Справа № 826/8479/15
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2015-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

12 травня 2015 року м. Київ№ 826/8479/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шулежка В.П.,

за участю секретаря судового засідання Пасічнюк С.В.,

за участю сторін:

представника заявника - Зломиноги Т.М.,

представника відповідача - Колосінського І.А., Козленко М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за поданням Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві до Державного підприємства «Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків» про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків,

В С Т А Н О В И В:

З поданням до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась Державна податкова інспекція у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі - заявник, ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві) до Державного підприємства «Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків» (далі - відповідач, ДП «Держзовнішінформ») про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна ДП «Держзовнішінформ», застосованого рішенням в.о.начальника ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві від 07.05.2015 року.

Подання обґрунтоване тим, що відповідач відмовився від допуску працівників податкового органу до перевірки проведення перевірки та отримання наказу і ознайомлення із направленням, у зв'язку з чим контролюючим органом прийнято рішення про застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків.

У судовому засіданні представник заявника вимоги підтримав, просив подання задовольнити.

Представники відповідача у судовому засіданні проти заявлених вимог у поданні заперечували.

Заперечуючи проти подання, представник відповідача зазначив, що ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві мала намір провести документальну позапланову виїзну перевірку без наявності на те правових підстав для її проведення, наказ про проведення перевірки не відповідає нормам чинного законодавства України, тому відповідачем правомірно не допущено посадових осіб контролюючого органу для проведення перевірки. Також, уповноваженим представником повідомлено про оскарження відповідачем наказу про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ДП «Держзовнішінформ» № 947 від 06.05.2015 року.

Розглянувши подані документи і матеріали, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд подання ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві щодо підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві на підставі п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.п.78.1.1 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України видано наказ про проведення документальної планової виїзної перевірки №947 від 06.05.2015 р.

Посадовою особою ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві здійснено виїзд на місцезнаходження відповідача для вручення наказу №947 від 06.05.2015 р. та направлення на перевірку від 06.05.2015 р. №918/22-05, однак посадовими особами ДП «Держзовнішінформ» відмовлено в допуску до проведення перевірки, що підтверджується актом №392-1 від 06.05.2015 р.

На підставі вказаного, заявником відповідно до п. 94.6 ст. 94 Податкового кодексу України прийнято рішення №4 про застосування адміністративного арешту майна ДП «Держзовнішінформ» від 07.05.2015 р.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.81.2 ст.81 Податкового кодексу України, у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки складається акт, який засвідчує факт відмови.

Відповідно до ст.94 Податкового кодексу України адміністративний арешт майна платника податків (далі - арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом.

Арешт майна може бути застосовано, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Арешт майна може бути повним або умовним.

Умовним арештом майна визнається обмеження платника податків щодо реалізації прав власності на таке майно, який полягає в обов'язковому попередньому отриманні дозволу керівника відповідного контролюючого органу на здійснення платником податків будь-якої операції з таким майном.

В той же час, в ході розгляду справи судом встановлено, що ДП «Держзовнішінформ» оскаржило в судовому порядку наказ №947 від 06.05.2015 р. про проведення документальної планової виїзної перевірки.

В підтвердження зазначеного представники відповідача надано копії адміністративного позову.

З огляду на викладене, вказане вище свідчить про наявність у даних спірних правовідносинах спору про право.

Відповідно до п. 2 ч.4 ст. 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалою відмовляє у прийнятті подання у разі, якщо з поданих до суду матеріалів вбачається спір про право.

Відповідно до п.9 листа Вищого адміністративного суду України від 02.02.2011 р. №149/11/13-11, спір про право в контексті п. 2 ч.5 ст. 183-3 ст. 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України має місце в разі, якщо предметом спору є правовідносини, існування яких є передумовою виникнення підстав для застосування спеціальних заходів, перелічених у статті ст.183-3 Кодексу адміністративного судочинства України.

Зокрема, спір про право наявний у разі, коли платник податків висловлює незгоду з рішенням податкового органу, що було підставою для виникнення обставин для внесення відповідного подання. Наприклад, платником податків оскаржено до суду рішення про застосування адміністративного арешту (п.94.11 ст. 94 Податкового кодексу України); оскаржено податкове повідомлення-рішення, яке покладено в основу податкового боргу, що стягується шляхом внесення подання, тощо. При цьому незгода платника податків із рішеннями податкових органів щодо застосування спеціальних заходів, згаданих у статті 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України, може підтверджуватися не лише зверненням із відповідним адміністративним позовом. Суд може встановити наявність спору також із змісту заперечень платника податків, стосовно якого внесено подання. Зокрема, платник податків може заперечувати розмір податкового боргу, що стягується, або факт узгодження податкових зобов'язань, з яких виник податковий борг; склад майна, щодо якого застосовується адміністративний арешт; заперечувати наявність податкового боргу, у зв'язку з яким накладено адміністративний арешт, або законність проведення перевірки, недопущення до якої призвело до застосування адміністративного арешту, тощо.

Як вбачається з вказаного подання, в даному випадку, платник податків заперечував законність проведення перевірки, недопущення до якої призвело до застосування адміністративного арешту.

За даних обставин, подання платником податків позову до Окружного адміністративного суду м. Києва про визнання протиправним та скасування наказу №947 від 06.05.2015 р. про проведення документальної позапланової перевірки ДП «Держзовнішінформ» є свідченням існування спору про право.

Особливості провадження у справах за зверненням органів доходів і зборів при здійсненні ними передбачених законом повноважень здійснюється на підставі подання таких органів регулюються статтею 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України, аналіз якої вказує на те, що провадження у справах цієї категорії є окремим видом судового провадження, відмінним від загального (позовного).

При цьому, з урахуванням наведеного, наявність спору про право унеможливлює розгляд і вирішення заявленого до суду подання в порядку, визначеному статтею 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України.

Нормами процесуального закону не передбачено наслідків встановлення судом існування спору про право після відкриття провадження у справі за поданням контролюючого органу.

Однак, Вищий адміністративний суд України в інформаційному листі від 22.04.2011 р. № 571/11/13-11 зазначив, що в такому разі необхідно закривати провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст.157 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки відповідні вимоги не можуть бути розглянуті в порядку окремого виду адміністративного судочинства, яким є провадження за поданням податкового органу.

Враховуючи вищевикладене та виходячи із системного аналізу положень ст. 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вбачає у спірних правовідносинах спір про право, тобто предметом спору є правовідносини, існування яких є передумовою виникнення підстав для застосування спеціальних заходів, тобто, платник податків заперечує не лише накладення адміністративного арешту, а й законність проведення перевірки взагалі.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч.1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України.

Водночас, суд роз'яснює заявнику, що закриття провадження у справі за поданням контролюючого органу не позбавляє його права звернутися до суду з відповідною вимогою у загальному порядку позовного провадження.

Керуючись ст. ст. 157, 160, 165, 183-3 КАС України, суд,

У Х В А Л И В:

Закрити провадження в адміністративній справі № 826/8479/15 за поданням Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві до Державного підприємства «Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків» про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків.

Копію ухвали надіслати особам, що беруть участь у справі.

Роз'яснити заявнику, що закриття провадження у справі за поданням контролюючого органу не позбавляє його права звернутися до суду з відповідною вимогою у загальному порядку позовного провадження.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом п'яти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує ухвалу, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя В.П. Шулежко