Справа № 428/8506/14-а
Суддя: Васильєва Ірина Анатоліївна
Дата ухвалення: 2015-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Олійник В.М.
Суддя-доповідач - Васильєва Ірина Анатоліївна
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2015 року справа №428/8506/14-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Васильєвої І.А., суддів: Ханової Р.Ф., Казначеєва Е.Г., розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 06 лютого 2015 р. у справі № 428/8506/14-а за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання дій протиправними, зобов'язання нарахувати та виплатити пенсію,-

ВСТАНОВИВ:

25 грудня 2014 року ОСОБА_2 (надалі - ОСОБА_2, позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (надалі - відповідач, ГУПФУ в Луганській області) в якому просила визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо відмови у нарахуванні та виплаті пенсії неправомірними та зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області нарахувати та виплатити позивачу пенсію за вислугу років, починаючи з 01 липня 2014 року (арк. справи 1).

Постановою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 06 лютого 2015 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо незабезпечення призначення пенсії за вислугою років ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в період з 01 липня 2014 року по 17 грудня 2014 року.

Зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області забезпечити своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсії за вислугою років ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в період з 01 липня 2014 року по 17 грудня 2014 року (арк. справи 15-17).

Не погоджуючись з зазначеною постановою, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт зазначає, що судом першої інстанції неправильно витлумачено норми матеріального права, а прийняте судом рішення є незаконним. На підставі зазначеного апелянт просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняте нове рішення по справі, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. В доводах апеляційної скарги апелянт наголошує на порушенні судом першої інстанції вимог постанови правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 року № 28-2, відповідно до якої, функції щодо призначення, перерахунку та виплати пенсії належать до компетенції підпорядкованих територіальних управлінь Пенсійного фонду України в містах та районах, які є самостійними юридичними особами, хоч і підвідомчі головним управлінням в областях.

Судом першої інстанції справа розглянута в порядку скороченого провадження, тому відповідно до абз.4 частини восьмої статті 183-2 КАС України апеляційна скарга розглянута в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

ОСОБА_2 постійно мешкає та зареєстрована на території України в м. Луганську, перебуває на пенсійному обліку в управлінні Пенсійного фонду України у Жовтневому районі міста Луганська, де отримує пенсію за вислугою років. Починаючи з липня 2014 року позивач зовсім не отримує пенсію.

01 грудня 2014 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області із заявою в якій просила нарахувати та сплатити їй пенсію та утворену заборгованість, починаючи з липня 2014 року.

В позовній заяві позивач зазначає, що 08 грудня 2014 року начальником управління пенсійного забезпечення ГУПФУ в Луганській області Нікітіною Т.А., за допомогою телефонного зв'язку було повідомлено про неможливість нарахування та сплату пенсії з липня 2014 року до моменту звільнення території Луганської області та зазначено, що письмова відповідь на заяву позивача не надсилатиметься.

Позивач, розцінюючи вищезазначене як фактичну відмову ГУПФУ в задоволенні її заяви, звернулась за захистом своїх порушених прав до суду з вказаним позовом.

З матеріалів справи вбачається, що у населеному пункті, в якому зареєстрована та проживає позивач, видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування не здійснюються на підставі п.2 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 595 (надалі - Постанова № 595).

Крім того, судова колегія звертає увагу на те, що постановою окружного адміністративного суду міста Києва від 11.02.2015 року у справі № 826/18826/14, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2015 року визнано незаконним та нечинним з моменту прийняття п. 2 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, затвердженого Постановою № 595.

Колегія суддів зазначає, що встановлені законом права громадянина, в тому числі, щодо конкретних соціальних гарантій (пенсійного та іншого соціального забезпечення) можуть бути змінені виключно законом, а не підзаконним нормативно-правовим актом. Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Судом дійсно встановлено факт порушення прав позивача на нарахування та виплату пенсії за вислугою років, починаючи з 01 липня 2014 року по 17 грудня 2014 року (тобто, на час підписання позовної заяви).

Проте, Постанова № 595 не є законом, а тому не може змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили, а отже не підлягає застосуванню судом як нормативний акт, яким в дискримінаційний спосіб за ознакою місця проживання скасовується конституційне право позивача на соціальний захист шляхом отримання пенсії за вислугою років.

Разом з тим, відповідно до Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, затвердженою постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2, функції щодо призначення, перерахунку та виплати пенсії належать до компетенції підпорядкованих територіальних управлінь Пенсійного фонду України в містах та районах, які є самостійними юридичними особами, хоч і підвідомчі головним управлінням в областях. Головне управління здійснює призначення, перерахунок та виплату пенсії виключно військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та іншим особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Отже, до повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області не віднесено обов'язок по нарахуванню та виплаті пенсій за вислугою років позивачу.

За таких обставин, Головне Управління Пенсійного фонду в Луганській області не є належним відповідачем по справі.

Частиною 1 ст. 52 КАС України передбачено, що суд першої інстанції, встановивши, що з адміністративним позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, або не до тієї особи, яка повинна відповідати за адміністративним позовом, може за згодою позивача допустити заміну первинного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.

Таким чином, суд першої інстанції, встановивши, що позивач звернувся до неналежного відповідача, повинен був його замінити, а саме: Головне Управління Пенсійного фонду в Луганській області на Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі міста Луганська, а Головне Управління Пенсійного фонду в Луганській області залучити у якості третьої особи в разі відсутності згоди позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше, як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб з боку належного відповідача.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20 травня 2013 року зазначено, що якщо суд застосовує норми частини 2 статті 11 КАС України, то в такому разі в мотивувальній частині рішення він повинен навести відповідне обґрунтування.

За таких обставин, колегія суддів вважає неприйнятними мотиви виходу суду першої інстанції за межі позовних вимог, оскільки відповідачем з питання нарахування та виплати пенсії є Управління Пенсійного Фонду в Жовтневому районі м. Луганська, а не ГУПФУ в Луганській області. Крім того, матеріали справи не містять доказів ліквідації або реорганізації в установленому законом порядку Управління Пенсійного Фонду України в Жовтневому районі м. Луганська. Крім того, не надано доказів наявності пенсійної справи позивача в ГУПФУ в Луганській області.

Разом з тим, судова колегія вважає за необхідне звернути увагу на те, що Постанова Правління Пенсійного Фонду України від 22.12.2014 року № 28-2 набула чинності 03.02.2015 року, отже була діючою на час ухвалення судового рішення суду першої інстанції. Разом з тим на час виникнення спірних правовідносин 01 грудня 2014 року (звернення з заявою до ГУПФУ в Луганській області) та на час припинення виплати пенсії (липень 2014 року), повноваження ГУПФУ в Луганській області визначались Постановою правління Пенсійного Фонду України № 11-2 від 27.06.2002 яким затверджено «Положення про Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі», відповідно до якого управління здійснює призначення (перерахунок) та виплату пенсій військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та іншим особам (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей), які мають право на пенсію згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", яке узгоджується в цій частині з постановою 28-2.

Відповідно до ст. 159 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення.

Згідно ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст. 11, 52, 159, 160, 167, 183-2, 195, 198, 202, 205, 207, 211, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 06 лютого 2015 р. у справі № 428/8506/15-а - задовольнити.

Постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 06 лютого 2015 р. у справі № 428/8506/15-а - скасувати.

Прийняти нову постанову.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання дій протиправними, зобов'язання нарахувати та виплатити пенсію відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її постановлення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.А. Васильєва

Судді Р.Ф. Ханова

Е.Г. Казначеєв