Справа № 804/5590/15
Суддя: Златін Станіслав Вікторович
Дата ухвалення: 2015-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 травня 2015 р. Справа № 804/5590/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЗлатіна Станіслава Вікторовича
при секретаріЛісна А.М.
представника позивача представника відповідача 1 представника відповідача 2 представника відповідача 3 ОСОБА_4 не з'явився не з'явився не з'явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Заступника начальника управління Держземагентства у Криворізькому районі Дніпропетровської області Дубенко Олени Адамівни, Управління Держземагентства у Криворізькому районі Дніпропетровської області, Головного управління Державної казначейської служби у Дніпропетровській області, про визнання протиправними дій, зобов'язати вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди
22.04.2015 року позивач звернувся з позовом до суду, у якому з урахуванням уточненої позовної заяви від 12.05.2015 року просить суд:
- визнати протиправними та незаконними дії виконуючого обов'язки начальника управління Держземагентства у Криворізькому районі Кузьменка Є.І. щодо зняття з позивача повноважень державного кадастрового реєстратора;
- зобов'язати керівництво управління поновити здійснення позивачем повноважень державного кадастрового реєстратора та відновити попередні умови праці, а наказ № 15-АГ від 20.02.2015 року визнати нечинним;
- зобов'язати керівництво управління повернути позивачу посилений сертифікат відкритого ключа та саме ключовий носій (електронний цифровий підпис) виданих на ім'я позивача;
- стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 7000,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що виконуючий обов'язки начальника управління Держземагентства у Криворізькому районі Кузьменко Є.І. протиправно виніс оскаржуваний наказ № 15-АГ від 20.02.2015 року, яким зняв з позивача повноваження державного кадастрового реєстратора, чим порушив приписи ч.2 та ч.3 ст. 32 КЗпП України, оскільки не попередив позивача за два місяці про наступні зміни в організації виробництва і праці та зміни істотних умов праці. Також позивач вказує на те, що виконуючий обов'язки начальника управління Держземагентства у Криворізькому районі Кузьменко Є.І. протиправно до моменту видання наказу № 15-АГ від 20.02.2015 року не надав позивачу отриманий в Головному управлінні Держземагентства у Дніпропетровській області сертифікат відкритого електронного ключа та сам ключовий носій (електронний цифровий підпис), які видано на ім'я позивача чим порушив вимоги Закону України «Про електронний цифровий підпис» та вимоги Порядку надання посадовим особам права застосування електронного цифрового підпису, ведення обліку, зберігання та знищення їх особистих ключів, а також надання Акредитованому центру сертифікації ключів інформації, необхідної для формування, скасування, блокування або поновлення посилених сертифікатів відкритих ключів підписувачів у системі Державного агентства земельних ресурсів України, яке затверджено наказом Держземагентства України № 644 від 10.12.2012 року. Позивач вказує на те, що протиправними діями відповідача йому заподіяно моральної шкоди, оскільки визвало тяжку психологічну травму та психологічний розлад; позивач тривалий час не може вести звичний спосіб життя, порушилась душевна рівновага та зв'язки з оточуючими; позивач вимушений витрачати свій час на те, що б поновити свої порушені права, що потребує додаткових зусиль.
Ухвалою суду від 12.05.2015 року відкрито провадження у справі та залучено до участі у справі в якості співвідповідачів - управління Держземагентства у Криворізькому районі Дніпропетровської області та Головне управління Державної казначейської служби у Дніпропетровській області.
Позивач у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги.
Відповідач 1 та 2 подали письмові заперечення на позовну заяву, у яких просять відмовити у задоволенні позову, оскільки виконуючий обов'язки начальника управління Держземагентства у Криворізькому районі Кузьменко Є.І. під час видання оспорюванного наказу діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, який передбачений Конституцією та законами України. 03.01.2013 року позивач призначений у порядку переведення на посаду головного спеціаліста відділу державного земельного кадастру. 28.01.2013 року наказом № 12-АГ «Про здійснення повноважень державного кадастрового реєстратора» на позивача покладено повноваження державного кадастрового реєстратора. Відповідачі 1 та 2 зазначають, що сама посада державного кадастрового реєстратора у штатному розкладі не передбачена. 20.02.2015 року наказом виконуючого обов'язки начальника управління Держземагентства у Криворізькому районі Кузьменка Є.І. визнано таким, що втратив чинність наказ від 28.01.2013 року № 12-АГ «Про здійснення повноважень державного кадастрового реєстратора», у зв'язку з низькими показниками у виконання посадових обов'язків та завдань. Відповідачі 1 та 2 зазначають про те, що зняття з позивача повноважень державного кадастрового реєстратора не вплинуло на розмір заробітної плати, не змінило посади позивача та не припинило проходження ним публічної служби. Щодо сертифікату відкритого електронного ключа та самого носія (електронний цифровий підпис), які видано на ім'я позивача, то відповідачі 1 та 2 вказують, що ключ доступу до криптосерверу на ім'я позивача у 2015 році не замовлявся через зняття повноважень державного кадастрового реєстратора, і відповідно ключі та паролі доступу до АЗ ДЗК на ім'я позивача не надходили до відповідачів 1 та 2. Виконуючий обов'язки начальника управління Держземагентства у Криворізькому районі Кузьменко Є.І. отримав відповідно до довіреності управління Держземагентства у Криворізькому районі Дніпропетровської області від 05.01.2015 року замовлені у грудні 2014 року носії ключової інформації в Головному управлінні Держземагентства у Дніпропетровській області в т.ч. і на ім'я позивача. Через зняття повноважень державного кадастрового реєстратора з позивача носії ключової інформації позивачу не надавались, а передані в подальшому до управління Держземагентства у Криворізькому районі у Дніпропетровській області у конверті, цілісність якого не порушено.
Відповідач 3 - Головне управління Державної казначейської служби у Дніпропетровській області, у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Суд заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, встановив наступне.
Щодо підсудності справи Дніпропетровському окружному адміністративному суду, то суд зазначає наступне.
Позивач на момент зняття з нього повноважень державного кадастрового реєстратора був державним службовцем, що підтверджується копією трудової книжки позивача, що міститься у матеріалах справи та займав посаду головного спеціаліста відділу державного земельного кадастру, що підтверджується копією наказу управління Держземагентства у Криворізькому районі у Дніпропетровській області від 03.01.2013 року № 21-ОС «Про призначення ОСОБА_4.».
Згідно посадової інструкції головного спеціаліста відділу державного земельного кадастру ОСОБА_4, яка затверджена наказом управління Держземагентства у Криворізькому районі у Дніпропетровській області від 27.03.2015 року, посада останньої віднесена до 7 категорії посад державних службовців.
Згідно посадової інструкції головного спеціаліста відділу державного земельного кадастру, на якого покладено функції Державного кадастрового реєстратора ОСОБА_4, яка затверджена наказом управління Держземагентства у Криворізькому районі у Дніпропетровській області від 03.01.2013 року, посада останньої віднесена до 7 категорії посад державних службовців.
У відповідності до ч.2 ст. 9 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державний кадастровий реєстратор є державним службовцем.
Як вбачається з предмету позову, спір який виник між сторонами, стосується питань проходження публічної служби, до якої згідно п.15 ч.1 ст. 3 КАС України віднесено державну службу.
З урахуванням п.2 ч.2 ст. 17 та ч.2 ст. 18, ч.2 ст. 19 КАС України дана справа підсудна Дніпропетровському окружному адміністративному суду.
Судом під час розгляду справи встановлено, що 03.01.2013 року позивач призначений у порядку переведення на посаду головного спеціаліста відділу державного земельного кадастру, що підтверджується копією наказу № 21-ОС від 03.01.2015 року, копія якого міститься у матеріалах справи.
28.01.2013 року наказом № 12-АГ «Про здійснення повноважень державного кадастрового реєстратора» на позивача покладено повноваження державного кадастрового реєстратора.
Вказаний вище наказ прийнято на підставі наказу Держземагентства України від 21.01.2013 року № 16 «Про регулювання питань щодо державних кадастрових реєстраторів», у відповідності до якого начальникам територіальних органів Держземагентства України наказано визначити осіб, які будуть здійснювати функції державного кадастрового реєстратора та які відповідають вимогам, визначеним чинним законодавством України, шляхом видання відповідного наказу.
Судом на підставі штатних розкладів управління Держземагентства у Криворізькому районі у Дніпропетровській області на 2013 та на 2015 роки встановлено, що посади державного кадастрового реєстратора у них окремо не передбачено, про те наявна посада головного спеціаліста.
Таким чином, судом встановлено, що 28.01.2013 року наказом № 12-АГ «Про здійснення повноважень державного кадастрового реєстратора» позивача не призначено (не переведено) на посаду державного кадастрового реєстратора, а лише покладено на нього повноваження (функції) державного кадастрового реєстратора.
Дане твердження підтверджується також посадовою інструкцією головного спеціаліста відділу державного земельного кадастру, на якого покладено функції Державного кадастрового реєстратора ОСОБА_4, яка затверджена наказом управління Держземагентства у Криворізькому районі у Дніпропетровській області від 03.01.2013 року, копія якого знаходиться у матеріалах справи.
Також судом встановлено, що 20.02.2015 року виконуючий обов'язки начальника управління Держземагентства у Криворізькому районі Кузьменко Є.І. видав наказ № 15-АГ «Про скасування наказу «Про здійснення повноважень державного кадастрового реєстратора» від 28.01.2013 року № 12-АГ», згідно з яким у зв'язку з низькими показниками у виконанні посадових обов'язків та завдань наказ «Про здійснення повноважень державного кадастрового реєстратора» від 28.01.2013 року № 12-АГ визнано таким, що втратив чинність.
Підставою для видання вказаного наказу слугували якісні показники роботи головних спеціалістів відділу державного земельного кадастру, на якого покладено функції Державного кадастрового реєстратора за 2013 та 2014 роки, копія якого знаходиться у матеріалах справи, з якого вбачається що позивач зареєстрував у 2013 -2014 роках найменшу кількість земельних ділянок та виготовив найменшу кількість витягів.
Також судом встановлено на підставі письмових пояснень відповідачів 1 та 2, а також пояснень позивача, що позивача не було попереджено про видання вказаного вище наказу за два місяці до його видання.
Позивач після видання наказу від 20.02.2015 року № 15-АГ «Про скасування наказу «Про здійснення повноважень державного кадастрового реєстратора» від 28.01.2013 року № 12-АГ» продовжує обіймати посаду головного спеціаліста відділу державного земельного кадастру.
У відповідності до інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 26.05.2010 року № 753/11/13-10 «Про розв'язання спорів, що виникають з відносин публічної служби» розглядаючи спори щодо звільнення публічних службовців, суди мають враховувати, що під час вирішення спорів зазначеної категорії пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.
Тому, якщо у спеціальному законі (Закони України "Про міліцію", "Про Кабінет Міністрів України" тощо) не передбачено або прямо заборонено застосування норм трудового законодавства, то особа може бути звільнена виключно з підстав передбачених цими законами. В той же час, ряд спеціальних законів (Закони України "Про державну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування" та ін.) передбачають можливість поширення на службові відносини трудового законодавства. У зв'язку з цим, судам необхідно виходити з того, що підстави припинення служби у такому випадку діляться на загальні, передбачені Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП), та спеціальні, передбачені відповідними спеціальними законами України.
У статті 30 Закону України «Про державну службу» передбачено можливість застосування загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України у випадку припинення державної служби.
Згідно частини 3 та 4 статті 32 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.
У пункті 29 Правових позиції, висловлених судовою колегією в цивільних справах Верховного Суду України в зв'язку з аналізом причин скасування судових рішень у цивільних справах у 1996 році, які викладені в узагальненні судової практики Верховного Суду України від 01.12.1997 року, вказано про те, що покладення на посадову особу районної лікарні обов'язків головного профільного лікаря району або звільнення її від цих додаткових обов'язків є зміною істотних умов трудового договору, а тому має проводитися з додержанням правил ч. 3 ст. 32 КЗпП України, незалежно від того чи призначалась доплата за виконання цих додаткових обов'язків. Спір з цих питань є трудовим спором. Це стосується і випадків, коли керівники певних організацій, відповідно до статутів цих організацій чи інших нормативних актів, за посадою є одночасно галузевими інспекторами в певному регіоні. Оскільки це для них є складовою частиною їх трудових (службових) обов'язків, за їх порушення вони можуть притягатися до встановленої законодавством дисциплінарної відповідальності, в тому числі і передбаченої п. 1 ст. 41 КЗпП.
Отже, покладення на посадову особу додаткових посадових обов'язків, а також звільнення посадової особи від виконання додаткових обов'язків є зміною істотних умов трудового договору, а тому має проводитися з додержанням правил ч. 3 ст. 32 КЗпП України.
Судом під час розгляду даної адміністративної справи встановлено, що на позивача наказом від 28.01.2013 року № 12-АГ «Про здійснення повноважень державного кадастрового реєстратора» фактично покладено додаткові повноваження державного кадастрового реєстратора, а наказом від 20.02.2015 року № 15-АГ звільнено позивача від виконання додаткових обов'язків державного кадастрового реєстратора.
Згідно правової позиції, як викладена Верховним Судом України у постанові від 04.07.2012 року по справі № 6-59цс12, відповідно до ч. 3 ст. 32 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. У зв'язку з цим зміна істотних умов праці є законною тільки у разі, якщо буде доведено наявність змін в організації виробництва і праці.
Відповідачами 1 та 2 не доведено належними засобами доказування наявності змін в організації виробництва та праці в управлінні Держземагентства у Криворізькому районі Дніпропетровської області, а також те, що позивача попереджено про видання наказу від 20.02.2015 року № 15-АГ за два місяці до його видання.
За вказаних обставин суд вважає наказ від 20.02.2015 року № 15-АГ «Про скасування наказу «Про здійснення повноважень державного кадастрового реєстратора» від 28.01.2013 року № 12-АГ» протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки останній прийнято з порушенням ч.3 ст. 32 КЗпП України.
У відповідності до п.10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення у адміністративній справі» № 7 від 20.05.2013 року скасування акта суб'єкта владних повноважень як способу захисту порушеного права позивача застосовується тоді, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акта.
Судом відхиляються доводи відповідачів 1 та 2 про те, що керівник управління Держземагентства у Криворізькому районі Дніпропетровської області вправі на власний розсуд видавати накази про виконання функцій державного кадастрового реєстратора, оскільки дане твердження суперечить наведеним вище позиціям Верховного Суду України.
Щодо позовних вимог - зобов'язати керівництво управління поновити здійснення позивачем повноважень державного кадастрового реєстратора та відновити попередні умови праці, то суд зазначає наступне.
У відповідності до ч.1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Таким чином, суд вправі поновити працівника на попередній роботі (посаді), лише у випадку звільнення без законної підставі або незаконного переведення.
Судом під час розгляду справи встановлено, що позивача не звільнено з займаної посади - головного спеціаліста відділу державного земельного кадастру та не переведено на іншу посаду, а лише позбавлено функції державного кадастрового реєстратора, тобто з порушенням вимог ч.3 ст. 32 КЗпП України змінено істотні умови праці позивача.
За вказаних обставин суд відмовляє у задоволенні даної позовної вимоги.
Щодо позовних вимог - визнати протиправними та незаконними дії виконуючого обов'язки начальника управління Держземагентства у Криворізькому районі Кузьменка Є.І. щодо зняття з позивача повноважень державного кадастрового реєстратора, то суд відмовляє у їх задоволенні з наступних підстав.
Звертаючись до адміністративного суду з вимогами про визнання протиправними дій виконуючого обов'язки начальника управління Держземагентства у Криворізькому районі Кузьменка Є.І., позивач скористався гарантованим Конституцією України правом на звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод.
Дане право закріплене і в ч.1 ст.6 Кодексу адміністративного суду України, в якій зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Крім того, відповідно до ст.2, п.1 ч.2 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.
Із наведених норм права випливає, що позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень.
Проте ці рішення, дія або бездіяльність у будь-якому випадку повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно чинного законодавства вчинення керівником управління Держземагентства у Криворізькому районі Дніпропетровської області дії стосовно зняття повноважень державного кадастрового реєстратора прямо передбачено у повноваженнях останнього в т.ч. і наказом Держземагентства України від 21.01.2013 року № 16. Тобто, вказані є частиною процесу реалізації ним своїх повноважень, наданих їм чинним законодавством. Результатом реалізації цих повноважень є винесення у відповідній формі рішення, яке породжує юридичні наслідки для позивача, а саме: наказів.
Отже, виключно результат реалізації повноваження (а саме - наказ), а не процес реалізації їх повноважень (як то, дії щодо зняття повноважень державного кадастрового реєстратора) може бути об'єктом судового оскарження. А дотримання керівництвом управління Держземагентства у Криворізькому районі Дніпропетровської області вимог актів законодавства стосовно покладення повноважень державного кадастрового реєстратора входить до предмету доказування при розгляді спору про правомірність відповідного наказу управління Держземагентства у Криворізькому районі Дніпропетровської області.
Щодо позовної вимоги - зобов'язати керівництво управління повернути позивачу посилений сертифікат відкритого ключа та саме ключовий носій (електронний цифровий підпис) виданих на ім'я позивача, то суд відмовляє у її задоволенні з наступних причин.
Згідно пункту 4.1.1 Порядку надання посадовим особам права застосування електронного цифрового підпису, ведення обліку, зберігання та знищення їх особистих ключів, а також надання Акредитованому центру сертифікації ключів інформації, необхідної для формування, скасування, блокування або поновлення посилених сертифікатів відкритих ключів підписувачів у системі Державного агентства земельних ресурсів України, яке затверджено наказом Держземагентства України № 644 від 10.12.2012 року, сертифікат відкритого ключа підписувача скасовуються у разі прийняття рішення керівництвом територіального органу земельних ресурсів щодо позбавлення підписувача права застосування електронного цифрового підпису.
Наказом від 20.02.2015 року № 15-АГ «Про скасування наказу «Про здійснення повноважень державного кадастрового реєстратора» від 28.01.2013 року № 12-АГ» позбавлено позивача функцій державного кадастрового реєстратора, а отже і права застосування електронного цифрового підпису.
Пунктом 4.1.6 вказаного вище Порядку передбачено, що скасований сертифікат не може бути поновлений.
Щодо позовної вимоги - стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 7000,00 грн., то суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями або бездіяльністю органів державної влади, їх посадових та службових осіб при здійсненні ними службових повноважень.
За цією нормою Конституції України відшкодуванню шкоди в обов'язковому порядку передує встановлення судом незаконності рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових чи службових осіб та щоб ця шкода була завдана саме цими рішеннями, діями та бездіяльністю.
Згідно статті 8 Конституції України норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Згідно статті 1174 Цивільного кодексу України шкода завдана фізичній особі незаконними рішеннями, діями або бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади при здійсненні ним повноважень відшкодовується державою незалежно від вини цієї особи.
У відповідності до рішення Конституційного Суду України від 03.10.2001 року у справі № 1-36/2001 (№ 12рп/2001) про відшкодування шкоди державою визначено, що шкода, завдана незаконними діями державних органів, відшкодовується за рахунок державного бюджету.
Згідно статті 1 Закону України «Про державну службу» державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.
Отже, виконуючий обов'язки начальника управління Держземагентства у Криворізькому районі Кузьменко Є.І., який видав оспорюваний наказ, є державним службовцем, а тому шкода (в т.ч. і моральна), яка заподіяна його рішеннями та діями, повинна відшкодовуватися за рахунок держави.
Згідно пункту 10-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. Дія цієї норми не поширюється на випадки заподіяння моральної шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю недержавних органів, їх посадових чи службових осіб. Така шкода за наявності необхідних підстав може бути відшкодована на підставі ст. 440-1 ЦК чи іншого законодавства.
Суд зазначає, що розглядаючи вимогу про відшкодування моральної шкоди необхідно виходити з того, що відповідно до загальних підстав деліктної відповідальності обов'язковою є наявність сукупності чотирьох елементів: наявність такої шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправною поведінкою заподіювача шкоди та вина.
Згідно ч.1 та ч.2 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до ч.3 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Позивачем під час розгляду справи не доведено належними засобами доказування факту наявності причинного зв'язку між моральною шкодою і протиправною поведінкою заподіювача шкоди. Також позивач не навів суду фактичних доказів тяжкості вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, погіршення стану здоров'я. Позивач лише посилається на тлумачення норм Цивільного кодексу України щодо відшкодування моральної шкоди та цитує постанову Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».
Також суд враховує ту обставину, що оспорюваним наказом управління Держземагентства у Криворізькому районі Дніпропетровської області не звільнено позивача із займаної посади, останній продовжував отримувати заробітну плату та користуватися іншими соціальним гарантіями державного службовця.
За вказаних обставин суд відмовляє у задоволенні даної позовної вимоги.
Одночасно суд зазначає, що належними відповідачами у справі є саме управління Держземагентства у Криворізькому районі Дніпропетровської області та Головне управління Державної казначейської служби у Дніпропетровській області.
Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Позивач на підставі п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від його сплати.
А тому, сума судового збору у розмірі 73,08 грн. згідно квитанції банківської установи від 17.04.2015 року є внесенням судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, а тому підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України на підставі п.1 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».
Керуючись ст. 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати наказ управління Держземагентства у Криворізькому районі Дніпропетровської області від 20.02.2015 року № 15-АГ «Про скасування наказу «Про здійснення повноважень державного кадастрового реєстратора» від 28.01.2013 року № 12-АГ».
В іншій частині заявлених позовних вимог відмовити.
Повернути з Державного бюджету України ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 73,08 грн., який сплачено на підставі квитанції банківської установи від 17.04.2015 року, в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 22 травня 2015 року

Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили станом на 22.05.2015 року Суддя З оригіналом згідно С.В. Златін С.В. Златін