Справа № 804/3114/15
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2015-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 квітня 2015 р. Справа № 804/3114/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючий суддя Дєєв М.В., при секретарі Потіп О.М., за участю представника позивача - ОСОБА_1, представника відповідача - Фат Л.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську адміністративну справу
за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3
до Верхньодніпровіської об'єднаної державної податкової інспекції
в Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області
про скасування рішення,-
Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Верхньодніпровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області із позовною вимогою про скасування рішення Верхньодніпровської ОДПІ Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області № 259 від 15.01.15 р. про застосування щодо неї фінансової санкції у вигляді штрафу в розмірі 6800,00 грн.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що реалізація алкогольного напою неповнолітній особі була здійснена сторонньою особою, яка не перебувала в трудових відносинах з ФОП ОСОБА_3, за дане правопорушення вона вже була притягнута до адміністративної відповідальності, крім того, оскаржуване рішення про застосування фінансових санкцій винесено з порушенням строків давності. З огляду на викладене, позивач просила суд позовні вимоги задовольнити.
В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.
Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, надав суду письмові пояснення, в яких зазначив, що при прийнятті оскаржуваного рішення діяв на підставі і у межах повноважень, рішення є законним і обгрунтованим. Просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
Дослідивши доводи представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне.
Відповідно до Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, 17.06.2011 року ОСОБА_3 була зареєстрована Верхньодніпровською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області як суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа-підприємець.
15.01.2015 року Верхньодніпровською ОДПІ ГУ у Дніпропетровській області було винесено рішення № 259 про застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, згідно з абз. 9 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу сприту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», фінансових санкцій у вигляді штрафу в розмірі 6 800 грн., за продаж алкогольного виробу - пива неповнолітній особі.
Винесенню оскаржуваного рішення передували наступні обставини.
27.06.2014 року оперуповноваженим СКМСД Верхньодніпровського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області майором міліції ОСОБА_4 було складено протокол про адміністративне правопорушення № 115693, відносно ОСОБА_5, 1995 р.н., що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, про те, що остання, працюючи продавцем магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та належить ФОП ОСОБА_3, продала неповнолітній ОСОБА_6, одну пляшку алкогольного пива «Бочкове» об'ємом 0,5 л.
Рішенням № 02-25/391 від 30.10.2014 року адміністративної комісії при виконавчому комітеті Світлогірської сільської ради за результатами розгляду зазначеного адміністративного матеріалу громадянку ОСОБА_5, згідно ч. 2 ст. 156 КУпАП України, притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено штраф в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

28.06.2014 року старшим оперуповноваженим СКМСД Верхньодніпровського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області старшим лейтенантом міліції Міщенко І.О. було складено протокол № 115768 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 180-1 КУпАП Укрїни відносно ОСОБА_3, 1980 р.н., що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3

07.07.2014 року Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області винесено постанову у справі № 173/1480/14-п, якою ОСОБА_3 звільнено від адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 180-1 КУпАП України та оголошено їй усне зауваження.

При цьому, в мотивувальній частині даної постанови зафіксовано факт визнання ОСОБА_3 своєї вини та її щире каяття.

Надаючи оцінку та правовий аналіз виниклих правовідносин, суд зазначає наступне.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», забороняється продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та тютюнових виробів особам, які не досягли 18 років.

Відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством. До суб'єктів господарювання, відповідно до ч. 2 зазначеної статті, застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі порушення вимог статті 15-3 цього Закону - 6800 гривень.

Ч. 4 ст. 17 наведеного Закону визначено, що рішення про стягнення штрафів, передбачених частиною другою цієї статті, приймаються органами доходів і зборів та/або органом, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим,алкогольними напоями і тютюновими виробами, та іншими органами виконавчої влади у межах їх компетенції визначеної законами України.

Судом встановлено, що 09.07.2014 року ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 було видано ліцензію серії НОМЕР_1 на роздрібну торгівлю алкогольними напоями.

Відповідно до п. 7 Положення про Міністерство доходів і зборів, затвердженого наказом Президента України від 18.03.2013 року № 141/2013, Міндоходів України здійснює повноваження безпосередньо та через територіальні органи.

Відповідно до п. 116.1. ст. 116 Податкового кодексу України у разі застосування контролюючими органами до платника податків штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, такому платнику податків надсилаються (вручаються) податкові повідомлення - рішення.

Отже, Верхньодніпровська ОДПІ ГУ Міндоходів в Дніпропетровській області, яка є територіальним органом Міндоходів України, виходячи з наведених правових норм, наділена повноваженнями стосовно прийняття рішення про накладення штрафних санкцій за порушення приписів Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

Стосовно строків застосування штрафних санкцій, суд зазначає, що згідно частини 1 статті 238 Господарського Кодексу України, за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

П. 2 ч. 1 ст. 239 Господарського кодексу України адміністративно-господарський штраф визначено як вид адімінстративно-господарських санкцій.

Частинами 1,2 статті 241 Господарського кодексу України визначено, що адміністративно-господарський штраф - це грошова сума, що сплачується суб'єктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності. Перелік порушень, за які з суб'єкта господарювання стягується штраф, розмір і порядок його стягнення визначаються законами, що регулюють податкові та інші відносини, в яких допущено правопорушення.

