Справа № 813/29/15
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2015-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2015 р. Справа № 876/3500/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Носа С. П.,

суддів - Яворського І. О., Кухтея Р. В.;

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції в особі державного виконавця Лютик Х. В. на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2015 року в справі за позовом приватного підприємства «Рома» до відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції в особі державного виконавця Лютик Х. В. про визнання дій протиправними та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

05 січня 2015 року Львівським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву приватного підприємства «Рома» до відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції в особі державного виконавця Лютик Х. В. про визнання протиправною дії відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції по винесенні постанови про арешт коштів боржника від 04 вересня 2014 року (ВП № 44119776) державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Лютик Х. В.; скасування постанови про арешт коштів боржника від 04 вересня 2014 року (ВП № 44119776), винесеної державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Лютик Х. В.

В обґрунтування вимог позовної заяви вказано, що оскаржувана постанова є передчасною, винесена з порушенням норм Закону України «Про виконавче провадження». Також зазначено, що передбачених законодавством дій виконавець не вчинив, постанова про відкриття виконавчого провадження позивачу не була направлена, також йому не було надано термін для добровільного виконання вимоги, в разі порушення якого слід виносити постанову про арешт коштів.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2015 року позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову про арешт коштів боржника від 04 вересня 2014 року ВП № 44119776, винесену державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Лютик Х. В.

Зазначену постанову мотивовано тим, що при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження, державний виконавець не пересвідчився про факт отримання боржником вказаної постанови, не встановив фактичного місцезнаходження юридичної особи ПП«Рома», позивач був позбавлений права на добровільне виконання рішення суду, оскільки відсутні відомості та докази надіслання такої на його адресу.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідачем - відділом державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції в особі державного виконавця Лютик Х. В., подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, а тому, колегія суддів, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності, в порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Встановлено, що 10 червня 2014 року Львівським окружним адміністративним судом було видано виконавчий лист по адміністративній справі 2а-5353/11/1370 в якому зазначено, що судове рішення набрало законної сили 28 травня 2014 року, та строк пред'явлення виконавчого документа до виконання встановлено до 28 травня 2015 року.

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Лютик Х.В. від 04 вересня 2014 року накладено арешт на кошти, що містяться на всіх рахунках ПП «Рома» у банківських установах.

Згідно ч. 1 ст. 258 КАС України за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист.

Між сторонами виник спір щодо правомірності винесення державним виконавцем постанови про накладення арешту на кошти боржника, який регулюється Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно з ч. ч. 1 та 2 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України, і здійснюється державними виконавцями, що визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; надає сторонам виконавчого провадження та їх представникам можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання; заявляє в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз'яснює сторонам їхні права і обов'язки.

Зі змісту частин 1 та 2 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» слідує, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою виконавчі листи, що видаються судами.

Згідно п.1 ч.1 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Виконавчий документ, виданий на підставі рішення, яким надано відстрочку виконання, приймається державним виконавцем до виконання після закінчення строку відстрочки в межах строку, встановленого для його пред'явлення.

У разі відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, забезпечення позовних вимог або якщо рішення підлягає негайному виконанню строк, встановлений частиною другою цієї статті, не надається.

Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Постанова про відкриття виконавчого провадження може бути оскаржена сторонами у десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ст. 31 Закону копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

За письмовою заявою учасників виконавчого провадження документи виконавчого провадження можуть надсилатися адресатам каналами факсимільного зв'язку або електронною поштою. Документи виконавчого провадження, надіслані каналами факсимільного зв'язку або електронною поштою, вважаються врученими за наявності належного підтвердження їх одержання адресатами.

Державний виконавець або уповноважена ним особа може особисто вручити документи виконавчого провадження сторонам або іншим учасникам виконавчого провадження під розписку.

Належним чином оформлена відмова сторін виконавчого провадження від одержання документів виконавчого провадження не є перешкодою для проведення подальших виконавчих дій у встановленому цим Законом порядку.

В даному випадку позивач стверджує про неотримання ним постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки в матеріалах виконавчого провадження відсутні докази направлення копій постанови про відкриття виконавчого провадження із зазначенням терміну самостійно виконання рішення суду. Натомість, згідно ст. 31 Закону постанова про відкриття виконавчого провадження мала бути надіслана рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

При цьому, належним доказом направлення/отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження є повідомлення про вручення поштового відправлення, квитанція про направлення та/або конверт, що повернувся відправнику із зазначенням причини повернення.

Водночас, відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження направлення рекомендованим листом з повідомленням про вручення позивачу постанови про відкриття виконавчого провадження.

З наданих суду списків згрупованих відправлень та копії конверту неможливо встановити, що саме було відправлено ПП «Рома», зокрема конверт не містить зазначення адресата.

За відсутності доказів дотримання вказаної вимог Закону у суду відсутні підстави ставити під сумнів твердження позивача про неотримання ним вказаної постанови.

Вказане свідчить про протиправну бездіяльність органу стягнення щодо повідомлення позивача як сторони виконавчого провадження про відкриття виконавчого провадження ВП № 44119776 та позбавлення позивача можливості добровільного виконання судового рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець має право накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Згідно ч. 1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

У відповідності до вимог ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів.

Так, ч. 5 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за виняткам майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Відповідно до ч. 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Відповідно до ч. 3 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Отже, стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів. У разі відсутності даних коштів або їх недостатності, державним виконавцем вживаються заходи щодо накладення арешту на інше майно боржника в межах суми стягнення та його подальшої реалізації.

З метою виконання рішення суду та на підставі ст. ст. 5, 11 Закону № 606 п. 3.12 Інструкції з організації примусового виконання рішень, державним виконавцем відповідача направлено запит в Державну податкову службу України про наявність у боржника відкритих розрахункових рахунків.

Згідно бази даних Дрогобицького ВРЕР УДАІ у Львівській області - транспортних засобів зареєстрованих за ПП «Рома» немає.

Згідно відповіді Державної податкової служби України за боржником числились відкриті рахунки в установах банків.

За наслідками цього державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Лютик Х. В. на підставі ст. ст. 11, 52 Закону № 606 та п.4.1.9 Інструкції з організації примусового виконання рішень 04 вересня 2014 року було винесено оскаржувану постанову про арешт коштів боржника, яка була направлена банкам ПАТ «Укрсоцбанк», АТ «Райффайзен Банк Аваль» для виконання та боржнику до відома, зокрема, накладено арешт на майно, яке належить ПП «Рома» та скеровано до виконання органу який веде реєстрацію та відчуження даного майна. Дана постанова про арешт коштів боржника від 04 вересня 2014 року направлена позивачу 22 грудня 2014 року та отримана позивачем 24 грудня 2014 року.

Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що державний виконавець не вчинив заходів, спрямованих на встановлення фактичного місцезнаходження боржника, а також не пересвідчився про те, чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійснені ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк.

Узагальнюючи викладене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв'язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для задоволення позову.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції визнає, що судом першої інстанції, при вирішенні даного публічно-правового спору, правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 158-160, 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції в особі державного виконавця Лютик Х. В. - залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2015 року в справі № 813/29/15 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя: С. П. Нос

Судді: І. О. Яворський

Р. В. Кухтей