Справа № 357/434/15-а
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2015-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Протасова О.М. Суддя-доповідач: Епель О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2015 року Справа: № 357/434/15-а

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

за участю секретаря Хмарської К.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 січня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі Київської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 ( далі - позивач ) звернувся до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Білоцерківському районі Київської області ( далі - відповідач ) про:

- визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не здійснення нарахування і виплати позивачу доплати до пенсії за проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю в розмірі однієї мінімальної заробітної плати та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 15 % від мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст.ст. 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

- визнання протиправною відмови відповідача щодо здійснення нарахування і виплати позивачу доплати до пенсії за проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю в розмірі однієї мінімальної заробітної плати та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 15 % від мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст.ст. 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

- зобов'язання відповідача здійснити ОСОБА_2 перерахунок і виплату допомоги до пенсії за проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, встановивши її у розмірі однієї мінімальної заробітної плати та в розмірі 15 % від мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст.ст. 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 січня 2015 року адміністративний позов у частині позовних вимог за період з 01.01.2014 р. по 19.07.2014 р. було залишено без розгляду, а в іншій частині - провадження у справі було відкрито.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням в частині залишення адміністративного позову без розгляду позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначену ухвалу суду в цій частині та направити справу для продовження розгляду до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, так як, на думку апелянта, судом першої інстанції були порушені норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

У судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41, ч. 1 ст. 197 КАС України розглядає справу за їх відсутності в порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвала суду - скасуванню в частині залишення без розгляду позовних вимог за період з 07.06.2014 р. по 19.07.2014 р., з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу в частині залишення без розгляду позовних вимог за період з 01.01.2014 р. по 19.07.2014 р. суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було пропущено строк звернення до суду з адміністративним позовом в цій частині позовних вимог за відсутності поважних причин.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо пропущення позивачем строку звернення до суду без поважних причин, однак, вважає, що судом першої інстанції було неправильно визначено дату, з якої адміністративний позов підлягає залишенню без розгляду, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини регулюються Кодексом адміністративного судочинства України ( далі - КАС України ).

Так, відповідно до ч. 1, 2 ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

У ч. 9 ст. 103 КАС України закріплено, що строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення позовна заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв'язку.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що перебіг процесуального строку звернення особи до суду з адміністративним позовом починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Крім того, якщо позов надійшов на адресу суду засобами поштового зв'язку, то при визначенні дати звернення позивача до суду з адміністративним позовом, суду слід приймати до уваги дату поштового відправлення, а не штамп вхідної кореспонденції суду безпосередньо на самій позовній заяві.

Разом з тим, колегія суддів встановила, що позовні вимоги заявлені ОСОБА_2 за період з 01.01.2014 р.

На поштовому конверті, в якому даний адміністративний позов надійшов до суду першої інстанції та який міститься у матеріалах справи / а.с. 19 /, стоїть відбиток штампу відділення поштового зв'язку у м. Білій Церкві Київської області датою 06.12.2014 р., а отже, шестимісячний строк звернення до суду з адміністративним позовом, у відповідності з вимогами ст.ст. 99, 103 КАС України, слід відраховувати саме з цієї дати.

Підставами пропуску шестимісячного строку звернення до суду з адміністративним позовом позивач зазначає те, що: 1) він дізнався про зміст Закону України «Про державний бюджет на 2014 рік», зокрема стосовно не внесення ним змін до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», лише 04.11.2014р. з ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду, якою було розглянуто спір знайомого позивача; 2) він дізнався про порушення його прав відповідачем лише 03.12.2014 р. при отримання відмови у задоволенні його вимог про здійснення нарахування і виплати позивачу доплати до пенсії за проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю в розмірі однієї мінімальної заробітної плати та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 15 % від мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст.ст. 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Водночас, як було правильно встановлено судом першої інстанції, вказаний Закон України «Про державний бюджет на 2014 рік» набув чинності 01.01.2014 р. був опублікований у порядку, установленому законодавством та позивач мав можливість з ним ознайомитися завчасно, однак, цього не зробив. Втім, колегія суддів зазначає, що реалізація особою своїх прав та обізнаність щодо їх обсягу і змісту залежить від її власного волевиявлення.

З огляду на це, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для визнання поважними причин пропуску позивачем шестимісячного строку звернення до суду.

Доводи апелянта про те, що він покладався на порядність відповідача і сподівався, що ним добросовісно здійснюється нарахування і виплата належних ОСОБА_2 пенсійних коштів, колегія суддів вважає не обґрунтованими і безпідставними.

Посилання апелянта на поважність причин пропуску строку звернення з адміністративним позов є аналогічними тим, що наводились ним у позовній заяві та правова оцінка яким надана вище, та, відповідно, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Разом з тим, апеляційний суд приймає до уваги і вважає обґрунтованими доводи апелянта про те, що судом першої інстанції було неправильно визначено датою звернення до суду 20.01.2015 р. замість 06.12.2014 р., як таке вбачається з відбитку штампу відділенні поштового зв'язку на поштовому конверті.

З огляду на таке, колегія суддів приходить до висновку, що, у відповідності до ст. 99, 100 КАС України, заявлені ОСОБА_2 позовні вимоги підлягають залишенню без розгляду за період з 01.01.2014 р. по 06.06.2014 р. включно, а не з 01.01.2014 р. по 19.07.2014 р., як це помилково було визначено судом першої інстанції, що вказує на порушення ним норм процесуального права, а саме ст. 103 КАС України, та надає апеляційному суду достатні і необхідні правові підстави для скасування оскаржуваної ухвали суду в частині про залишення без розгляду позовних вимог за період з 07.06.2014 р. по 19.07.2014 р.

Відповідно до ст. 204 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково, а ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 січня 2015 року скасувати в частині залишення без розгляду позовних вимог за період з 07.06.2014 р. по 19.07.2014 р. та направити справу в цій частині позовних вимог для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 41, 159, 160, 195, 197, 199, 204, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 січня 2015 року скасувати в частині про залишення без розгляду адміністративного позову ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі Київської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії в частині позовних вимог за період з 07.06.2014 р. по 19.07.2014 р. та направити справу для продовження розгляду в частині позовних вимог за період з 07.06.2014 р. по 19.07.2014 р. до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 січня 2015 року.

В іншій частині ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала в частині про скасування рішення суду першої інстанції і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції набирає законної сили з моменту її постановлення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Ухвала в частині про залишення без змін рішення суду першої інстанції набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Кобаль М.І.

Карпушова О.В.