Справа № 804/3989/15
Суддя: Барановський Роман Анатолійович
Дата ухвалення: 2015-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2015 р. Справа № 804/3989/15

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Барановського Р. А.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю"РАФТОЛА" до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м.Дніпропетровська Головного Управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю"РАФТОЛА" (далі-ТОВ «РАФТОЛА», декларант, позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, у якому просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області №23231/04-18-02/297 від 18.12.2014року про невизнання звітності ТОВ «РАФТОЛА» з податку на додану вартість за листопад 2014 року податковою;

визнати неправомірною відмову Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області у прийнятті податкової декларації Товариства з обмеженою відповідальністю"РАФТОЛА" з податку на додану вартість за листопад 2014 року, а податкову декларацію Товариства з обмеженою відповідальністю"РАФТОЛА" з податку на додану вартість за листопад 2014 року визнати такою, що прийнята датою її фактичного отримання, тобто 11.12.2014 року;

зобов'язати Державну податкову інспекцію у Ленінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області відобразити показники (дані) податкової декларації Товариства з обмеженою відповідальністю"РАФТОЛА" з податку на додану вартість за листопад 2014року з додатками в електронних базах даних податкової звітності, у тому числі в картці особового рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «РАФТОЛА»;

зобов'язати у порядку ст.267 Кодексу адміністративного судочинства України Державну податкову інспекцію у Ленінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області () у десятиденний строк з дня отримання судового рішення у даній справі, яке набрало законної сили, подати звіт про виконання судового рішення у даній справі.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що ТОВ «РАФТОЛА» направило до податкового органу засобами поштового зв'язку із описом вкладення податкову декларацію з податку на додану вартість за листопад 2014 року у відповідності до вимог ст.48, 49 Податкового кодексу України із усіма належними додатками, однак згідно листа №23231/04-18-02/297 від 18.12.2014р. контролюючим органом цю декларацію не визнано як податкову звітність з огляду на те, що дана декларація оформлена з порушенням п.п. 48.1 ст. 48 та абзацу 3 п. 46.1 ст. 46 Податкового кодексу України, оскільки подана податкова звітність за листопад 2014 року не містить реєстру виданих та отриманих податкових накладних, які є невід'ємною частиною поданої декларації. Позивач із даним рішенням не погоджується, вважає його протиправним та просить скасувати, зважаючи на те, що у відповідності до опису вкладення поштового відправлення даний реєстр міститься у переліку направленої податкової звітності. Оскільки не було складено жодного Акту, який би свідчив, що вміст відправлення нашого підприємства в якому була звітність з податку на додану вартість за листопад 2014 року з додатками не відповідає опису вкладення - відповідачем також був отриманий реєстр виданих та отриманих податкових накладних до декларації за листопад 2014 року.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем заперечень до суду не надано.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ТОВ «РАФТОЛА» () зареєстроване як юридична особа, є платником податку на додану вартість та перебуває на податковому обліку у Державній податковій інспекції у Ленінському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (далі-ДПІ у Ленінському районі м.Дніпропетровська, податковий орган, відповідач).

Позивачем було направлено засобами поштового зв'язку з описом вкладення до ДПІ у Ленінському районі м.Дніпропетровська декларацію з податку на додану вартість за листопад 2014 року із додатками.

Вказана декларація була отримана відповідачем 11.12.2014р., що підтверджується матеріалами справи.

Листом від 18.12.2014 року №23231/04-18-02/297 «Про прийняття податкової звітності» податковий орган повідомив позивача про невизнання податкової декларації підприємства з податку на додану вартість за листопад 2014 року податковою звітністю, оскільки вона подана з порушенням вимог п. 48.1 ст. 48 та абзацу 3 п. 46.1 ст. 46 Податкового кодексу України, а саме -податкова звітність з податку на додану вартість за листопад 2014 року ТОВ «РАФТОЛА» надіслана без реєстру виданих та отриманих податкових накладних.

Підпунктом 49.12.2 пункту 49.12 статті 49 Податкового кодексу України передбачено, що у разі отримання відмови контролюючого органу у прийнятті податкової декларації платник податків має право оскаржити рішення контролюючого органу у порядку, передбаченому статтею 56 цього Кодексу.

Не погодившись із зазначеними діями податкового органу, ТОВ «РАФТОЛА» звернулось до суду із даним позовом.

