Справа № 804/6210/14
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2014-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 травня 2014 р. Справа № 804/6210/14
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі
головуючого судді Тулянцевої І.В.,
при секретарі Шевцовій М.Ю.
представника позивача Копач Р.В.
представника відповідача Грекова А.В.
третьої особи ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до Красногвардійського відділу Державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3 про зняття арешту з заставленого майна, -
30.04.14 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (далі - позивач) звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Красногвардійського відділу Державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3, в якому просить зобов'язати Красногвардійський ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції зняти арешт з заставленого нерухомого майна, а саме - домоволодіння АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,0945 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_3, накладений Красногвардійським ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, постановами державних виконавців Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 06.06.2011 р. та 03.02.2014 р. при примусовому виконанні рішень суду про стягнення боргу з ОСОБА_3 було накладено арешт на майно боржника (домоволодіння - будинок АДРЕСА_1; земельна ділянка площею 0,0945 га, що розташована у АДРЕСА_1) та оголошено заборону на його відчуження. Оскільки, майно на яке державними виконавцями було накладено арешт є предметом застави у відповідності до Договору іпотеки від 23.04.2007 р., укладеного між ЗАТ «ОТП БАНК» (правонаступником якого є позивач) та ОСОБА_3, відповідач не має правових підстав для звернення стягнення на заставлене майно на користь інших стягувачів, які не є іпотекодержателями, у зв'язку із чим просять зняти арешт із заставленого майна.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити із викладених у позові підстав.
Відповідач - Красногвардійський відділ Державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції проти позову заперечував. В судовому засіданні представник відповідача суду пояснив, що арешти на заставлене майно - домоволодіння - будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0945 га, що розташована у АДРЕСА_1, було накладено у відповідності до норм Закону України «Про виконавче провадження» при примусовому виконанні рішень судів і підстави для зняття арешту на сьогоднішній день відсутні, оскільки сума заборгованості з боржника - ОСОБА_3, не стягнута.
Третя особа - ОСОБА_3 позов підтримав, просив його задовольнити, вважаючи, що якщо майно, що знаходиться у заставі буде реалізовано позивачем то його боргові зобов'язання будуть погашені і виконавче провадження буде закрито.
Вивчивши доводи позову та заперечень, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд при винесені постанови виходить з наступних підстав та мотивів.
Згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 12 листопада 2010 року Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» у відповідності ст.ст. 512, 514, 1077, 1079, 1082, 1084 Цивільного кодексу України відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за Кредитним договором № СНІ-301/256/2007 від 23.04.2007 року (а.с. 34-39).
06.06.2011 року постановою державного виконавця Красногвардійського відділу ДВС Дніпропетровського міського управління юстиції при примусовому виконанні виконавчого листа №2-1866/2010 від 22.04.2011 р., виданого Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «ПроКредитБанк» заборгованості у сумі 142 451,41 грн., накладено арешт на все майно боржника, в тому числі і на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_3 в межах суми звернення стягнення (а.с.75).
Вищезазначені обтяження державного виконавця зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень нерухомого майна (а.с. 57-60).
13.01.2014 р. старшим державним виконавцем Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_4 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 41437852 з виконання виконавчого напису № 8192 виданого приватним нотаріусом ДМНО Вдовіною Л.Л. про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ОТП БАНК» суми боргу у розмірі 1313616,94 грн. шляхом звернення стягнення на нерухоме майно: домоволодіння АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0945 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_3 (а.с. 63 - зв.).
Постановою старшого державного виконавця Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_4 13.01.2014 року також було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою було накладено арешт на майно боржника - домоволодіння АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0945 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_3 в межах суми боргу (а.с. 64-зв.).
Копія постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 41437852 та про накладенні арешту від 13.01.2014 р. були направлені сторонам виконавчого провадження 13.01.2014 р. (а.с. 64).
До Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис про реєстрацію обтяжень на підставі постанови державного виконавця від 13.01.2014 р. на майно боржника - домоволодіння АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0945 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_3 в межах суми боргу (а.с. 65).
В ході розгляду справи було встановлено, що позивач, вважаючи, що його права як іпотекодержателя можуть бути порушені при примусовому стягненні з боржника - ОСОБА_3 боргу по іншим виконавчим документам, у зв'язку із чим, просить відповідно до вимог ч. 4 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» зняти арешт з заставленого майна.
Як пояснив в ході розгляду справи представник позивача, в нього наявне переважне право як заставодержателя перед іншими кредиторами щодо звернення стягнення на майно, а саме: домоволодіння АДРЕСА_1 та на земельну ділянку площею 0,0945 гектара, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві власності: ОСОБА_3, яке знаходиться в заставі Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» на підставі договору № CNL-301/256/2007 від 23.04.2007 року укладеного між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_3, на яке постановою Красногвардійського відділу Державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції накладено арешт та оголошено заборону на відчуження предмету застави.
Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість вказаних висновків позивача і винесених спірних актів індивідуальної дії на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС України, проаналізувавши положення законодавчих актів, якими врегульовані спірні правовідносини, суд зауважує на наступному.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про заставу» від 02.10.1992 р. № 2654-XII, застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.
Статтею 52 Закону України «Про виконавче провадження» від 26.04.1999 р. № 606-XIV (далі - Закон України № 606-XIV) передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.
Відповідно до ч.1 ст.54 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя.
Частиною 3 вказаної статті передбачено, що для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.
Згідно з ч.4 ст.54 Закону України «Про виконавче провадження», про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.
Реалізація заставленого майна здійснюється в порядку, встановленому цим Законом (ч. 5 ст. 54 Закону України № 606-XIV). За рахунок коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, здійснюються утримання, передбачені статтею 43 цього Закону, після чого кошти використовуються для задоволення вимог заставодержателя. У разі якщо заставодержатель не є стягувачем у виконавчому провадженні, йому виплачуються кошти після належного підтвердження права на заставлене майно. У разі задоволення в повному обсязі вимог заставодержателя залишок коштів використовується для задоволення вимог інших стягувачів у порядку, встановленому цим Законом (ч. 6 Закону України № 606-XIV).
З аналізу наведених норм Закону України № 606-XIV свідчить, що звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання здійснюється в першу чергу за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя, і тільки в тому випадку, коли для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів, або, якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.
Тобто, у відповідності до вимог ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя (позивача) у будь - якому випадку повинно здійснюватись у першу чергу, оскільки право застави у ПАТ «ОТП БАНК» виникло ще до винесення рішень Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська (а.с. 73) та Дніпровського районного суду м. Києва (а.с. 54) про стягнення боргу з ОСОБА_3
Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).
Згідно ст. 86 цього Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Оскільки, позивачем в ході розгляду справи не було доведено в чому конкретно полягає порушення його прав та інтересів в спірних правовідносинах, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства.
Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 86, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до Красногвардійського відділу Державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3 про зняття арешту з заставленого майна - відмовити.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку та строки, передбачені ст.186 КАС України.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Тулянцева