Справа № 816/1296/15
Суддя: І.Г. Ясиновський
Дата ухвалення: 2015-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2015 року 14:30м. ПолтаваСправа № 816/1296/15

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Ясиновського І.Г.,

за участю:

секретаря судового засідання - Петренко О.В.,

представника позивача - Крамаренко О.П.,

представника відповідача - Стребка В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Відродження" про стягнення адміністративно-господарських санкцій, -

В С Т А Н О В И В:

21 квітня 2015 року Полтавське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (надалі також - позивач) звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Відродження" (надалі також - відповідач) про стягнення адміністративно-господарських санкцій у розмірі 20766,14 грн та пені у розмірі 124,62 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що відповідачем не виконано вимоги Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" щодо забезпечення нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, у зв'язку із чим ПОСП "Відродження" зобов'язане сплатити суму адміністративно - господарських санкцій в розмірі 20766,14 грн. Оскільки відповідачем вказані санкції в добровільному порядку до Державного бюджету України не перераховано, вони підлягають стягненню в судовому порядку разом із нарахованою за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій сумою пені в розмірі 124,62 грн.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечили проти задоволення позовних вимог, посилаючись на подання звітів до державної служби зайнятості. Вказував на виконання підприємством обов'язку щодо створення робочих місць для інвалідів та на не направлення центром зайнятості інвалідів для працевлаштування.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні факти та відповідні до них правовідносини.

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21.03.1991 № 875 (далі - Закон № 875) для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Частиною 2 статті 19 вищезазначеного Закону регламентовано, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Судом встановлено, що 09.02.2015 відповідачем подано до Полтавського обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2014 рік, відповідно до якого середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу на підприємстві в цей період становила 127 осіб (а.с.4).

Норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів становить 5 робочих місць при середньообліковій кількості штатних працівників від 127 осіб (4%).

Судом встановлено та не заперечувалося представниками сторін, що протягом 2014 року на підприємстві працювало 4 особи, яким встановлено інвалідність.

Частиною 3 статті 18 Закону № 875 регламентовано, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З матеріалів справи суд вбачає, що відповідач своєчасно подавав у 2014 році звіти за формою №3-ПН про наявність вільних робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів, до Козельщинського районного центру зайнятості, що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями звітів (а.с. 19-48, 57-82) та листом Козельщинського районного центру зайнятості № 284 від 06.05.2015 (а.с. 18).

Судом встановлено, що інваліди, які перебували на обліку у центрі зайнятості, до відповідача не направлялись, про що свідчить копія листа Козельщинського районного центру зайнятості № 284 від 06.05.2015 (а.с. 18).

Отже, відповідачем вжито усіх передбачених частиною 3 статті 18 Закону № 875 заходів, спрямованих на запобігання порушення прав інвалідів на працевлаштування.

Статтею 19 Закону №875-ХІІ передбачено, що керівники підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, у разі незабезпечення виконання нормативів робочих місць для працевлаштування інвалідів, неподання Фонду соціального захисту інвалідів звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів несуть відповідальність у встановленому законом порядку.

Проте позивач, посилаючись на порушення з боку відповідача норм законодавства про працевлаштування інвалідів, не надав суду доказів того, що останнім не створено робочі місця для працевлаштування інвалідів або ним відмовлено у працевлаштуванні інваліда.

З аналізу норм Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів" вбачається, що обов'язок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком підбирати і працевлаштовувати інвалідів на створені робочі місця, натомість вимагає від нього вжиття заходів для працевлаштування інвалідів, визначених у статтею 18 Закону.

При вирішенні питання про правомірність стягнення адміністративно-господарських санкцій суд виходить із загальних норм права відносно відповідальності за порушення зобов'язань та встановлення в діях або бездіяльності роботодавця складу правопорушення з метою застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій, при цьому враховує, що елементами правопорушення є вина та наявність причинного зв'язку між самим порушенням та його наслідками.

З огляду на те, що відповідач вживав необхідних заходів для працевлаштування інвалідів, а саме, надавав державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, вини в діях відповідача судом не встановлено, а відтак, застосування до нього адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць є необґрунтованим.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів про стягнення адміністративно - господарських санкцій та пені необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Приватно-орендного сільськогосподарського підприємство "Відродження" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені - відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд.

Повний текст постанови складено 18 травня 2015 року.

Суддя І.Г. Ясиновський