Отже, суд дійшов переконання, що оскаржуване рішення є рішенням про застосування штрафу як виду адміністративно-господарських санкцій.

Відповідно до ст. 250 Господарського кодексу України, адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом. Дія цієї статті не поширюється на штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначені Податковим кодексом України та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на органи доходів і зборів.

Відповідно до п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Згідно п. 114.1 ст 114 Податкового кодексу України, граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов'язань, визначеним статтею 102 цього Кодексу.

Аналіз даних правових норм дає змогу зробити висновок, що до застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків застосовується строк у 1095 днів, а твердження позивача щодо строків давності для застосування штрафних санкцій за порушення, які не пов'язані з нарахуванням податкових зобов'язань, ґрунтується на помилковому тлумаченні положення п. 114.1 ст. 114 Податкового кодексу України.

Стосовно посилань позивача на непербування з нею ОСОБА_5 у трудових відносинах, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 була допущена ОСОБА_3 до роботи на посаді бармена магазину-кафетерію «Кипарис», що належить фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 Проте, з огляду на події, що сталися, трудовий договір з нею не було зареєстровано в державній службі зайнятості, як того вимагає ст. 24-1 КЗпП України.

При цьому, факт перебування у трудових відносинах не є тотожнім реєстрації даних трудових відносин у державній службі зайнятості, та не знаходиться в залежності від такої реєстрації.

Згідно ч. 4 ст. 24 КЗпП України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.92 р. № 9, фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома власника або уповноваженого ним органу. Таким чином, трудовий договір вважається укладеним, якщо працівника допущено до роботи з дозволу власника.

Позивачем визнано і не оспорюється факт допущення нею до роботи на посаді бармена магазину-кафетерію «Кипарис» ОСОБА_5 Отже, суд вважає доведеним факт існування трудових відносин між останньою та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3

У відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, при розгляді справи про адміністративне правопорушення № 173/1480/14-п, судом встановлено факт продажу ОСОБА_5 під час виконання обов'язків бармена магазину-кафетерію «Кипарис», що належить фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 алкогольного напою неповнолітній особі.

Суд зазначає, що визнання ОСОБА_3 вини та її щире каяття при розгляді зазначеної справи, а також визнання факту використання ОСОБА_5 у якості працівника без письмового оформлення трудового договору та його реєстрації у державній службі зайнятості є достатнім підтвердженням продажу забороненого товару неповнолітній особі особою, яку ОСОБА_3 уповноважила на продаж товарів.

Посилання позивача як на підставу неправомірності дій відповідача на факт того, що дану справу вже було розглянуто 07.07.2014 року Верхньодніпровським районним судом, отже застосування фінансових санкцій до ФОП ОСОБА_3 є повторним покаранням є безпідставним з огляду на наступне.

07.07.2014 року Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області винесено постанову у справі № 173/1480/14-п, якою ОСОБА_3 звільнено від адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 180-1 КУпАП України та оголошено їй усне зауваження.

При цьому, до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 180-1 КУпАП було притягнуто ОСОБА_3 як фізичну особу, а не як суб'єкт господарювання.

Разом з тим, кожний громадянин має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України). Це право закріплено і в статті 50 Цивільного кодексу України. При цьому зазначається, що фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Тобто, громадянин, який бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого він набув з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - "підприємець".

Статус фізичної особи - підприємця - це юридичний статус, який засвідчує право особи на заняття підприємницькою діяльністю,а саме: самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

При цьому, юридичний статус "фізична особа - підприємець" сам по собі не впливає і ніяким чином не обмежує будь-які правомочності особи, які випливають з її цивільної право-, та дієздатності. Отже, даний статус не виключає можливість відповідальності правопорушника як фізичної особи.

Згідно з частиною першою статті 128 Господарського кодексу України громадянин визнається суб'єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу. Саме у господарських відносинах фізичні особи - підприємці приймають участь перш за все як підприємці, а не як фізичні особи, та лише на підставі їх реєстрації і внесення відомостей про них до Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб - підприємців.

Статтею 51 Цивільного кодексу України передбачено, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно - правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

В даному випадку відповідальність за порушення Закону України „Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" несе не фізична особа, а суб'єкт господарювання, фізична особа-підприємець ОСОБА_3

Наведене свідчить про те, що відповідальність ОСОБА_3 як фізичної особи та відповідальність її як суб'єкта господарської діяльності фізичної особи-підприємця не виключають одне одного, та можуть бути застосовані, оскільки суб'єкт даної відповідальності не той самий, і в такому випадку це не є подвійною відповідальністю.

Таким чином, суд дійшов переконання, що Верхньодніпровською ОДПІ Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області законно, обґрунтовано, на підставі і у межах повноважень прийнято рішення № 259 від 15.01.15 р. про застосування щодо фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 фінансової санкції у вигляді штрафу в розмірі 6800,00 грн.

Отже, висновки позивача про те, що відповідач порушив положення Податкового кодексу України є безпідставними, не підтвердженими фактичними обставинами справи, у зв'язку з чим суд доходить переконання про необґрунтованість заявленої вимоги та відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 71, 72, 158 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 186 КАС України.

Повний текст постанови складений 13.04.2015 року.

Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили станом на 13.04.2015 року Суддя З оригіналом згідно Помічник судді М.В. Дєєв М.В.Дєєв Т.С.Журавель