Правовідносини сторін щодо справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються нормами Конституції України від 28.06.1996р. № 254к/96-ВР, Податкового кодексу України від 02.12.2010р. № 2755-VI тощо.

Відповідно до ст. 15, 16 Податкового кодексу України, платниками податків визнаються фізичні особи, юридичні особи та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операціях), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом. Платник податків зобов'язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів, подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням та сплатою податків та зборів.

Відповідно до ст.ст. 46 - 51 глави 2 Податкового кодексу України визначається поняття податкової звітності, порядок складення податкової декларації та подання її до органів державної податкової служби.

Пунктом 46.1 статті 46 Податкового кодексу України визначено, що податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - це документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку. Додатки до податкової декларації є її невід'ємною частиною.

Згідно п.48.1, п. 48.2, п.48.3, п.48.4, 48.5, 48.7 ст. 48 Податкового кодексу України податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання. Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов'язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору.

Обов'язкові реквізити - це інформація, яку повинна містити форма податкової декларації та за відсутності якої документ втрачає визначений цим Кодексом статус із настанням передбачених законом юридичних наслідків.

Податкова декларація повинна містити такі обов'язкові реквізити:

- тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий);

- звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація;

- звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку);

-повне найменування (прізвище, ім'я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами;

-код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер;

- реєстраційний номер облікової картки платника податків;

- місцезнаходження (місце проживання) платника податків;

- найменування органу державної податкової служби, до якого подається звітність;

- дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми);

-ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків;

-підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).

В окремих випадках, коли це відповідає сутності податку або збору та є необхідним для його адміністрування, форма податкової декларації додатково може містити такі обов'язкові реквізити:

- відмітка про звітування за спеціальним режимом;

- код виду економічної діяльності (КВЕД);

- код органу місцевого самоврядування за КОПТУУ;

-індивідуальний податковий номер та номер свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість згідно з даними реєстру платників податку на додану вартість за звітний (податковий) період.

Податкова декларація повинна бути підписана керівником платника податків або уповноваженою особою, а також особою, яка відповідає за ведення бухгалтерського обліку та подання податкової декларації до контролюючого органу. У разі ведення бухгалтерського обліку та подання податкової декларації безпосередньо керівником платника податку така податкова декларація підписується таким керівником.

Достатнім підтвердженням справжності документа податкової звітності є наявність оригіналу підпису уповноваженої особи на документі у паперовій формі або наявність в електронному документі електронного цифрового підпису платника податку.

Податкова звітність, складена з порушенням норм цієї статті, не вважається податковою декларацією.

Подання копії записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних в електронному вигляді передбачено пунктом 201.15 статті 201 розділу V Кодексу.

Дані, наведені у податковій звітності, мають відповідати даним бухгалтерського та податкового обліку платника (п.8 розділу ІІІ Порядку оформлення та подання податкової звітності, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 23.09.2014 р. №966, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 14 жовтня 2014 р. за №1267/26044).

Згідно п.49.3 ст. 49 Податкового кодексу України податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів:

а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою;

б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення;

в) засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Відповідно до п.49.1 ст. 49 Податкового кодексу України визначено, що податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Пунктами 49.8 та 49.9 ст. 49 Податкового кодексу України закріплено, що прийняття податкової декларації є обов'язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають. За умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом. За умови дотримання вимог, встановлених статтями 48 і 49 цього Кодексу податкова декларація, надана платником, також вважається прийнятою.

Відповідно до п. 49.10, 49.11 ст. 49 Податкового кодексу України, відмова посадової особи контролюючого органу прийняти податкову декларацію з будь-яких причин, не визначених цією статтею, у тому числі висунення будь-яких не визначених цією статтею передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої податкової декларації, зменшення або скасування від'ємного значення об'єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов'язань тощо) забороняється. У разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, такий контролюючий орган зобов'язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови.

Податкова декларація, надіслана платником податків або його представником поштою або засобами електронного зв'язку, вважається неподаною за умови її заповнення з порушенням норм пунктів 48.3 і 48.4 статті 48 цього Кодексу та надсиланая контролюючим органом платнику податків письмової відмови у прийнятті його податкової декларації (п.п. 49.15 ст. 49 Податкового кодексу України).

Так, зі змісту оскаржуваного рішення ДПІ у Ленінському районі м.Дніпропетровська за №23231/04-18-02/297 від 18.12.2014р. вбачається, що підставою для невизнання поданої декларантом податкової звітності стало те, що ТОВ «РАФТОЛА» при складанні такої податкової декларації були порушенні ст.ст. 46, 48 Податкового кодексу України, а саме - до декларації не додано реєстру виданих та отриманих податкових накладних.

Матеріалами справи підтверджується, що податкова звітність з податку на додану вартість за листопад 2014 року була направлена ТОВ «РАФТОЛА» на адресу ДПІ у Ленінському районі м.Дніпропетровська засобами поштового зв'язку, а саме - із описом поштового вкладення, копія якого наявна у матеріалах справи.

Так, у переліку направлених документів даного опису зазначено «Реєстр виданих та отриманих податкових накладних Податкової декларації з податку на додану вартість за листопад 2014 року, без виправлень, без помарок і помилок, скріплений оригінальними підписами і печаткою» на 2 арк.

У відповідності з п.108 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених Постановою Кабміну № 270 від 05.03.2009р.) року (далі - Правила 270), поштові відправлення з позначкою "З описом" та поштові відправлення, щодо яких складено відповідний акт, розкриваються працівником поштового зв'язку у присутності одержувача на його вимогу.

У разі коли під час розкриття таких поштових відправлень нестачу, пошкодження, зіпсуття чи заміну вкладення не буде виявлено, видача їх проводиться в установленому порядку. У разі виявлення нестачі, заміни, повного або часткового пошкодження чи зіпсуття вкладення працівник поштового зв'язку складає акт у трьох примірниках, який підписується ним. керівником об'єкта поштового зв'язку і одержувачем. Один примірник акта видається одержувачу.

У разі коли одержувач не вимагає розкриття поштового відправлення, що надійшло з позначкою "З описом", перевірці підлягає лише його маса, про що працівник поштового зв'язку робить позначку на зворотному боці повідомлення про надходження, яка засвідчується підписом одержувача.

Позивач стверджує, що на зворотньому боці рекомендованого повідомлення про надходження відправлення відсутня позначка, що ДПІ у Ленінському районі м.Дніпропетровська відмовилося перевірити відповідність відправлення до опису вкладення, у зв'язку з чим можна зробити висновок, що відповідач перевірив вміст відправлення та отримав податкову декларацію ТОВ «РАФТОЛА» з податку на додану вартість за листопад 2014 року з додатками, в т.ч. із реєстром виданих та отриманих податкових накладних до податкової декларації з податку на додану вартість за листопад 2014 року.

Відповідно до п.п.49.6 ст. 49 Податкового кодексу України, у разі втрати або зіпсуття поштового відправлення чи затримки його вручення контролюючому органу з вини оператора поштового зв'язку, такий оператор несе відповідальність відповідно до закону. У такому разі платник податків звільняється від будь-якої відповідальності за неподання або несвоєчасне подання такої податкової декларації.

Платник податків протягом п'яти робочих днів з дня отримання повідомлення про втрату або зіпсуття поштового відправлення зобов'язаний надіслати поштою або надати особисто (за його вибором) контролюючому органу другий примірник податкової декларації разом з копією повідомлення про втрату або зіпсуття поштового відправлення.

На адресу позивача від ДПІ у Ленінському районі м.Дніпропетровська повідомлення, передбачене зазначеною нормою не надходило.

Статтею 49 Податкового кодексу України встановлено, що у разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, такий контролюючий орган зобов'язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови. Повідомлення є юридичною формою рішення, можливість його оскарження передбачена у п.п. 49.12.2 п. 49.12 ст. 49 Податкового кодексу України.

Оскаржуваним рішенням ДПІ у Ленінському районі м.Дніпропетровська за №23231/04-18-02/297 від 18.12.2014р. податкова декларація ТОВ "РАФТОЛА" з податку на додану вартість не визнана податковою.

Так, контролюючий орган не прийняв повідомлення про відмову у прийнятті податкової декларації, а надіслав позивачу лист про невизнання декларації з податку на додану вартість податковою декларацією, що свідчить про протиправність дій податкового органу (зазначена правова позиція узгоджується із позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною в ухвалі від 26.03.2013р. по справі № К/9991/76286/11).

Жодних доказів на підтвердження правомірності прийняття рішення про відмову у прийнятті податкової звітності, відповідачем суду не надано, а підстава за якої податковий орган відмовив позивачу у прийнятті податкової звітності є необгрунтованою.

