Справа № 804/1380/15
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2015-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 березня 2015 р. Справа № 804/1380/15
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Дєєв М.В., одноособово розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЄЛЄС-МК" до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, -
Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЄЛЄС-МК» звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправними дії Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного Управління Міндоходів у Дніпропетровській області щодо відмови у прийнятті податкової декларації Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЄЛЄС-МК» з податку на додану вартість за вересень 2014 року та зобов'язання Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного Управління Міндоходів у Дніпропетровській області вважати податкову декларацію Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЄЛЄС-МК» з податку на додану вартість за вересень 2014 року прийнятою у день її фактичного отримання органом державної податкової служби, а саме 13.10.2014 року.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що ним на адресу відповідача засобами поштового зв'язку з повідомленням і описом вкладення надсилалась податкова декларація з ПДВ за вересень 2014 року, проте відповідач не прийняв вказану податкову декларацію як податкову звітність, у зв'язку з тим, що податкова декларація заповнена з порушенням вимог п 48.3 ст. 48 ПК України. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, що і стало підставою для звернення позивача із даним позовом до суду.
Представник відповідача надав суду письмові заперечення у яких зазначив, що подана позивачем податкова декларація не була визнана відповідачем оскільки заповнена з порушенням вимог абз. 7 п 48.3 ст. 48 ПК України, а саме, в рядку 6 декларації не зазначена повна адреса місцезнаходження позивача - без зазначення країни. З огляду на вищевказане, відповідач проти позову заперечує та просив суд у задоволенні позову відмовити.
Під час судового засідання представником відповідача заявлено клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження на підставі наявних у матеріалах доказів.
Представник позивача проти розгляду справи в порядку письмового провадження не заперечував.
Справу розглянуто в порядку письмового провадження, у відповідності до ч. 4 ст. 122 КАС України.
Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЄЛЄС-МК» перебуває на податковому обліку в Державній податковій інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного Управління Міндоходів у Дніпропетровській області. Згідно свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість №200140301 Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЄЛЄС-МК» зареєстровано платником такого податку 01 жовтня 2013 року.
10 жовтня 2014 року Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЄЛЄС-МК» направило до Державної податковій інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного Управління Міндоходів у Дніпропетровській області податкову декларацію з ПДВ за вересень 2014 року засобами поштового зв'язку з повідомленням і описом вкладення. Згідно повідомлення про вручення поштового відправлення відповідач отримав вказану декларацію 13 жовтня 2014 року, що не заперечується відповідачем.
Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Статтею 16 Податкового кодексу України (далі - ПК України) визначено, що платник податків зобов'язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Згідно з п. 46.1 ст. 46 ПК України податкова декларація, розрахунок (далі податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.
Пунктом 48.1 статті 48 ПК України передбачено, що податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання.
Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов'язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору.
Відповідно до п. 48.2 ст. 48 ПК України обов'язкові реквізити - це інформація, яку повинна містити форми податкової декларації та за відсутності якої документ втрачає визначений цим Кодексом статус із настанням передбачених законом юридичних наслідків.
Згідно з п. 48.3 ст. 48 ПК України податкова декларація повинна містити такі обов'язкові реквізити:
-тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий);
-звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація;
-звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку);
-повне найменування (прізвище, ім'я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами;
-код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер;
-реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті);
-місцезнаходження (місце проживання) платника податків;
-найменування контролюючого органу, до якого подасться звітність;
-дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми);
-ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків;
-підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).
Пунктом 48.7 статті 48 ПК України визначено, що податкова звітність, складена з порушенням норм цієї статті, не вважається податковою декларацією, крім випадків, встановлених пунктом 46.4 статті 46 цього Кодексу.
Так, відповідно до п. 49.8 ст. 49 ПК України прийняття податкової декларації є обов'язком контролюю чого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цьогоКодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.
За умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом (п. 49.9 ст. 49 ПК України).
Згідно з інформаційним листом Вищого адміністративного суду України за №1503/12/13-12 від 15.06.2012 року процедура прийняття податкової декларації полягає у вчиненні посадовою особою органу державної податкової служби фактичних дій із: 1) перевірки наявності та достовірності заповнення обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 ПК України; 2) реєстрації податкової декларації у день її отримання органом державної податкової служби.
У відповідності до п. 49.10 ст. 49 ПК України відмова посадової особи контролюючого органу прийняти податкову декларацію з будь-яких причин, не визначених цією статтею, у тому числі висунення будь-яких не визначених цією статтею передумов щодо такого прийняття забороняється.
Згідно з пунктом 49.11 статті 49 ПК України, у разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, такий контролюючий орган зобов'язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови: у разі отримання такої податкової декларації, надісланої поштою або засобами електронного зв'язку, - протягом п'яти робочих днів з дня її отримання.
Відповідно до пункту 49.13 статті 49 Податкового кодексу України у разі якщо в установленому законодавством порядку буде встановлено факт неправомірної відмови контролюючим органом (посадовою особою) у прийнятті податкової декларації, остання вважається прийнятою у день її фактичного отримання контролюючим органом.
Згідно наданих відповідачем письмових заперечень, відповідач дійшов до висновку про невідповідність вказаної декларації вимогам п 48.3 ст. 48 ПК України лише через те, що у рядку 6 «Податкова адреса» зазначено не повну адресу місцезнаходження позивача, а саме не вказано країну.
Суд вважає вказане твердження відповідача помилковим, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що податкова декларація позивача з податку на додану вартість за вересень 2014 року складена за визначеною формою, зазначені усі визначені пунктом 48.3 статті 48 Податкового кодексу України обов`язкові реквізити, в тому числі належна податкова адреса, оскільки повністю відповідає адресі місцезнаходження позивача, що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.
Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» передбачено, що якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін, в тому числі відомості щодо адреси місцезнаходження.
На думку суду, відповідність адреси, вказаної позивачем у податковій декларації, адресі, що вказана в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, є очевидною, а доводи відповідача, щодо зазначення позивачем недостовірної адреси спростовуються вищенаведеним.
Отже, висновки відповідача про те, що позивач порушив положення Податкового кодексу України є безпідставними та не підтвердженими фактичними обставинами справи.
Відповідно до частини 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Доказів, які б спростували доводи позивача, відповідач суду не надав. З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).
Як підтверджується матеріалами справи, позивачем сплачено судовий збір в сумі - 73 грн. 08 коп.
З огляду на викладене, суд доходить висновку про необхідність присудження з Державного бюджету України позивачу документально підтверджених судових витрат в сумі 73 грн. 08 коп.
Керуючись ст.ст. 94, 122, 158 -163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЄЛЄС-МК» - задовольнити.
Визнати протиправними дії Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного Управління Міндоходів у Дніпропетровській області щодо відмови у прийнятті податкової декларації Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЄЛЄС-МК» з податку на додану вартість за вересень 2014 року.
Зобовязати Державну податкову інспекцію у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного Управління Міндоходів у Дніпропетровській області вважати податкову декларацію Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЄЛЄС-МК» з податку на додану вартість за вересень 2014 року прийнятою у день її фактичного отримання органом державної податкової служби, а саме 13.10.2014 року.
Присудити з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЄЛЄС-МК» документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 73 грн. 08 коп. (сімдесят три гривні вісім копійок).
Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 186 КАС України.

Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили станом на 27.03.2015 року Суддя З оригіналом згідно Помічник судді М.В. Дєєв М.В.Дєєв Т.С.Журавель