Справа № 810/377/15
Суддя: Ключкович В.Ю.
Дата ухвалення: 2015-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/377/15 Головуючий у 1-й інстанції: Панченко Н.Д. Суддя-доповідач: Ключкович В.Ю.
У Х В А Л А

Іменем України

19 травня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Петрика І.Й.,

Собківа Я.М.,

при секретарі Шевчук К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Київського окружного адміністративного суду від 06 березня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Русанюка Золтана Золтановича, треті особи - Публічне акціонерне товариство "ОТП Банк", ОСОБА_5 про визнання протиправними і скасування рішень та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3 або позивач) звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції у Київській області (далі - Реєстраційна служба або відповідач 1), приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Русанюка Золтана Золтановича (далі - приватний нотаріус Русанюк З.З. або відповідач 2), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», ОСОБА_5 (далі - ПАТ «ОТП Банк», ОСОБА_5.) про: визнання протиправними та скасування рішень державного реєстратора про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 04.11.2014 №16949043 та про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 09.12.2014 №17847098; зобов'язання Реєстраційну службу зареєструвати право власності на земельну ділянку площею 0,0177 га, кадастровий номер НОМЕР_1 за позивачем; визнання протиправними та скасування записів приватного нотаріуса Русанюка З.З. про обтяження іпотекою від 25.09.2007 №5720102 та про заборону відчуження нерухомого майна №5719282.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 06 березня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановленим рішенням, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, а також на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою позов задовольнити позовні вимоги повністю.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає залишенню без задоволення, а постанова Київського окружного адміністративного суду від 06 березня 2015 - без змін з огляду на таке.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 та ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції дійшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного адміністративного суду, з огляду на таке.

Судом першої інстанції вірно встановлено та матеріалами справи підтверджено, що громадянка України ОСОБА_6 володіла двома суміжними земельними ділянками загальною площею 0,258 га, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 10.01.2006: перша земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_3 (далі - земельна ділянка № 1); друга земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_4 загальною площею (далі - земельна ділянка № 2).

На підставі договору купівлі - продажу від 15.05.2007, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_7 та зареєстрованого в реєстрі за № 1249, ОСОБА_6 продала земельну ділянку № 2 з кадастровим номером НОМЕР_4 загальною площею 0,112 га громадянці ОСОБА_3.

На підставі даного договору позивачем оформлено Державний акт на право власності на земельну ділянку (а.с.14).

Таким чином, розмір земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_4 становив 0,112 га.

15.05.2007 підставі договору купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_7 та зареєстрованого в реєстрі за №1253, ОСОБА_6 продала ОСОБА_3 частину земельної ділянки №1 з кадастровим номером НОМЕР_1 у розмірі 0,0177 га зазначену на кадастровому плані №106 (а.с.16, 17).

Іншу частину земельної ділянки № 1 з цим же кадастровим номером НОМЕР_1 але площею 0,1285 га ОСОБА_6 продала ОСОБА_5, про що між сторонами 25.09.2007 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, який посвідчено приватним нотаріусом Русанюком З.З. та зареєстровано в реєстрі за №69 к (а.с.92).

Тобто, розмір земельної ділянки № 1 з кадастровим номером НОМЕР_1 становив 0, 1462 га., а загальна площа земельної ділянки № 1 та земельної ділянки № 2, яка до відчуження належала ОСОБА_6 становила 0,2582 га, що відповідає даним Державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 10.01.2006.

Судом першої інстанції вірно встановлено з матеріалів справи , що при продажу ОСОБА_6 частинами земельної ділянки № 1 на корить різних осіб, поділу земельної ділянки № 1 не відбувалося та не здійснювалося виділення цих частин в натурі. А відтак, при ідентифікації предметів означених договорів купівлі - продажу частин земельної ділянки №1 (0,0177 га та 0,1285 га, відповідно) сторонами угод використовувався кадастровий номер НОМЕР_5, що згідно даних Державного земельного кадастру належить земельній ділянці загальною площею 0, 1462 га.

У вересні 2007 року набута ОСОБА_8 частина земельної ділянки № 1 у розмірі 0,1285 га з кадастровим номером НОМЕР_1 була передана нею в іпотеку для забезпечення виконання своїх зобов'язань перед ОТП Банком відповідно до кредитного договору №МL-006/1641/2007 та договору іпотеки №PCL-006/1641/2007 від 25.09.2007 (а.с.81-88).

Відповідно до пункту 3.2 договору іпотеки №PCL-006/1641/2007 предметом іпотеки є, зокрема, земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_1, площею 0,1285 га, яка стане власністю іпотекодавця у майбутньому на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25.09.2007, який посвідчено приватним нотаріусом Русанюком З.З. та зареєстровано в реєстрі за №69 к.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що на момент передачі частини земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 в іпотеку, а ні громадянкою ОСОБА_5, а ні позивачем не було оформлено право власності на придбані земельні ділянки.

У зв'язку з укладанням договору іпотеки №PCL-006/1641/2007 приватним нотаріусом Русанюком З.З. одночасно з посвідченням вказаного договору накладено заборону на відчуження предмету іпотеки, про що свідчать наявні у матеріалах справи витяги з Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (а.с.28, 29).

Судом першої інстанції встановлено, що іпотекодавець ОСОБА_5 не повідомляла іпотекодержателя ПАТ «ОТП Банк» про зміну документа, що стосується предмету іпотеки. У зв'язку з цим, жодних змін до договору іпотеки №PCL-006/1641/2007 сторонами не вносилось, а відтак, предметом іпотеки є земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_1.

З метою державної реєстрації права власності на земельну ділянку площею 0,0177 га з кадастровим номером НОМЕР_1 позивач 29.10.2014 звернулася до Реєстраційної служби із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с.59).

04 листопада 2014 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції прийнято рішення №16949043 про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відповідно до якого розгляд заяви ОСОБА_3 від 29.10.2014 №8734612 про державну реєстрацію прав власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1 зупинено у зв'язку з ненаданням усіх документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень, визначених Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 №868, а саме, документа, що підтверджує факт надання іпотекодержателем або контролюючим органом згоди на відчуження або передачу на іншому речовому праві такого майна (а.с.25) та надано строк для усунення даних обставин до 09.12.2014.

9 грудня 2014 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції встановлено, що заявником не усунено обставин, що слугували підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви, а саме, не виконано вимог пункту 40 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868.

У зв'язку з цим, на підставі статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пунктів 20 та 28 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868, позивачеві відмовлено у державній реєстрації прав на земельну ділянку із кадастровим номером № НОМЕР_3 загальним розміром 0,0177 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.26).

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації та їх обтяжень визначається Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Повноваження Державного реєстратора прав на нерухоме майно визначені статтею 9 зазначеного Закону та передбачають, зокрема, встановлення відповідності заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, в тому числі, відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав (пункт 2 частини другої статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Відповідно до частин першої та другої статті 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження. Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно з частиною тринадцятою статті 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також порядок надання інформації з Державного реєстру прав встановлює Кабінет Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 №868 затверджений Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень).

Відповідно до пункту 40 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, для проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, яке перебуває в іпотеці або податковій заставі, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає документ, що підтверджує факт надання іпотекодержателем або контролюючим органом згоди на відчуження або передачу на іншому речовому праві такого майна.

Судом першої інстанції вірно встановлено з наявних у матеріалах справи витягів з Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, у зазначених реєстрах зареєстроване обтяження земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 іпотекою.

Суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими доводи апелянта, про те, що земельна ділянка площею 0,0177 га з кадастровим номером НОМЕР_1 не перебуває у заставі, а земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_1, відносно якої встановлена заборона відчуження, у зв'язку з іпотекою має іншу площу, а відтак, є іншою земельною ділянкою з огляду на таке.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про державний земельний кадастр», кадастровий номер земельної ділянки - індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування.

Згідно з частиною першою та другою статті 16 Закону України «Про державний земельний кадастр», земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі.

В силу положень частин шостої та сьомої статті 16 Закону України «Про державний земельний кадастр», кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Зміна власника чи користувача земельної ділянки, зміна відомостей про неї не є підставою для скасування кадастрового номера. Скасований кадастровий номер земельної ділянки не може бути присвоєний іншій земельній ділянці.

Як вбачається із приписів положень законодавства, що регулює земельні відносини, під зміною відомостей законодавець визначив дані, які наведені у пункті 24 Прядку ведення Державного земельного кадастру, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051.

Державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі поділу чи об'єднання земельних ділянок (частина десята статті 24 Закону України «Про державний земельний кадастр»).

Згідно з частиною першою статті 27 Закону України «Про державний земельний кадастр» у разі поділу або об'єднання земельних ділянок запис про державну реєстрацію земельної ділянки та кадастровий номер земельної ділянки скасовуються, а Поземельна книга на таку земельну ділянку закривається.

Проаналізувавши вказані норми Закону України «Про державний земельний кадастр», суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що існування двох і більше земельних ділянок з однаковими кадастровими номерами виключається, а в разі поділу земельної ділянки кадастровий номер земельної ділянки скасовуються, а новоутвореним земельним ділянкам присвоюються інші кадастрові номери.

Однак ОСОБА_6 фактично здійснила поділ своєї земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_3 загальною площею 0,1462 га, уклавши договори купівлі - продажу частини цієї земельної ділянки у розмірі 0,0177 га на користь ОСОБА_9 та у розмірі 0,1285 га на користь ОСОБА_8 з використанням для цих часток одного кадастрового номера НОМЕР_3.

Державний реєстр прав складається з розділів, які відкриваються на кожний об'єкт нерухомого майна під час проведення державної реєстрації права власності на нього. Кожний розділ Державного реєстру прав складається з чотирьох частин, які містять відомості про: нерухоме майно; право власності та суб'єкта (суб'єктів) цього права; інші речові права та суб'єкта (суб'єктів) цих прав; обтяження прав на нерухоме майно та суб'єкта (суб'єктів) цих прав (стаття 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються на підставі рішення державного реєстратора у разі: знищення об'єкта нерухомого майна; поділу, об'єднання об'єкта нерухомого майна або виділу частки з об'єкта нерухомого майна (частина друга статті 20 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Тобто, як вірно зазначено судом першої інстанції, визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно здійснюється держаним реєстратором на кожний об'єкт нерухомого майна для якого відкривається індивідуальний розділ Держаного реєстру. Підставою для закриття такого індивідуального розділу Держаного реєстру є факт знищення нерухомого майна, або створення нового об'єкта нерухомого майна (нових об'єктів) через поділ, об'єднання або виділу частки. При цьому, згідно з вимогами частини першої статті 21 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» на кожний такий новий об'єкт держаним реєстратором відкривається відповідний розділ та реєстраційна справа.

Однак, всупереч наведеним приписам законодавства, що регулює земельні відносини, суду не надано жодних доказів скасуванням кадастрового номеру земельної ділянки НОМЕР_3 та закриття відповідного розділу Державного реєстру прав та реєстраційної справи щодо цього об'єкта нерухомого майна у зв'язку із поділом та створенням двох нових об'єктів нерухомості.

Не надано суду доказів про розділення даної земельної ділянки відповідно до належних позивачеві та ОСОБА_5 часток, та, як наслідок, отримання державних актів на право власності на придбані земельні ділянки у порядку, передбаченому Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженою наказом Держкомзему України від 04.05.99 № 43.

А відтак, вірним є висновок суду першої інстанції, що запис в Державному реєстрі про обтяження земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_3 у зв'язку із передачею її частини у розмірі 0,1285 га в іпотеку стосується всієї земельної ділянки, що має кадастровий номер НОМЕР_3.

Судом встановлено, що згоди на відчуження іпотекодержателем земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_3 відповідачеві разом із заявою не подавалось, тому рішення державного реєстратора про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на підставі п. 40 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868 є правомірним.

Водночас, судом першої інстанції встановлено та не заперечувалось позивачем, що у строки, встановлені рішенням Реєстраційної служби про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, позивачем не виконано рекомендацій щодо усунення обставин, що були підставою для його прийняття.

Відповідно до частин першої та третьої статті 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі якщо документи для державної реєстрації прав та їх обтяжень подано не в повному обсязі, передбаченому нормативно-правовими актами, державний реєстратор у строк, встановлений частинами п'ятою, сьомою і восьмою статті 15 цього Закону для розгляду заявлених прав, приймає рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень і письмово повідомляє про це заявника. У разі невиконання зазначених вимог державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Згідно з пунктом 54 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення.

В силу положень частини другої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», за наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Враховуючи наявність обтяження земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 іпотекою та у зв'язку з не усуненням позивачем обставин, які були підставою для такого зупинення суд першої інстанції вірного висновку, що державний реєстратор діяв у межах повноважень та підставі та у спосіб, передбачений законодавством, а відтак, і про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у цій частині.

За таких обставин доводи апелянта в апеляційній скарзі є документально не підтвердженими та спростовуються вищенаведеним, матеріалами справи.

Згідно з частиною першою статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною другою статті 71 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, який відповідачем в даному випадку виконаний в повній мірі.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального та матеріального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, у зв'язку з чим підстав для скасування постанови суду першої інстанції не вбачається.

Згідно зі ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, що на думку колегії апеляційного адміністративного суду, дотримано судом першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 160,198,200, 205,206, 212, 254 КАС України, суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 06 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали складено та підписано 19.05.2015

Головуючий суддя: В.Ю. Ключкович

Судді: І.Й. Петрик

Я.М. Собків

.

Головуючий суддя Ключкович В.Ю.

Судді: Петрик І.Й.

Собків Я.М.