Згідно з п.49.13 ст.49 Податкового кодексу України у разі, якщо в установленому законодавством порядку буде встановлено факт неправомірної відмови органом державної податкової служби (посадовою особою) у прийнятті податкової декларації, остання вважається прийнятою у день її фактичного отримання органом державної податкової служби.

Задоволення судом позовних вимог щодо визнання протиправною відмови прийняти податкову декларацію означає, що податкова декларація повинна бути прийнята податковим органом вчасно на підставі п. 49.13 ст. 49 Податкового кодексу України, а саме з дати її фактичного подання. В такому разі обов'язок платника податків щодо своєчасного подання податкової декларації є виконаним належним чином, а його порушені права повинні бути відновленими.

Резолютивна частина постанови адміністративного суду про задоволення позовних вимог у справі, предметом оскарження в якій є протиправність відмови податкового органу у прийнятті податкової декларації має містити висновок про визнання протиправною відмову податкового органу прийняти податкову декларацію, а податкової декларації такою, що подана платником податків у день її фактичного отримання органом державної податкової служби (із зазначенням дати).

Вимоги про зобов'язання податкового органу прийняти податкову декларацію, визнання протиправними рішення, дії, бездіяльності податкового органу, визнання поданої декларації податковою звітністю, визнання податкової декларації поданою варто розглядати як вимогу про визнання протиправною відмови у прийнятті податкової декларації, поданої платником податків на певну дату.

Наведена правова позиція викладена в інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 15.06.2012 року N 1503/12/13-12.

З огляду на викладене, суд вважає, що належним способом захисту прав платника податків є зазначення дати, з якої податкова декларація вважається прийнятою та отриманою органом державної податкової служби.

Оскільки фактично податкова декларація позивача з податку на додану вартість за листопад 2014 року була отримана податковим органом 11.12.2014 року, саме ця дата повинна вважатись датою подання вказаної декларації.

Зі змісту вимог адміністративного позову вбачається, що позовні вимоги спрямовані на відновлення прав платника податків, порушених внаслідок відмови у прийнятті податкової декларації, а отже, предметом розгляду даної справи є, фактично, протиправність такої відмови. Задоволення позовних вимог про визнання протиправною відмови прийняти податкову декларацію означає, що відповідне рішення не створило жодних правових наслідків, а податкова декларація є поданою вчасно на підставі п.49.13 ст.49 Податкового кодексу України.

Відповідно до абз.10 ч.2 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Також суд зазначає, що зазначеному вище кореспондує і ч.2 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи зі змісту якої, спосіб захисту, обраний судом, не обов'язково має збігатися з тим, що запропонував позивач у позовних вимогах. Суд може змінити чи уточнити його формулювання, а в необхідних випадках і вийти за межі позовних вимог - застосувати спосіб захисту у ширших межах або доповнити іншим способом захисту з метою повного захисту прав, свобод чи інтересів особи, про захист яких вона просить.

Враховуючи, що належним захистом прав позивача є визнання відмови податкового органу прийняти податкову декларацію протиправною, а податкової декларації - такою, що подана платником податків у день її фактичного отримання органом державної податкової служби, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог адміністративного позову, а саме:

- визнання протиправним та скасувати рішення Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області Державної податкової служби №23231/04-18-02/297 від 18.12.2014року про невизнання звітності ТОВ Товариства з обмеженою відповідальністю"РАФТОЛА" з податку на додану вартість за листопад 2014 року податковою;

- визнання неправомірною відмови Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області Державної податкової служби у прийнятті податкової декларації Товариства з обмеженою відповідальністю"РАФТОЛА" з податку на додану вартість за листопад 2014 року, а податкову декларацію Товариства з обмеженою відповідальністю"РАФТОЛА" з податку на додану вартість за листопад 2014 року визнати такою, що прийнята датою її фактичного отримання, тобто 11.12.2014 року.

Щодо інших позовних вимог, а саме: зобов'язання ДПІ у Ленінському районі м. Дніпропетровська відобразити показники (дані) податкової декларації ТОВ "РАФТОЛА" з податку на додану вартість за листопад 2014року з додатками в електронних базах даних податкової звітності, у тому числі в картці особового рахунку ТОВ «РАФТОЛА»; зобов'язання у порядку ст.267 Кодексу адміністративного судочинства України ДПІ у Ленінському районі м. Дніпропетровська у десятиденний строк з дня отримання судового рішення у даній справі, яке набрало законної сили, подати звіт про виконання судового рішення у даній справі, суд зазначає наступне.

Відображення показників податкових декларацій платників з податку на додану вартість з відповідними додатками в електронних базах даних податкової звітності, у тому числі в картках особових рахунків платників податків, не є способом захисту прав та інтересів позивача в розумінні п.2 ч.2 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України, а відноситься до внутрішньої компетенції суб'єкта владних повноважень - податкового органу, регламентованої чинним Податковим Кодексом України, Законом України "Про державну податкову службу в Україні", що, враховуючи той факт, що рішення суду не може підміняти собою внутрішню компетенцію суб'єкта владних повноважень, виключає з боку суду зобов'язання Державної податкової інспекції у Амур - Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська (, місто Дніпропетровськ, провулок Універсальний,12) вчинити зазначені вище дії.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.267 Кодексу адміністративного судочинстваУкраїни - суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. Тобто, зазначена норма прямо вказує на те, що таке зобов'язання суб'єкта владних повноважень вчинити певні дії є правом, а не обов'язком суду. Вирішуючи питання щодо відмови в задоволенні зазначеної позовної вимоги, суд приймає до уваги той факт, що в обґрунтування зазначеної вимоги позивач зазначає лише про те, що такий звіт відповідач зобов'язаний надати протягом 10 календарних днів з дня отримання судового рішення у даній справі.

Відтак, враховуючи необґрунтованість заявленої позовної вимоги з боку позивача, суд не вважає за необхідне застосовувати даний засіб судового контролю у вигляді зобов'язання ДПІ у Ленінському районі м. Дніпропетровська у десятиденний строк з дня отримання судового рішення у даній справі, яке набрало законної сили, подати звіт про виконання судового рішення у даній справі, під час прийняття постанови у даній справі.

Відповідно до Інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 15.06.2012 року за №1503/12/13-2 "Щодо відмови у прийнятті податкових декларацій згідно з п.49.13 ст.49 Податкового кодексу України у разі, якщо в установленому законодавством порядку буде встановлено факт неправомірної відмови органом державної податкової служби (посадовою особою) у прийнятті податкової декларації, остання вважається прийнятою у день її фактичного отримання органом державної податкової служби.

Задоволення судом позовних вимог щодо визнання протиправними дій про невизнання податковою декларацією означає, що відповідне рішення не створило жодних правових наслідків, а податкова декларація є поданою вчасно на підставі п.49.13 ст.49 Податкового кодексу України. Тому в такому разі обов'язок платника податків щодо своєчасного подання податкової декларації є виконаним належним чином, а його порушені права - цілком відновленими.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи, що відповідачем не надано до суду заперечень на адміністративний позов, тому, приймаючи до уваги, презумпцію вини відповідача - суб'єкта владних повноважень, що діє в адміністративному судочинстві (ч. 2 ст. 71 КАС України), а також викладене, позов Товариства з обмеженою відповідальністю"РАФТОЛА" до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії - підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Згідно із ч. 7 ст. 6 Закон України "Про судовий збір" розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства.

У відповідності до платіжного доручення від 11.03.2015 року № 671 позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 73,08 грн., який у повному розмірі зараховано до Державного бюджету України.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог ТОВ "РАФТОЛА", суд вважає за необхідне відшкодувати ТОВ «РАФТОЛА» суму, сплачену у якості судового збору за подання даного адміністративного позову з Державного бюджету України пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 36, 54 грн.

Керуючись ст.ст. 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області №23231/04-18-02/297 від 18.12.2014року про невизнання звітності ТОВ Товариства з обмеженою відповідальністю"РАФТОЛА" з податку на додану вартість за листопад 2014 року податковою.

Визнати неправомірною відмову Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області у прийнятті податкової декларації Товариства з обмеженою відповідальністю"РАФТОЛА" з податку на додану вартість за листопад 2014 року, а податкову декларацію Товариства з обмеженою відповідальністю"РАФТОЛА" з податку на додану вартість за листопад 2014 року визнати такою, що прийнята датою її фактичного отримання, тобто 11.12.2014 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю"РАФТОЛА" () судові витрати у розмірі 36, 54 грн. (тридцять шість гривень п'ятдесят чотири копійки).

Копію постанови направити сторонам по справі.

Постанова суду набирає законної сили та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, передбачені статтями 186 та 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Р.А. Барановський