Справа № 816/5772/13-а
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2015-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2015 року м. Київ К/800/10280/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т.
Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.
провівши попередній розгляд адміністративної справи за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Добробут" на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 25.10.2013р. та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 05.02.2014р. у справі № 816/5772/13-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Добробут" до Державного реєстратора Реєстраційної служби Кобеляцького районного управління юстиції Полтавської області Комісар Ніни Анатоліївни, третя особа ОСОБА_5, про визнання дій незаконними, скасування рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Добробут" звернулось з позовом, в якому просило суд:

- визнати незаконними дії щодо відмови Державного реєстратора Реєстраційної служби Кобеляцького районного управління юстиції Полтавської області Комісар Ніни Анатоліївни у проведенні державної реєстрації іншого речового права, а саме, права оренди земельної ділянки, розташованої на території Сухинівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області, кадастровий номер НОМЕР_1, згідно договору оренди землі №С-66, укладеного між ОСОБА_5 та позивачем 01.08.2013р.;

- скасувати рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень за №6044961 від 19.09.2013;

- зобов'язати Державного реєстратора Реєстраційної служби Кобеляцького районного управління юстиції Полтавської області Комісар Ніну Анатоліївну зареєструвати інше речове право (право оренди земельної ділянки, розташованої на території Сухинівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області, кадастровий номер НОМЕР_1, згідно договору оренди землі №С-66, укладеного між ОСОБА_5 та позивачем 01.08.2013).

В обґрунтування позовних вимог позивака посилається на те, що документи, подані ним для державної реєстрації права оренди земельної ділянки з реєстраційним номером 18, що розташована за адресою: Полтавська область, Кобеляцький район, Сухинівська сільська рада, кадастровий номер НОМЕР_1, повністю відповідали вимогам чинного законодавства. Зміст договору оренди землі, який є підставою для реєстрації права оренди земельної ділянки чітко визначає вид цільового призначення земельної ділянки, а саме - землі сільськогосподарського призначення.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 25.10.2013р., залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 05.02.2014р., в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 25.10.2013р. та ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 05.02.2014р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Добробут" звернулось з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на те, що при прийнятті зазначених судових рішень було порушено норми матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги та заперечення на касаційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, 01.08.2013 між ТОВ "Агрофірма "Добробут" (орендарем) та ОСОБА_5 (орендодавцем) укладено договір оренди землі №С-66. Відповідно до пункту 1 договору, орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Сухинівської сільської ради. В оренду передається земельна ділянка загальною площею 2,9653 га, в тому числі ріллі - 2,9653 га, кадастровий номер НОМЕР_1 (пункт 2 договору). Пунктами 16-18 вказаного договору сторонами погоджено умови використання даної земельної ділянки.

З метою проведення державної реєстрації права оренди земельної ділянки, що розташована за адресою: Полтавська область, Кобеляцький район, Сухинівська сільська рада, кадастровий номер НОМЕР_1, ТОВ "Агрофірма "Добробут" звернулось до відповідача із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

19.09.2013 державним реєстратором РС Кобеляцького РУЮ Полтавської області Комісар Н.А. прийнято рішення №6044961 про відмову ТОВ "Агрофірма "Добробут" у державній реєстрації прав та їх обтяжень. Приймаючи рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень державний реєстратор виходив з того, що подані позивачем документи не відповідають вимогам або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, а саме - в договорі оренди землі №С-66 від 01.08.2013р., поданому для державної реєстрації права оренди земельної ділянки, зазначена лише категорія земель, до яких відноситься вказана ділянка, але не зазначено цільове призначення земельної ділянки, що є істотною умовою договору оренди землі згідно з вимогами статті 15 Закону України "Про оренду землі".

Не погоджуючись з такими діями відповідача та прийнятим рішенням, ТОВ "Агрофірма "Добробут" і звернулось до суду з вказаним позовом.

Розглядаючи справу та відмовляючи в задоволенні позовних вимог суди попередніх інстанцій вмотивували свої висновки тим, що у поданому ТОВ "Агрофірма "Добробут" для державної реєстрації договорі оренди землі №С-66 від 01.08.2013 була відсутня одна з істотних умов - цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду, у зв'язку з чим державний реєстратор, приймаючи рішення від 19.09.2013 №6044961 про відмову ТОВ "Агрофірма "Добробут" у державній реєстрації прав та їх обтяжень діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів враховуючи наступне.

При проведені державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державний реєстратор керується Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" №1952-1V від 01.07.2004р., "Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядком надання інформації з "Державного реєстру речових прав на нерухоме майно", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №703 від 22.06.2011р.

Частинами 1, 3 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон) передбачено, що державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Виходячи з положень ст. 9 Закону державний реєстратор в процедурі розгляду заяви про реєстрацію речових прав на нерухоме майно повинен встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства.

Відповідно до частини 4 статті 9 Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації.

