються. Це, зокрема, стосується актів ненормативного характеру, тобто актів оперативно-розпорядчого характеру (разові доручення), а також актів, спрямованих на організацію виконання рішень вищестоящих органів і власних рішень міністерств, інших органів виконавчої влади, що не мають нових правових норм.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 та ч. 3 ст. 21 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» територіальні органи міністерства діють на підставі положень, що затверджуються міністром. Типове положення про територіальні органи міністерства затверджується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 15 постанови КМУ від 25.05.2011 р. за № 563 «Про затвердження Типового положення про територіальні органи міністерства та іншого центрального органу виконавчої влади» територіальні органи утворюються у порядку, передбаченому статтями 13 і 21 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади».

Відповідно до п. 9 Положення про Міністерство доходів і зборів України, затвердженого Указом Президента України від 18.03.2013 р. за № 141/2013 р. Міндоходів України у межах своїх повноважень, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів і доручень Президента України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, організовує і контролює їх виконання. Накази Міндоходів України, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, видаються та оприлюднюються з урахуванням вимог Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності». Накази Міндоходів України нормативно-правового змісту підлягають державній реєстрації в установленому законодавством порядку. Накази Міндоходів України, видані в межах його повноважень, є обов'язковими до виконання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами, місцевими державними адміністраціями, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами і організаціями всіх форм власності та громадянами.

Наказ Міністерства доходів і зборів України від 17.04.2013 р. № 46 «Про затвердження положень про територіальні органи Міндоходів у Дніпропетровській області» за своєю суттю є документом організаційно-розпорядчого характеру, який спрямований на організацію виконання рішень вищестоящих органів (Президента України, Кабінету Міністрів України і власних рішень Міністерства доходів і зборів України), та з огляду на відсутність у вказаному документі нових правових норм, відповідно до підпунктів «в» та «д» п. 5 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 р. № 731, необхідність здійснення державної реєстрації зазначеного наказу в Міністерстві юстиції України відсутня.

Крім того, що відповідно до п. 1 постанови КМУ від 21.05.2014 р. № 160 «Про утворення Державної фіскальної служби» Міністерство доходів і зборів на сьогодні реорганізовано шляхом перетворення в Державну фіскальну службу, яка відповідно до пункту 9 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 р. № 236, видає накази виключно організаційно-розпорядчого характеру, організовує і контролює їх виконання.

У п.5 позовних вимог позивач зазначає, що на підставі п.15 Положення про державну реєстрацію НПА визнати Наказ Міністерства доходів і зборів України №46 від 17.04.2013 р. «Про затвердження Положень про територіальні органи Міндоходів у Дніпропетровській області» таким, що не набрав чинності і не тягне за собою правових наслідків.

Також позивач у позовній заяві не зазначає, яким чином відповідач порушив особисті права, обов'язки або інтереси позивача - жодних доказів наявності такого порушення до суду не надано.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти тільки на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. У адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти тільки на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

Захисту підлягають порушені права, свободи та інтереси позивача, щодо порушення яких суд дійде відповідного висновку та це підтвердиться відповідними доказами. Проте, враховуючи вищенаведені обставини та зазначені норми законодавства, спосіб захисту, обраний позивачем, суд вважає таким, що не відповідає змісту прав відповідача - позивачем не доведено у встановлений законом спосіб у чому виразилось порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Зважаючи на сукупність викладених обставин та висновків, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання незаконною бездіяльність - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі її апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд у десятиденний строк з дня отримання копії постанови, виготовленої у повному обсязі.

Головуючий суддя (підпис) Суддя (підпис) Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили 13.05.15 Суддя З оригіналом згідно Помічник судді В.С. Віхрова О.В. Єфанова Р.А. Барановський В.С. Віхрова Ю.Ю. Ковтун