Справа № 809/3864/14
Суддя: Гудим Л.Я.
Дата ухвалення: 2015-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2015 року Справа № 876/11929/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Довгополова О.М., Святецького В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної виконавчої служби України на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.12.2014 року у справі за позовом Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області до Державної виконавчої служби України про визнання дій неправомірними, скасування постанови від 03.11.2014 року ВП №45301531 та зобов»язання до вчинення дій,-

В С Т А Н О В И В:

20.11.2014 року Державна податкова інспекція у м. Івано-Франківську Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області (надалі - ДПІ у м. Івано-Франківську) звернулася з адміністративним позовом в суд до відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про визнання неправомірними дій головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України щодо відмови у прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2а-2395/11/0970 виданого 10.10.2014 року, скасування постанови від 03.11.2014 року та зобов»язання повторно переглянути заяву ДПІ у м. Івано-Франківську.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01.12.2014 року було проведено заміну відповідача належним відповідачем - Державною виконавчою службою України (надалі - ДВС України).

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.12.2014 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України Кошкера І.А. від 03.11.2014 року ВП №45301531 про відмову у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа від 14.10.2014 року за №2а-2395/11/0970.

Зобов»язано ДВС України повторно розглянути заяву ДПІ у м. Івано-Франківську щодо примусового виконання виконавчого листа від 10.10.2014 року за №2а-2395/11/0970 про стягнення з рахунків у банках, що обслуговують Івано-Франківське обласне державне об»єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості та за рахунок готівки, що йому належать, податковий борг з сплати податку на додану вартість та акцизного збору на лікеро-горілчану продукцію в розмірі 13660840 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ДВС України оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі апелянт просить постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.12.2014 року в частині задоволених позовних вимог скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у цій частині. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, вказуючи, що з 2011 року набрав чинності Податковий кодекс України, у п. 95.3 ст. 95 якого передбачено, що стягнення кошів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини. Із змісту наведеної законодавчої норми випливає, що Податковим кодексом України встановлено особливий порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з платника податків у рахунок погашення податкового боргу. Органами стягнення за такими рішеннями, які здійснюють процедуру їх примусового виконання, є контролюючі органи в розумінні Податкового кодексу України.

Крім цього апелянт зазначає, що чинне законодавство передбачає окремий порядок примусового виконання судових рішень про стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу, при цьому органи державної виконавчої служби до цієї процедури не залучаються.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання для розгляду справи не прибули, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не поступило, а тому, колегія суддів, у відповідності до п.п. 1, 2, ч. 1 ст. 197 КАС України, вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали, доводи апеляційної скарги в їх сукупності, на основі наявних у справі доказів, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Як встановлено судом першої інстанції, постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10.11.2014 року за №2а-2395/11/0970 стягнуто на користь Державного бюджету України з рахунків у банках, що обслуговують Івано-Франківське обласне державне об»єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості та за рахунок готівки, що йому належить податковий борг з сплати податку на додану вартість та акцизного збору на лікеро-горілчану продукцію в розмірі 13660840 грн. Вказана постанова набрала законної сили 19.08.2014 року.

На виконання даного судового рішення 10.10.2014 року Івано-Франківським окружним адміністративним судом виданий відповідний виконавчий лист за №2а-2395/11/0970, який направлено до відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України.

03.11.2014 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кошкером І.А. винесено постанову (ВП №45301531) про відмову у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа від 10.10.2014 року за №2а-2395/11/0970.

Відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України супровідним листом від 04.11.2014 року дану постанову направлено до ДПІ у м. Івано-Франківську, яку останньою отримано 10.11.2014 року.

Не погодившись з постановою про відмову у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа від 10.10.2014 року за №2а-2395/11/0970 ДПІ у м. Івано-Франківську звернулась з позовом до суду, який був задоволений частково.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної постанови суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною 1 ст. 181 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України від 21.04.1999 року №606-ХІV «Про виконавче провадження» (надалі - Закон №606).

Відповідно до ст. 1 Закону №606 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Проте ч. 1 ст. 3 Закону №606 встановлено, що у випадках, передбачених законом, рішення судів та інших органів щодо стягнення коштів виконуються органами доходів і зборів, банками та іншими фінансовими установами. Рішення зазначених органів можуть виконуватися відповідно до закону також іншими органами, установами, організаціями, посадовими особами та громадянами.

До набрання чинності Податковим кодексом України, примусове виконання рішень по стягненню податкового боргу покладалось на державну виконавчу службу, а з 01.01.2011 року порядок стягнення податкового боргу платників податків регулюється статтями 95 - 99 Податкового кодексу України.

Так, абзацом 1 п. 95.3 ст. 95 Податкового кодексу України визначено, що стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Згідно з п. 95.4 ст. 95 ПК України, контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 95.5 ст. 95 ПК України вилучені відповідно до цієї статті готівкові кошти вносяться посадовою особою органу державної податкової служби до банку в день їх стягнення для перерахування до відповідного бюджету чи державного цільового фонду в рахунок погашення податкового боргу платника.

Порядком стягнення готівки які належить платникові податку, у рахунок погашення його податкового богу, затвердженого Кабінетом Міністрів України від 29.10.2010 року №1244 «Про деякі питання реалізації статті 95 Податкового кодексу України» визначено механізм стягнення готівки, яка належить платникові податків, у рахунок погашення його податкового боргу.

Згідно з п. 2 Порядку, вилучення готівки у платника податків у рахунок погашення його податкового боргу здійснюється працівниками органу державної податкової служби з урахуванням вимог пунктів 95.2 - 95.4 ст. 95 ПК України.

Крім цього, механізм виконання судових рішень про стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу передбачений главою 12 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 року №22.

Відповідно до пункту 12.4 Інструкції, стягувач для стягнення коштів оформляє не менше ніж у трьох примірниках інкасове доручення (розпорядження) за формою, наведеною в додатку 24 до цієї Інструкції, згідно з вимогами щодо заповнення розрахункових документів, що викладені в додатку 8 до цієї Інструкції. У реквізиті «Призначення платежу» інкасового доручення (розпорядження) стягувач зазначає назву, дату видачі та номер (якщо він присвоєний) судового рішення. Судове рішення, на підставі якого оформлено інкасове доручення (розпорядження), банку не подається. Банк, що обслуговує стягувача, приймає інкасові доручення (розпорядження) протягом 10 календарних днів з дати їх складання, а банк платника - протягом 30 календарних днів з дати їх складання. Стягувач доставляє інкасове доручення (розпорядження) в банк платника самостійно (через працівника стягувача, рекомендованим або цінним листом тощо).

Якщо ж достатні для погашення податкового боргу кошти відсутні, контролюючий орган відповідно до абзацу другого пункту 95.3 ст. 95 Податкового кодексу України звертається до суду з позовом про надання дозволу на погашення всієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі. Таке погашення здійснюється на підставі зазначеного рішення суду та прийнятого на його підставі рішення органу доходів і зборів шляхом продажу майна платника податків на публічних торгах та/або торгівельними організаціями в порядку, визначеному пунктами 95.7 - 95.21 ст. 95 Податкового кодексу України.

Отже, в розумінні Податкового кодексу України органами стягнення за судовими рішеннями про стягнення з юридичних осіб податкового боргу, які здійснюють процедуру їх примусового виконання, є контролюючі органи, визначені цим Кодексом. Процедура погашення податкового боргу є самостійною процедурою, яка регулюється окремими нормами, а саме Податковим кодексом України, а не законодавством про виконавче провадження, відтак органи державної виконавчої служби до неї не залучаються.

Оскільки в адміністративних судів відсутні підстави для видачі виконавчих листів про погашення податкового боргу в порядку ст. 257 та ст. 258 КАС України, а тому колегія суддів вважає, що одержання виконавчого листа виданого судом першої інстанції в даній категорії справи не є безспірною підставою звернення його до примусового виконання, за наявності законодавчо визначеної самостійної процедури виконання ДПІ рішень про погашення податкового боргу.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України та ч. 3 ст. 2 КАС України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов»язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону №606, державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

З огляду на викладене, колегія суддів прийшла до висновку, що при прийнятті оскаржуваної постанови посадова особа відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, дотримуючись вимог Закону України «Про виконавче провадження» та ПК України дійшла правомірного висновку про відмову у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа від 10.10.2014 року за №2а-2395/11/0970.

Звернення ж виданого судом першої інстанції виконавчого листа до примусового виконання в даній категорії справ розцінюється колегією суддів не інакше як ухилення від виконання завдань покладених законодавцем на податкові органи.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб»єкта владних повноважень обов»язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 202 КАС України підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів прийшла до переконання, що висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на фактичних обставинах у справі та вимогам законодавства, що є підставою для скасування постанови суду першої інстанції та відмови в позові.

Керуючись ст.ст. 94, 160, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної виконавчої служби України - задовольнити.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.12.2014 року у справі №809/3864/14 скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили через п»ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги.

Головуючий суддя : Л.Я. Гудим

Судді: О.М. Довгополов

В.В. Святецький