Справа № 1615/2а-326/12
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2015-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" травня 2015 р. м. Київ К/800/26435/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Бутенка В.І., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці Полтавської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці Полтавської області на постанову Крюківського районного суду м. Кременчука від 26 листопада 2012 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2013 року, -

у с т а н о в и л а :

У вересні 2012 року ОСОБА_4 звернулася з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці Полтавської області (далі УПФУ) в якому просила визнати протиправними дії та зобов'язати відповідача здійснити перерахунок призначеної їй пенсії з врахуванням заробітної плати за період з 1 січня 2009 року по 31 грудня 2010 року із застосуванням індивідуального коефіцієнта заробітної плати 3.55242 та показника середньої заробітної плати працівників в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні за 2008 рік, а також зобов'язати виплатити заборгованість пенсії за період з 1 травня 2012 року в сумі 377,27 гривень помісячно.

В обґрунтування позову посилалась на те, що дії та рішення відповідача не узгоджуються з вимогами закону і порушують її права, а тому ОСОБА_4 просила про його задоволення.

Постановою Крюківського районного суду м. Кременчука від 26 листопада 2012 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2013 року, позов задоволено.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права просить ухвалені ними рішення скасувати та відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла про часткове задоволення скарги з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами встановлено, що позивачу з 6 листопада 2006 року призначена пенсія за віком.

Після призначення пенсії позивач продовжила працювати і 6 січня 2011 року звернулась до УПФУ з заявою про перерахунок пенсії у відповідності до статей 40, 42 Закону № 1058-IV.

УПФУ, на підставі вищевказаної заяви позивача, здійснило перерахунок пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні за 2008 рік.

В подальшому, починаючи з 1 травня 2012 року УПФУ самостійно здійснила перерахунок пенсії позивача з урахуванням виключно страхового стажу, набутого після попереднього перерахунку пенсії, без перегляду величини заробітної плати для обчислення пенсії та не врахувавши заробіток за період з 1 січня 2009 року по 31 грудня 2010 року.

Такі дії відповідач мотивує тим, що при останньому перерахунку пенсії позивача ним помилково застосований показник середньої заробітної плати працівників в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні за 2008 рік.

Не погодившись із вищевказаними діями УПФУ позивач неодноразово зверталась до відповідача із скаргами, однак такі залишені без задоволення, у зв'язку з чим ОСОБА_4 звернулася до суду за захистом своїх прав.

Задовольняючи позов суди виходили з того, що позивачу з 1 травня 2012 року належить право на перерахунок пенсії у відповідності зі статтями 40, 42 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV в редакції спірного періоду) із врахуванням заробітної плати за період з 1 січня 2009 року по 31 грудня 2010 року, застосуванням індивідуального коефіцієнта заробітної плати 3.55242 та показника середньої заробітної плати працівників в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні за 2008 рік.

Проте до такого висновку суди частково дійшли без з'ясування дійсних прав та обов'язків сторін, в порушення норм матеріального і процесуального права, з таких підстав.

У відповідності зі статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом цієї норми процесуального права у мотивувальній частині рішення суд зобов'язаний навести дані про встановлені обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У мотивувальній частині кожного рішення має бути наведено також посилання на закон та інші нормативно-правові акти матеріального права (назва, стаття, її частина, абзац, пункт, підпункт закону), у відповідних випадках - на норми Конституції України, на підставі яких визначено права та обов'язки сторін у спірних правовідносинах, а в разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду з прав людини які згідно із Законом України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права та підлягають застосуванню в даній справі.

Так, у відповідності до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом преамбули Закону № 1058-IV, цей Закон визначає, зокрема, принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулювання порядку формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до абзаців 1, 3 статті 42 Закону № 1058-IV у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, перерахунок пенсії проводиться з урахуванням не менш як 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі. Перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати (доходу), з якої обчислена пенсія.

У разі якщо застрахована особа після призначення (перерахунку) пенсії має менш як 24 місяці страхового стажу, перерахунок пенсії проводиться не раніше ніж через два роки після призначення (попереднього перерахунку) з урахуванням страхового стажу після її призначення (попереднього перерахунку) та заробітної плати, з якої призначено (попередньо перераховано) пенсію.

Таким чином, дії УПФУ при перерахунку пенсії позивача щодо виключення страхового стажу, набутого до попереднього перерахунку пенсії та не врахування заробітної плати за період з 1 січня 2009 року по 31 грудня 2010 року є протиправними та вчинені з порушенням вимог вищевказаних правових норм і прав позивача.

За таких обставин, висновки судів про наявність підстав для задоволення цієї частини позову та стягнення з УПФУ на користь позивача заборгованості за період з 1 травня 2012 року є правильними.

Разом з тим, задовольняючи позовні вимоги стосовно стягнення з відповідача на користь позивача конкретних сум суди залишили поза увагою те, що адміністративний позов може містити вимоги щодо визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності відповідача, зобов'язання його вчинити певні дії, відшкодувати шкоду, заподіяну незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю. Установивши, що відповідачі порушили норми права, які регулюють спірні відносини, адміністративний суд повинен визнати такі дії протиправними і зобов'язати відповідачів здійснити нарахування та виплату належних сум відповідно до закону, а не ухвалювати рішення про стягнення відповідних сум.

Окрім цього, задовольняючи позовні вимоги щодо зобов'язання відповідача здійснити перерахунок пенсії з врахуванням показника середньої заробітної плати працівників в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні за 2008 рік суди попередніх інстанції не звернули увагу не наступне.

За правилами частин 1, 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

В свою чергу, за правилами частини 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Як вбачається з матеріалів справи, УПФУ здійснюючи перерахунок пенсії позивача на підставі її заяви від 6 січня 2011 року та з 1 травня 2012 року застосувало показник середньої заробітної плати працівників в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні за 2008 рік, а тому у судів не було підстав для зобов'язання відповідача здійснити перерахунок пенсії із застосуванням такого ж показника середньої заробітної плати, з огляду на відсутність порушення прав, свобод та інтересів особи, яка звертається до суду.

За таких обставин, рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають вимогам щодо законності і обґрунтованості, а тому підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд.

За приписами частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці Полтавської області задовольнити частково.

Постанову Крюківського районного суду м. Кременчука від 26 листопада 2012 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2013 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Бутенко

Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк