Справа № 600/1183/14-а, 2а-600/115/14
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2015-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2015 року Справа № 876/760/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Затолочного В.С.,

суддів Каралюса В.М., Матковської З.М.,

з участю секретаря судового засідання Нефедової А.О.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Чудика Р.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та Козівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Тернопільській області на постанову Козівського районного суду Тернопільської області від 18.12.2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Козівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Тернопільській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Козівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Тернопільській області (правонаступником якого є Козівська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області) про зобов'язання вчинити дії з виплати матеріальних та збитків.

В заяві про зміну позовних вимог позивач просить зобов'язати відповідача виплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку (з 13.08.2013 року по 21.08.2014 року), компенсацію за несвоєчасне проведення розрахунку при звільненні, а також моральні збитки в сумі 10000 грн.

Постановою від 18.12.2014 року Козівський районний суд Тернопільської області позов задовольнив частково, зобов'язавши Козівську ОДПІ нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за несвоєчасне проведення розрахунку при звільненні. В решті позовних вимог суд відмовив.

Дане судове рішення позивач та відповідач оскаржили в апеляційному порядку.

Позивач просить скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову. При цьому апелянт посилається на невідповідність висновків суду першої інстанції встановленим обставинам справи. Зокрема те, що відповідачем заходів до виплати заборгованості перед позивачем, як про це зазначив суд в постанові від 18.12.2014 року, не вживалося. Така виплата була проведена лише після винесення судом рішення про стягнення даних сум та неодноразового звернення позивача до різних державних установ. Вважає, що з матеріалів справи вбачається, що діями відповідача їй завдано моральну шкоду, яка також підлягає відшкодуванню.

Козівська ОДПІ просить скасувати постанову суду першої інстанції від 18.12.2014 року та винести нову про відмову в позові ОСОБА_1 Апелянт зазначає, що на кошти, які були із затримкою виплачені позивачу, не розповсюджуються положення законодавства щодо компенсації у випадку порушення строку їх виплати.

Вислухавши суддю-доповідача, позивача, яка просить задовольнити її апеляційну скаргу, а в задоволенні апеляційної скарги відповідача відмовити, представника відповідача, який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги позивача, а апеляційну скаргу Козівської ОДПІ задовольнити, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що наказом Козівської ОДПІ від 13.08.2013 року № 17-о позивачку було звільнено з посади завідувача сектора взаємодії із засобами масової інформації та громадськістю 13.08.2013 року у зв'язку із реорганізацією та скороченням штатної чисельності на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

При звільненні ОСОБА_1 відповідачем не було своєчасно нараховані та виплачені заборгованість за невикористані дні додаткових відпусток на дітей та одноразова грошова допомога при виході на пенсію.

21.08.2014 року відповідач видав наказ №40-о про виплату вказаних сум.

Згідно розрахункового листа за серпень 2014 року, наданого відповідачем, розмір нарахованої позивачу компенсації за відпустку склав 9425,49 грн., вихідної допомоги - 12530 грн. (а.с. 40).

Як вбачається із заперечень відповідача на позовну заяву (а.с. 42), виплата компенсації за невикористані додаткові відпустки та одноразової грошової допомоги позивачу було здійснено на підставі рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 10.06.2014 року та скарги позивача, поданої до Головного управління Міндоходів.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно частини 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до положень статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, враховуючи, що повна виплата належних позивачці при звільненні сум відбулася лише 21.08.2014 року, тобто через 1 рік 7 днів після її звільнення, то за весь час затримки цієї виплати відповідач зобов'язаний виплатити ОСОБА_1 середній заробіток.

Висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, оскільки виплата інших сум (до повного розрахунку зі звільненим працівником) не впливає на обов'язок роботодавця виплатити середній заробіток за час затримки виплати всіх належних працівникові сум.

Безпідставним є обґрунтування судом першої інстанції своїх висновків тим, що відповідачем у справі вживалися заходи до повного розрахунку з позивачем, оскільки дана обставина не виключає обов'язку виплатити середній заробіток за весь час затримки повного розрахунку. Крім того, з матеріалів справи, навпаки, вбачається, що Козівська ОДПІ не вживала жодних заходів до 21.08.2014 року щодо погашення заборгованості, яка виникла після звільнення ОСОБА_1, а виплата стала можлива тільки після винесення відповідного судового рішення про стягнення на користь позивача боргу та втручання керівництва позивача.

Разом з тим, не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача компенсації за несвоєчасне проведення розрахунку при звільненні.

Так, згідно ст..ст. 1 та 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру:

пенсії;

соціальні виплати;

стипендії;

заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Отже, оскільки виплачені позивачу 21.08.2014 року суми мають разовий характер, а, крім того, не були нараховані до 23.08.2014 року, вони не підлягають компенсації.

Суд першої інстанції, зобов'язуючи відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за несвоєчасне проведення розрахунку при звільненні, своє рішення в цій частині не мотивував, а лише послався на часткове визнання представником відповідача в цій частині позовних вимог.

Проте, як вбачається із заперечень Козівської ОДПІ на позов, відповідач взагалі не визнавав позовних вимог.

Таким чином, в частині стягнення з відповідача компенсаційних виплат підстави для задоволення позову відсутні.

Згідно статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Колегія суддів вважає, що, враховуючи тривалий (більше року) період затримки повного розрахунку відповідача з позивачем, ОСОБА_1 зазнала певних душевних страждань внаслідок позбавлення законного права користуватися належними їй коштами, необхідності вживати додаткових зусиль щодо їх повернення, витрат на це свого часу, тобто порушення звичного ритму життя.

Суд апеляційної інстанції враховує і те, що позивачка була звільнена з роботи у зв'язку з реорганізацією та скороченням штатної чисельності, тобто потребувала додаткової матеріальної підтримки, чого була позбавлена внаслідок несвоєчасного розрахунку з нею, що, в свою чергу, також вплинуло на моральний стан позивача.

Дотримуючись принципу розумності та справедливості, з врахуванням наведених вище обставин, розмір грошової компенсації душевних страждань позивача суд оцінює в 2000 грн. і дана сума підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивача.

Також судом апеляційної інстанції враховується те, що Козівський районний суд розглянув справу з порушенням визначеної ст.. 18 КАС України предметної підсудності.

Так, згідно пункту 1 частини 2 зазначеної правової норми окружним адміністративним судам підсудні адміністративні справи, однією зі сторін в яких є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, обласна рада, Київська, Севастопольська міська рада, їх посадова чи службова особа, крім випадків, передбачених цим Кодексом, та крім справ щодо їх рішень, дій чи бездіяльності у справах про адміністративні проступки та справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам.

На предмет спору, що розглядається, не розповсюджуються положення КАС України щодо підсудності справ місцевим загальним судам, як адміністративним судам.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, оскільки суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи і оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також з урахуванням розгляду та вирішення справи неповноважним судом.

Керуючись ч. 3 ст.. 160, ст. ст.. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Козівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області задовольнити частково.

Постанову Козівського районного суду Тернопільської області від 18 грудня 2014 року у справі № 600/1183/14-а скасувати.

Винести нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов'язати відповідача, Козівську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області нарахувати та виплатити позивачу, ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплати сум, належних при звільненні, тобто з 14.08.2013 року по 21.08.2014 року включно.

Стягнути з відповідача, Козівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби на користь позивача, ОСОБА_1 2000 (дві тисячі) грн.. грошової компенсації завданої моральної шкоди.

В решті позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В.С. Затолочний

Судді В.М. Каралюс

З.М. Матковська

Повний текст виготовлений 15.05.2014