Справа № 2а-1970/972/11
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2015-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2015 року № 876/1412/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гуляка В.В.,

Ільчишин Н.В.,

з участю секретаря судового засідання Малетич М.М.,

представника позивача Кикіша А.П.,

представника відповідача Воробець І.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Стандарт Парк» (надалі - ТОВ «Стандарт Парк») на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2013 року в адміністративній справі № 2-а/1970/972/11 за позовом ТОВ «Стандарт Парк» до Тернопільської митниці Міндоходів (надалі - Тернопільська митниця), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Головне управління Державного казначейства України в Тернопільській області та товариство з обмеженою відповідальністю «Спільне мале підприємство фірма «Веста»», про визнання протиправними і скасування картки відмови в прийнятті митної декларації та рішення про визначення митної вартості і стягнення зайво сплачених коштів,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2011 року ТОВ «Стандарт Парк» звернулося до Тернопільського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просило визнати протиправними і скасувати прийняті 26 травня 2010 року Тернопільською митницею картку відмови в прийнятті митної декларації за № 403000006/0/00712 та рішення про визначення митної вартості за № 403000006/2010/000758/2, а також стягнути з державного бюджету зайво сплачені кошти в сумі 27 738,13 грн.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що під час митного оформлення товарів відповідачу було надано усі необхідні документи, що підтверджують заявлену позивачем митну вартість товарів, проте відповідач безпідставно не застосував перший метод визначення митної вартості - за ціною контракту.

Постановою Тернопільського окружного адмністративного суду від 30 грудня 2013 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із прийнятою постановою, її оскаржило ТОВ «Стандарт Парк», яке вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи, а також не доведено обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими. Тому просило скасувати постанову суду першої інстанції і прийняти нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовано тим, що відповідач не надав доказів того, що на офіційному сайті виробника була розміщена інформація про комерційну пропозицію ідентичного товару, ціна якого суттєво відрізняється (в більший бік) від тієї, що заявлена до митного оформлення декларантом позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційну скаргу необхідно частково задовольнити.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, 25 травня 2010 року декларантом позивача подано Тернопільській митниці вантажну митну декларацію (надалі - ВМД) № 403000007/2010/003442 для проведення митного оформлення товару «Вироби із пластмаси: пластикові панелі для газону «ЕКОFIX» та декларацію митної вартості № 403000001/2010/003442 від 25 травня 2010 року (надалі - ДМВ).

Під час проходження митного оформлення (контролю) відділ контролю митної вартості та класифікації товарів Тернопільської митниці видав картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України від 26.05.2010 р. № 403000006/0/00712 та прийняв рішення від 26.05.2010 р. № 403000006/2010,000758/2, в якому, застосувавши метод № 6 (резервний) для визначення митної вартості, визначив іншу митну вартість товару, ніж була заявлена декларантом у ВМД від 25.05.2010 року № 403000007/2010/003442.

Причиною неприйняття митної декларації у картці відмови визначено «неподання повного пакету документів для підтвердження заявленої митної вартості». Умовою прийняття митної декларації визначено «декларування митної вартості згідно Рішення про визначення митної вартості» (а.с.25).

Згідно зі зверненням декларанта, Тернопільською митницею було надано дозвіл на випуск товару у вільний обіг із терміном дії гарантійних зобов'язань до 90 календарних днів, протягом якого (але не пізніше 10 днів до закінчення терміну гарантійних зобов'я-зань) необхідно надати уточнені відомості для підтвердження заявленої митної вартості та забезпечити можливість їх перевірки посадовими особами митниці.

Листом позивача від 30.06.2010 року № 30/06 митниці надано пакет документів на підтвердження заявленої митної вартості по ВМД № 403000001/2010/3567 від 27.05.2010 року, за якою товар було випущено у вільний обіг під гарантійні зобов'язання.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що за результатами здійснення контролю за заявленою митною вартістю товару по ДМВ № 403000001/2010/003442 від 25.05.2010 у митного органу виникли сумніви щодо заявленої митної вартості товарів, з огляду на те, що на офіційному сайті виробника (www.ekofix.com.pl), з яким позивачем укладено договір, розміщена інформація про комерційну пропозицію ідентичного товару, яка враховує об'єм покупки продукції, і ціна її суттєво відрізняється (в більший бік) від тієї, що заявлена до митного оформлення декларантом позивача.

Для того, щоб упевнитись, що задекларований рівень митної вартості є дійсно вірним, митницею вимагалися від декларанта позивача додаткові докази правильності декларування митної вартості, проте декларантом позивача 26.05.2010 р. митному органу надано відповідь про неможливість подання додаткових документів.

Оскільки для застосування першого методу не було достатнього пакету документів, митний орган правомірно прийняв картку відмови в прийнятті митної декларації та визначив митну вартість товару за резервним методом.

Проте, колегія суддів апеляційного суду вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 262 Митного кодексу України від 11.07.2002 року № 92-ІV (чинного на день виникнення спірних правовідносин; надалі - МК України) митна вартість товарів і метод її визначення заявляються (декларуються) митному органу декларантом під час переміщення товарів через митний кордон України шляхом подання декларації митної вартості.

Порядок та умови декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, встановлюються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення декларацій митної вартості - спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі митної справи.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.2006 р. № 1766 затверджений Порядок декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження (надалі - Порядок), де зазначено, що визначення митної вартості - це сукупність дій, які вчиняються декларантом та/або митним органом з метою визначення вартості товарів відповідно до положень МК України та інших нормативно-правових актів.

Пунктом 5 Порядку встановлено, що для заявлення митної вартості товарів, визначеної за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), відповідно до статті 267 МК України подається декларація митної вартості за формою згідно з додатком 1.

Для заявлення митної вартості товарів, визначеної із застосуванням одного з передбачених статтями 268 - 273 МК України методів визначення такої вартості: за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, на основі додавання вартості (обчислена вартість) та резервного подається декларація митної вартості за формою згідно з додатком 2.

Згідно із пунктом 7 Порядку для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товарів декларант зобов'язаний подати: зовнішньоекономічний договір (контракт) і додатки до нього; рахунок-фактуру (інвойс) або рахунок-проформу; банківські платіжні документи (якщо рахунок сплачено), а також інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; рішення митного органу про визначення митної вартості раніше ввезених ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів, якщо воно прийнято за одним договором (контрактом); пакувальні листи; копію ліцензії на ввезення (вивезення) товарів, імпорт (експорт) яких підлягає ліцензуванню.

Відповідно до приписів статті 266 МК України визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, здійснюється за такими методами: 1) за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) за ціною договору щодо ідентичних товарів; 3) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; 4) на основі віднімання вартості; 5) на основі додавання вартості (обчислена вартість); 6) резервного.

Основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Згідно із частинами другою - третьою статті 265 МК України митний орган має право упевнитися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи декларації, поданої для цілей визначення митної вартості.

Якщо митний орган дійшов висновку, що визначена декларантом митна вартість нижча, ніж прямі витрати на виробництво цього товару, в тому числі сировини, матеріалів та/або комплектуючих, які входять до складу товару, митний орган має право зобов'язати декларанта визначити митну вартість іншим способом, ніж він використав для її визначення.

Відповідно до статті 88 МК України декларант зобов'язаний надати митному органу передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних процедур.

При цьому, в рамках положень пункту 11 Порядку, для підтвердження митної вартості товарів на вимогу митного органу декларант зобов'язаний подати додаткові документи.

Термін подання додаткових документи становить 10 календарних днів після ознайомлення із записом митного органу про їх надання, за вмотивованою заявою декларанта такий строк продовжується.

Аналіз наведених норм дає підстави дійти висновку, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості.

Однак, законодаством чітко встановлено умову, за наявності якої у митного органу виникає право на застосування таких повноважень, як витребування додаткових документів та відмови у митному оформленні. Такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів.

Відтак, приписи вказаних статей зобов'язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.

Як видно із матеріалів справи, митна вартість товарів була визначена декларантом на підставі документів, що передбачені пунктом 7 Порядку, і які є необхідними для визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпоруються, зокрема: контракту, специфікацій, рахунків-фактур, платіжного доручення, прайсів виробника. Вказані документи, на переконання колегії суддів апеляційного суду, містять необхідні відомості для визначення митної вартості товарів, ці відомості не містять суперечностей і узгоджуються між собою.

Підставою для витребування додаткових документів податковим органом зазначено те, що за результатами контролю за правильністю визначення митної вартості товарів митним органом було встановлено, що на офіційному сайті виробника (www.ekofix.com.pl), з яким позивачем укладено договір, розміщена інформація про комерційну пропозицію ідентичного товару, яка враховує об'єм покупки продукції, і ціна її суттєво відрізняється (в більший бік) від тієї, що заявлена до митного оформлення декларантом позивача (надалі - Інформація).

Проте вказана обставина не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду справи. Також зазначена вище Інформація (з огляду на покликання апелянта на це в апеляційній скарзі) не була надана сторонами і на вимогу суду.

З огляду на зазначене, у митного органу не було підстав для додаткового витребування згідно пункту 11 Порядку у позивача документів.

Також безпідставним є й висновок митного органу про те, що визначена декларантом митна вартість нижча, ніж прямі витрати на виробництво цього товару, в тому числі сировини, матеріалів та/або комплектуючих, які входять до складу товару.

На підтвердження своєї позиції митним органом надано до суду інформацію з баз митниці щодо вартості поліетилену високої густини (НDРЕ) у первинних гранулах.

Натомість, як видно із матеріалів справи, зокрема форми МД-2 (а.с.31), у графі «Вантажні місця та опис товарів» зазначено, що декларовані товари виготовляються з поліетилену високої густини (НDРЕ), який отримується внаслідок процесу рециклінгу відходів штучних матеріалів.

Тобто, для вироблення товару використовується вторинний поліетилен, а надана митним органом інформація про вартість стосується первинного поліетилену.

З огляду на зазначене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що при здійсненні митного оформлення товару відповідачем необґрунтовано відмовлено товариству в митному оформленні товару за першим методом.

Враховуючи наведене, при ухваленні оскаржуваних рішень про визначення митної вартості товару митниця діяла з порушенням визначеної процедури, тому в її діях має місце протиправність, а оскаржувані рішення відповідно до статті 162 КАС України та з урахуванням способу захисту порушеного права позивача необхідно визнати протиправними і скасувати.

Разом з тим, вимоги товариства про стягнення з Державного бюджету на його користь зайво сплачених коштів в сумі 27 738 грн 13 коп. не можуть бути задоволені з огляду на таке.

Відповідно до статей 45 та 78 Бюджетного кодексу України Державне казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень державного та місцевих бюджетів України та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень до бюджету (погоджених з відповідними місцевими фінансовими органами у разі повернення коштів з місцевих бюджетів), здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Так, процедуру повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, у тому числі у випадках, зазначених у статті 264, частині четвертій статті 284 МК України (чинного на час вирішення спору) та в міжнародних договорах України, визначає Порядок повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, затверджений наказом Державної митної служби України від 20 липня 2007 року № 618, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25 вересня 2007 року (надалі - Порядок № 618).

Відповідно до Порядку № 618 для повернення з Державного бюджету України митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, платником податків до загального відділу митного органу, яке здійснювало оформлення митної декларації, подається заява довільної форми, яка підписується керівником чи головним бухгалтером суб'єкта господарської діяльності або фізичною особою.

Заява, зареєстрована в загальному відділі, після розгляду керівником (заступником керівника) митного органу разом з пакетом документів передається до Відділу для перевірки обґрунтованості повернення заявлених сум.

Відділ перевіряє факт перерахування митних та інших платежів з відповідного рахунку до Державного бюджету України та наявність переплати.

Для підготовки висновку про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи (далі - Висновок про повернення), керівництвом Відділу за потреби ініціюється проведення перевірки в митному органі щодо правильності митного оформлення із залученням відповідних підрозділів митного органу.

Окрім того, наказом Державного казначейства України від 10.12.2002 року № 226 затверджено та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25.12.2002 року за № 1000/7288 Порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів (надалі - Порядок № 226), пунктом 5 якого встановлено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів (обов'язкових платежів) та інших доходів бюджетів, здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень до бюджету. Подання надається до органу Державного казначейства України за формою, передбаченою відповідними спільними нормативно-правовими актами Державного казначейства України та органів, що контролюють справляння надходжень до бюджету, з питань повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів, або в довільній формі на офіційному бланку установи, за підписом керівника установи або його заступників відповідно до їх компетенції з обов'язковим зазначенням такої інформації: обґрунтування необхідності повернення коштів з бюджету, найменування (П. І. Б.) платника, ідентифікаційного коду за ЄДРПОУ або реєстраційного номера облікової картки платника податків з ДРФО, або серії та номеру паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номеру облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку у паспорті), суми платежу, що підлягає поверненню, дати та номера розрахункового документу, який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету.

Таким чином, повернення надмірно сплачених платежів можливо при наявності наступних чинників: наявність факту надмірної сплати коштів та звернення платника до відповідно органу.

За правилами частин першої, третьої статті 265 МК України митний орган здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів згідно з положеннями цьогоКодексу. У разі виникнення у митного органу сумніву щодо правильності визначення декларантом митної вартості, він своїм рішенням має право зобов'язати останнього визначити митну вартість іншим способом, ніж він використав для її визначення.

Аналіз положень статей 265, 266 МК України та Порядку здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 9 квітня 2008 року № 339, дає колегії суддів підстави для висновку, що питання контролю правильності обчислення декларантом митної вартості, як і визначення методу її обчислення у встановленому законом порядку в разі виникнення обґрунтованого сумніву, відносяться до виключної компетенції митних органів.

Тому суд, встановивши протиправність рішень митного органу про визначення митної вартості товару за тим чи іншим методом, не вправі підміняти митний орган, стягуючи з державного бюджету надмірно сплачені кошти, фактично визначаючи при цьому інший метод обчислення митної вартості.

У постанові від 15 квітня 2014 року (справа № 21-21а14) Верховний Суд України на підставі системного аналізу положень МК України, Порядку повернення № 618, Порядку взаємодії митних органів з органами Державного казначейства України в процесі повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справляння яких покладається на митні органи, затвердженого наказом Державної митної служби України, Державного казначейства України від 20 липня 2007 року № 611/147 (чинних на час виникнення спірних відносин), дійшов висновку, що у разі якщо після сплати декларантом податків і зборів (обов'язко-вих платежів) згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, буде прийнято рішення про застосування митної вартості, заявленої декларантом, сума надміру сплачених податків і зборів (обов'язкових платежів) повертається декларанту у порядку, передбаченому Порядком повернення та Порядком взаємодії, на підставі його заяви та у місячний термін з дня прийняття висновку митного органу, що здійснював оформлення митної декларації, про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи.

Суд першої інстанції у цій частині правильно зазначив, що позивач такої заяви до митного органу не подавав і останнім жодних рішень з даного приводу не приймалось, а тому позовні вимоги в цій частині є безпідставними.

Відповідно до статті 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Згідно зі статтею 202 КАС України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про часткову невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення заявленого позову.

Керуючись ст.ст.160 ч.3, 195, 196, 198 ч.1 п.3, 202, 205 ч.2, 207, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Стандарт Парк» задовольнити частково.

Постанову Тернопільського окружного адмністративного суду від 30 грудня 2013 року в адміністративній справі № 2-а/1970/972/11 скасувати.

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Стандарт Парк» задовольнити частково.

Визнати протиправною і скасувати картку відмови Тернопільської митниці Міндоходів в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України від 26 травня 2010 року № 403000006/0/00712.

Визнати протиправним і скасувати рішення Тернопільської митниці Міндоходів про визначення митної вартості товарів від 26 травня 2010 року № 403000006/2010/000758/2

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення постанови у повному обсязі.

Головуючий суддя Р.Й.Коваль

Судді В.В.Гуляк

Н.В.Ільчишин

Постанова складена у повному обсязі 08 травня 2015 року.