Справа № 825/1322/15-а
Суддя: Лобан Д.В.
Дата ухвалення: 2015-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2015 року м. Чернігів Справа № 825/1322/15-а

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лобана Д.В.,

при секретарі Новик Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, без фіксування його за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку ст. 41 КАС України, в приміщенні суду справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Козелецької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області про визнання протиправним висновку акту, визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання протиправним висновку акту Козелецької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області від 10.03.2015 № 311/17- «Про перевірку своєчасності сплати узгодженого податкового зобов'язання платником податків щодо наявності у ФОП ОСОБА_1 узгодженого зобов'язання по єдиному податку з фізичних осіб», визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Козелецької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області від 10.03.2015 № 0, № 0.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем, на думку позивача, були порушені вимоги Податкового кодексу України, у зв'язку з чим податковий орган під час перевірки дійшов необґрунтованих висновків, які покладені в основу податкових повідомлень-рішень. Зокрема, позивач зазначає щодо дій співробітників ДПІ в м. Чернігові по зазначенню в акті перевірки про порушення ФОП ОСОБА_1 строків оплати податкового зобов'язання з єдиного податку фізичних осіб за фіксованою ставкою по термінах оплати, за що передбачена відповідальність, встановлена п. 122.1. ст. 122, п. 126.1. ст. 126 ПК України, відсутністю в акті перевірки розрахунків податкових зобов'язань та штрафних санкцій (штрафу) та ненаданням вказаних розрахунків до податкових повідомлень-рішень, порушення строку надіслання акту та винесення податкових повідомлень-рішень.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, подав письмові заперечення (а. с. 27-30), в яких зазначено, що Податковим кодексом України не заборонено перевіряти своєчасність сплати узгоджених податкових зобов'язань та не визначено конкретне коло питань, які мають з'ясовуватись під час проведення камеральної перевірки, а також те, що податкові повідомлення-рішення винесені правомірно відповідно до норм чинного законодавства, та згідно правомірних висновків акту.

З урахуванням вищевикладеного Козелецька ОДПІ просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, доводи позовної заяви, заперечень на неї, письмові пояснення суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

ФОП ОСОБА_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_1) зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця 22.05.2012, що підтверджується копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії ААБ № 967775 (а. с. 11), є платником єдиного податку з 24.05.2012 зі ставкою єдиного податку 5%, що підтверджується копією свідоцтва платника єдиного податку серії НОМЕР_2 (а. с. 12).

ОСОБА_1 було подано податкові декларації по єдиному податку (а. с. 13-19, 41-46).

Судом встановлено, що Козелецькою ОДПІ було проведено перевірку своєчасності сплати узгодженого податкового зобов'язання платником податку, за результатом якої було складено акт № 331/17- від 10.03.2015 (а. с. 10), яким встановлено порушення термінів сплати, що встановлено п. 122.1 ст. 122, п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України.

Згідно до п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться органами державної податкової служби в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби.

Згідно п.п. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 ПК України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій).

Відповідно до пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні органу державної податкової служби.

Згідно з пунктом 79.1 статті 79 Податкового кодексу України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником органу державної податкової служби рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов'язкова.

Відповідно до п. 79.1 ст. 79 ПК України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником органу ДПС рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77-78 цього кодексу. Порядок проведення документальних позапланових перевірок визначений ст. 78 ПК України.

Крім того, пунктами 85.2 та 85.4 ст. 85 Кодексу визначено, що платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам органів державної податкової служби у повному обсязі всі документи, що належать до предмета перевірки або пов'язані з ним.

Однак, в порушення вищезазначених норм податковим органом не приймалось рішення керівником податкового органу щодо проведення перевірки та не наведено жодних обставин для її проведення. Жодних доказів протилежного відповідачем суду не надано.

Так, представником відповідача в порушення ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України не надано суду жодних наказів на проведення такої перевірки, не надано та не доведено наявності таких підстав.

Крім того, навіть якщо дана перевірка була камеральною, про що в акті перевірки не зазначено, як не зазначено і де саме проводилась перевірка, податковим органом мало бути досліджено подані позивачем податкові декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця, про їх дослідження взагалі не зазначено в акті перевірки.

При цьому, податковим органом протиправно було замінено показники розміру доходів ФОП ОСОБА_1, що визначені у податкових деклараціях.

Як вбачається з матеріалів справи, надані відповідачем розрахунки не відповідають вимогам Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 14.03.2013 № 395, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 квітня 2013 року за № 607/23139, зокрема вони не містять обов'язкових реквізитів для визначення їх як додатку, визначення платника податку, суми та періоду заборгованості.

Так, згідно наданої відповідачем виписки з облікової картки платника податку ФОП ОСОБА_1 у позивача станом на 02.02.2013 існувала переплата зі сплати єдиного податку в сумі 8350,00 грн (а. с. 35).

В свою чергу, вказану переплату було списано на підставі поданої 06.02.2013 податкової декларації за 4 квартал 2012 року.

08.05.2013 позивачем було сплачено 18780,00 грн, які були зараховані як переплата (авансовий внесок) з єдиного податку.

З вказаної суми переплати 20.05.2013 було списано 18610,00 грн єдиного податку за 1 квартал 2013 року.

14.08.2013 позивачем було перераховано 32739,25 грн, які 19.08.2013 списано як єдиний податок за 2 квартал 2013 року.

08.10.2013 позивачем було перераховано 170,00 грн, які зараховано як переплата єдиного податку.

04.11.2013 позивачем подано податкову декларацію за 3 квартал 2013 року, згідно якої розмір нарахованого єдиного податку становив 11265,00 грн.

Отже, сума погоджених зобов'язань позивача з єдиного податку з урахуванням здійсненої переплати (авансового внеску) на 20.11.2013 становила 11095,00 грн.

02.12.2013 позивачем було перераховано 12450,00 грн, з яких 11095,00 грн було списано у якості погашення недоїмки зі сплати єдиного податку за 3 квартал 2013 року та 30,82 грн нарахованої згідно п. 129.4. ст. 129 ПК України пені за період прострочення з 20.11.2013 по 02.12.2013 з розрахунку 7,8% річних.

Станом на 03.12.2013 розмір переплати становив 1324,18 грн.

06.02.2014 позивачем подана декларація, згідно якої за 4 квартал 2013 року підлягало до сплати 7725,00 грн єдиного податку.

На день сплати єдиного податку за 4 квартал 2013 року 19.02.2014, з урахуванням авансового платежу (переплати) в сумі 1324,18 грн, позивач мав перерахувати до бюджету 6400,82 грн погодженого зобов'язання з єдиного податку.

20.02.2014 позивачем було сплачено на визначений відповідачем рахунок у Держказначействі 6388,93 грн.

Зарахування вказаної суми відбулось лише 09.07.2014 за результатами звернення позивача до управління Держказначейства та направлення платежу за правильними реквізитами.

У зв'язку з простроченням сплати вказаної суми позивачу згідно п. 129.4. ст. 129 ПК України була нарахована пеня в розмірі 28,11 грн.

Відповідно до поданої 16.04.2014 декларації за 1 квартал 2014 року до сплати підлягало 960,00 грн єдиного податку.

20.05.2014 позивачем було перераховано 1000,00 грн, які мали бути списані в погашення податкового боргу.

Згідно поданої 09.07.2014 декларації за 2 квартал 2014 року до сплати підлягало 25,00 грн єдиного податку.

Вказана сума 25,00 грн була сплачена позивачем 09.07.2014 (а. с. 34).

Відповідно до пп. 14.1.175. п. 14.1. ст. 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Згідно пп. 14.1.265. п. 14.1. ст. 14 ПК України штрафна санкція (фінансова санкція, штраф) - плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, а також штрафні санкції за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до п. 111.2. ст. 111 ПК України фінансова відповідальність за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства встановлюється та застосовується згідно з цим Кодексом та іншими законами.

Фінансова відповідальність застосовується у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені.

Згідно п. 113.3. ст. 111 ПК України штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за порушення норм законів з питань оподаткування або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовуються у порядку та у розмірах, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

Отже, за порушення строків сплати єдиного податку передбачена пеня, розміри та порядок нарахування якої визначено главою 12 ПК України.

Так, згідно пп. 129.1.1. п. 129.1. ст. 129 ПК України після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов'язання на суму податкового боргу нараховується пеня.

Відповідно до п. 129.4. ст. 129 ПК України пеня, визначена підпунктом 129.1.1 пункту 129.1 цієї статті, нараховується на суму податкового боргу (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені) із розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на день виникнення такого податкового боргу або на день його (його частини) погашення, залежно від того, яка з величин таких ставок є більшою, за кожний календарний день прострочення у його сплаті.

Відповідно до п. 115.1. ст. 115 ПК України у разі вчинення платником податків двох або більше порушень законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, штрафні (фінансові) санкції (штрафи) застосовуються за кожне вчинене разове та триваюче порушення окремо.

Пунктом 116.2. ст. 116 ПК України передбачено, що за одне податкове правопорушення контролюючий орган може застосувати тільки один вид штрафної (фінансової) санкції (штрафу), передбаченої цим Кодексом та іншими законами України.

Як вбачається з облікових карт єдиного платника податку, до позивача було двічі застосовано фінансові санкції за несвоєчасне погашення узгодженого грошового зобов'язання шляхом нарахування пені на суму податкового боргу з моменту виникнення і до моменту його погашення.

Отже, відповідно до п. 116.2 ст. 116 ПК України застосування податковим органом пені за прострочення позивачем строків оплати податкового богу з єдиного податку виключає повторне застосування штрафних (фінансових) санкцій за вказані порушення.

Проте, з наданих розрахунків вбачається, що після винесення податкових повідомлень-рішень від 10.03.2014 відповідач нарахував позивачеві 2581,66 грн штрафу, а саме:

24.03.2015 - 1109,50 грн, що становить 10% простроченого з 20.11.2013 по 03.12.2013 узгодженого зобов'язання зі сплати 11095,00 грн згідно декларації від 04.11.2013;

24.03.2015 - 1075,16 грн, що становить 20% простроченого з 20.02.2014 по 09.07.2014 узгодженого зобов'язання зі сплати 5375,80 грн згідно декларації від 06.02.2014;

24.03.2015 - 5,00 грн, що становить 20% простроченого з 20.02.2014 по 09.07.2014 узгодженого зобов'язання зі сплати 25,00 грн згідно декларації від 06.02.2014;

24.03.2015 - 200,00 грн, що становить 20% простроченого з 20.02.2014 по 21.05.2014 узгодженого зобов'язання зі сплати 1000,00 грн згідно декларації від 06.02.2014;

24.03.2015 - 192,00 грн, що становить 20% простроченого з 21.05.2014 по 09.07.2014 узгодженого зобов'язання зі сплати 960,00 грн згідно декларації від 16.04.2014 (а. с. 31, 32, 33).

Згідно викладеної у запереченнях проти позову правової позиції відповідача, застосування вказаних штрафних санкцій обґрунтовано положеннями п. 295.3. ст. 295 ПК України щодо визначення строку сплати єдиного податку платниками третьої групи та застосування відповідальності за порушення таких строків у вигляді штрафу, передбаченого п. 126.1. ст. 126 ПК України.

В свою чергу, податковий орган в акті перевірки посилається на порушення термінів сплати, що встановлено п. 122.1 ст. 122, п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України.

Так, відповідно до п. 122.1 ст. 122 ПК України несплата (неперерахування) фізичною особою - платником єдиного податку, визначеною підпунктами 1 і 2 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу, авансових внесків єдиного податку в порядку та у строки, визначені цим Кодексом, тягне за собою накладення штрафу в розмірі 50 відсотків ставки єдиного податку, обраної платником єдиного податку відповідно до цього Кодексу.

Отже, єдиною підставою для нарахування позивачу штрафних санкцій в сумі 2581,66 грн податковий орган у акті перевірки (а. с. 10) визначає несплату (неперерахування) ФОП ОСОБА_1 авансових внесків єдиного податку, визначеного підпунктами 1 і 2 пункту 291.4 статті 291 ПК України.

Проте, дія підпункту 1 п. 291.4 ст. 291 ПК України розповсюджується на суб'єктів першої групи платників єдиного податку, а саме фізичних осіб - підприємці, які не використовують працю найманих осіб, здійснюють виключно роздрібний продаж товарів з торговельних місць на ринках та/або провадять господарську діяльність з надання побутових послуг населенню.

Також, дія підпункту 2 п. 291.4 ст. 291 ПК України розповсюджується на суб'єктів другої групи платників єдиного податку, а саме фізичних осіб - підприємців, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства.

Відповідно до п. 293.1 ст. 293 ПК України ставки єдиного податку встановлюються у відсотках (фіксовані ставки) до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (далі у цій главі - мінімальна заробітна плата), та у відсотках до доходу (відсоткові ставки).

Згідно п. 293.2. ст. 293 ПК України фіксовані ставки єдиного податку встановлюються сільськими, селищними та міськими радами для фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку першої та другої групи.

Натомість, згідно підпункту 2) пп. 293.3.1. п. 293.1. ст. 293 ПК України відсоткова ставка єдиного податку третьої і четвертої груп платників єдиного податку встановлюється у розмірі 5 відсотків доходу у разі включення податку на додану вартість до складу єдиного податку.

Відповідно до виданого Козелецькою МДПІ 24 травня 2012 року свідоцтва платника єдиного податку серія НОМЕР_2 ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) зареєстрований у якості платника єдиного податку третьої групи за ставкою 5% від отриманого доходу (а. с. 12).

Основними видами діяльності ФОП ОСОБА_1, яка проводиться за адресою: АДРЕСА_1, згідно КВЕД ДК 009:2010 є:

46.73 - Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням;

16.24 - Виробництво дерев'яної тари.

Таким чином, з огляду на обрану систему оподаткування ФОП ОСОБА_1, як платника єдиного податку третьої групи за ставкою, встановленою у відсотках до доходу, дія підпунктів 1 і 2 пункту 291.4 ст. 291, п. 122.1. ст. 122 Податкового кодексу України щодо здійснення авансових платежів за фіксованою ставкою на позивача не може бути розповсюджена.

Також, невірним є висновок акту перевірки про наявність у позивача узгодженого податкового зобов'язання зі сплати єдиного податку та викладені в податкових повідомленнях-рішеннях посилання на та такі суми погодженого зобов'язання, а саме 7360,80 грн та 11095 грн.

Згідно п.п. 291.4.1, 291.4.2 п. 291.4 ст. 291 ПК України податковим (звітним) періодом для платників єдиного податку першої, другої та четвертої груп є календарний рік.

Податковим (звітним) періодом для платників єдиного податку третьої групи є календарний квартал.

Податковий (звітний) період починається з першого числа першого місяця податкового (звітного) періоду і закінчується останнім календарним днем останнього місяця податкового (звітного) періоду.

В свою чергу, згідно наданих суду заперечень відповідачем не заперечується, що ФОП ОСОБА_1 зареєстрований у якості платника єдиного податку третьої групи за ставкою 5% від отриманого доходу, не заперечується й відсутність у позивача несплачених узгоджених податкових зобов'язань зі сплати єдиного податку (недоїмки) на день проведення перевірки.

Відповідно до п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств, рентної плати протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Норми вищезазначеної статті чітко встановлюють види податків за несплату яких платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу, єдиний податок до таких не відноситься.

Пунктом 291.2. ст. 291 ПК України передбачено, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Відповідно п. 10.1. ст. 10 ПК України єдиний податок належить до місцевих податків.

Згідно пп. 1), 2) п. 297.1. ст. 297 ПК України платники єдиного податку звільняються від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податку на прибуток підприємств та податку на доходи фізичних осіб у частині доходів (об'єкта оподаткування), що отримані в результаті господарської діяльності платника єдиного податку першої - третьої групи (фізичної особи) та оподатковані згідно з цією главою.

Натомість, за змістом п.п. 1) п. 297.1. ст. 297 ПК України платники єдиного податку звільняються від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податку на прибуток підприємств.

Отже, як вбачається, єдиний податок замінює собою податок на прибуток підприємств та податок на доходи фізичних осіб-підприємців третьої групи.

Натомість згідно п. 126.1. ст. 126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств, рентної плати протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу.

Таким чином, у визначених ст. 126 ПК України розмірах штрафні (фінансові) санкції застосовуються до платників податку на прибуток підприємств, який має іншу правову природу, ніж єдиний податок фізичних осіб-підприємців.

Відповідно до п. 300.1. ст. 300 ПК України платники єдиного податку несуть відповідальність відповідно до цього Кодексу за правильність обчислення, своєчасність та повноту сплати сум єдиного податку, а також за своєчасність подання податкових декларацій.

Аналізуючи вищезезначені норми, для платників єдиного податку третьої групи Податковим кодексом України не передбачено застосування відповідальності у вигляді штрафу за прострочення строку оплати узгодженого зобов'язання зі сплати єдиного податку.

Більш того, при винесенні оскаржуваних податкових повідомлень-рішень відповідачем протиправно не було дотримано строк на адміністративне оскарження висновків акту, визначений ст. 56 ПК України, а саме: акт перевірки складено 10.03.2015, в той же день було винесено і оскаржувані податкові повідомлення-рішення, чим фактично позбавлено платника податків захисту своїх прав у адміністративному порядку.

З урахуванням вищенаведених норм Козелецькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Чернігівській області протиправно винесено податкові повідомлення-рішення від 10.03.2015 № 0, № 0, які підлягають скасуванню.

Дійшовши висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправним висновку акту Козелецької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області від 10.03.2015 № 311/17- «Про перевірку своєчасності сплати узгодженого податкового зобов'язання платником податків щодо наявності у ФОП ОСОБА_1 узгодженого зобов'язання по єдиному податку з фізичних осіб» суд виходив з наступного.

Відповідно до приписів статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України предметом розгляду по суті в порядку адміністративного судочинства є не будь-які рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а лише ті, що породжують права та обов'язки учасників спірних відносин.

В свою чергу, висновки, викладені в акті податкового органу, складеного за результатом перевірки, не є предметом оскарження в адміністративному суді, оскільки не є обов'язковими ані для платника податків, ані для керівника контролюючого органу. Останній оцінює викладені в акті перевірки доводи і в разі наявності податкових порушень приймає податкове повідомлення-рішення, яке і визначає грошові зобов'язання платникові податків.

Натомість висновки, викладені в акті перевірки, є лише відображенням фактичних дій податкових інспекторів-ревізорів та їх особистої думки, а тому не створюють жодних правових наслідків. Відповідно, акти перевірки не порушують права платників податків безвідносно до змісту таких актів, в зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо протиправності дій по складанню та включенню до актів перевірки будь-яких даних.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» визначив, що «...адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі і поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, в повній мірі не довів правомірність своїх дій та рішень.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись ст.ст. 122, 158 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, - задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Козелецької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області від 10.03.2015 № 0, № 0.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати в сумі 109 (сто дев'ять) грн 62 коп.

Відповідно до ст. ст. 186, 254 КАС України апеляційна скарга подається через Чернігівський окружний адміністративний суд, а її копія надсилається апелянтом до суду апеляційної інстанції, протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, або її подано з пропуском строку, у поновленні якого було відмовлено, а у разі вчасного подання апеляційної скарги, з набранням законної сили рішенням апеляційної інстанції, якщо оскаржувану постанову не скасовано.

Суддя Д.В. Лобан