Відповідно до частини 1 статті 19 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Статтею 22 Земельного кодексу України дано визначення земель сільськогосподарського призначення та визначено порядок їх використання. Так, землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Відповідно до частин 2, 3 вказаної статті, до земель сільськогосподарського призначення належать:

а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги);

б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування:

а) громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва;

б) сільськогосподарським підприємствам - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;

в) сільськогосподарським науково-дослідним установам та навчальним закладам, сільським професійно-технічним училищам та загальноосвітнім школам - для дослідних і навчальних цілей, пропаганди передового досвіду ведення сільського господарства;

г) несільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям, релігійним організаціям і об'єднанням громадян - для ведення підсобного сільського господарства;

ґ) оптовим ринкам сільськогосподарської продукції - для розміщення власної інфраструктури.

Згідно із статтею 193 Земельного кодексу України, Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Відповідно до положень статті 15 Закону України "Про Державний земельний кадастр" до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки, зокрема, як цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель).

Зі змісту вказаних норм слідує, що поняття цільове призначення земельної ділянки включає в себе категорію земель і вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель.

Відповідно до Земельного кодексу України, Закону України "Про землеустрій" та Положення про Державний комітет України із земельних ресурсів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.03.2008 № 224, розроблена Класифікація видів цільового призначення земель (далі - КВЦПЗ), яка затверджена наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 №548 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 01.11.2010 за №1011/18306.

Згідно загальних положень КВЦПЗ, код та цільове призначення земель застосовуються для забезпечення обліку земельних ділянок за видами цільового призначення у державному земельному кадастрі; КВЦПЗ застосовується для використання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, організаціями, підприємствами, установами для ведення обліку земель та формування звітності із земельних ресурсів; КВЦПЗ визначає поділ земель на окремі види цільового призначення земель, які характеризуються власним правовим режимом, екосистемними функціями, видом господарської діяльності, типами забудови, типами особливо цінних об'єктів.

Відповідно до КВЦПЗ, землі сільськогосподарського призначення поділяються за видами використання, тобто за цільовим призначенням на 14 видів, одним з яких є 01.01 - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Отже, окрім кадастрового номера саме за видами цільового призначення земель, а не за категоріями земель проводиться ідентифікація та реєстрація земельних ділянок в Державному реєстрі речових справ на нерухоме майно.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 №1141 затверджений Порядок ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Зі змісту пункту 20 вказаного Порядку (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) слідує, що з метою проведення державної реєстрації виникнення права власності державний реєстратор вносить до запису про нерухоме майно такі відомості: 1) щодо земельної ділянки, зокрема, цільове призначення земельної ділянки.

Як вірно зазначено судами попередніх інстанцій, зі змісту наявних у матеріалах справи Витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-013 від 04.07.2013 та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності НОМЕР_2 від 29.07.2013, цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Проте, сторонами у пункті 17 договору оренди землі №С-66 від 01.08.2013 вказано цільове призначення земельної ділянки - землі сільськогосподарського призначення, тобто вказано лише категорію земель, без зазначення виду використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (для ведення товарного сільськогосподарського виробництва).

Згідно статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, договорів, укладених у порядку, встановленому законом.

Частиною 1 статті 203 Цивільного кодексу України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно статті 15 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), істотною умовою договору оренди землі, зокрема, є умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4 - 6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Враховуючи наведене, суди дійшли вірного висновку, що наявні у матеріалах справи документи свідчать про невідповідність інформації щодо цільового призначення земельної ділянки у договорі оренди землі №С-66 від 01.08.2013 (цільове призначення - землі сільськогосподарського призначення) інформації, яка зазначена у документі, на підставі якого виникло право власності на вказану земельну ділянку у орендодавця - громадянки ОСОБА_5

Посилання представника позивача на можливість державного реєстратора ідентифікувати цільове призначення земельної ділянки згідно додатків до договору оренди землі №С-66 від 01.08.2013, які подавалися на реєстрацію та є невід'ємними частинами останнього, колегією суддів вважає необґрунтованими, оскільки документом, на підставі якого виникає право оренди, яке підлягає державній реєстрації, є саме договір оренди землі №С-66 від 01.08.2013р. Саме у договорі оренди має бути чітко визначено цільове призначення земельної ділянки.

Відповідно до частини 3 статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ст. 24 Закону у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) об'єкт нерухомого майна розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; 3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; 4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; 5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 5-1) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 5-2) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 5-3) під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; 5-4) після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; 5-5) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 5-6) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем; 6) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Частиною 4 статті 24 вказаного Закону визначено, що відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена.

Отже враховуючи що у поданому ТОВ "Агрофірма "Добробут" для державної реєстрації договорі оренди землі №С-66 від 01.08.2013 відсутня одна з істотних умов - цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду, визначення якого надано у статті 15 Закону України "Про Державний земельний кадастр", та вказана лише одна складова поняття цільового призначення земельної ділянки - категорія земель (землі сільськогосподарського призначення), без зазначення виду використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (для товарного сільського виробництва), державний реєстратор, приймаючи рішення від 19.09.2013 №6044961 про відмову ТОВ "Агрофірма "Добробут" у державній реєстрації прав та їх обтяжень діяв на чинного законодавства України.

За таких обставин судова колегія дійшла висновку, що при вирішенні справи судами першої та апеляційної інстанцій вірно застосовані норми матеріального та процесуального права. Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують. За таких обставин підстав для задоволення касаційної скарги судова колегія не вбачає.

Згідно із ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Добробут" відхилити, а постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 25.10.2013р. та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 05.02.2014р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута в порядку ст.ст. 235-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: