Справа № 820/2291/15
Суддя: Полях Н.А.
Дата ухвалення: 2015-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

12 травня 2015 р. №820/2291/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Полях Н.А.,

при секретарі судового засідання - Корнієнка А.Д.,

за участі:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - Корнієнка О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про визнання незаконним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом, в якому просить суд: - визнати незаконним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 16.01.2015 року про відмову в наданні дозволу на імміграцію в Україні ОСОБА_1; - зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області видати ОСОБА_1 посвідку на постійне проживання на території України.

В обґрунтування позову зазначив, що у Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області не було підстав для відмови у наданні ОСОБА_1 дозволу на імміграцію, а тому вважає дії відповідача незаконними. На підставі викладеного просив суд задовольнити позов в повному обсязі.

Позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги та просили суд задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду заву про розгляд даної справи без його участі. Також представником відповідача були надані до суду заперечення, в яких вказав на правомірність та обґрунтованість дій Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області. Крім того наголошував, що доказів неправомірності дій ДМС України позивачем не надано. Отже, підстави для скасування рішення відповідача від 16.01.2015 року про відмову в наданні дозволу на імміграцію в Україні відсутні. На підставі викладеного просив суд у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши подані сторонами документи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 09.08.2014 року ОСОБА_1 звернувся до Лозівського РВ ГУ ДМС України в Харківській області із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну разом із доданими до нього документами (а.с.102-127).

На виконання вимог п.9 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від №1983 від 26.12.2002 р. фахівцями відповідача направлено особову справу ОСОБА_1 на адресу управління Служби безпеки України в Харківській області для ознайомлення та отримання висновку останнього.

За результатами розгляду особової справи ОСОБА_1 начальником ГВ КР УСБ України в Харківській області було висловлено заперечення щодо надання позивачу дозволу на імміграцію.

Враховуючи заперечення управління Служби безпеки України в Харківській області відповідач прийшов до висновку про неможливість надання позивачу дозволу на імміграцію на підставі п.4 ст.10 Закону України "Про імміграцію"(а.с.128-129).

На підставі вказаного висновку, відповідачем прийнято рішення про відмову в наданні дозволу на імміграцію в Україну, оформленого у формі листа №04/1304 від 21.01.2015р. (а.с.130).

Не погоджуючись із рішенням відповідача №04/1304 від 21.01.2015р., позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із вказаним позовом.

По суті заявлених вимог суд зазначає наступне.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначені у Законі України "Про імміграцію" від 07.06.2001р. за №2491-ІІІ (далі за текстом - Закон №2491).

Відповідно до положень ст.9 Закону №2491, заяву про надання дозволу на імміграцію заявник подає особисто до відповідного органу державної влади. За наявності поважних причин (хвороба заявника, стихійне лихо тощо) заява може надсилатися поштою або за дорученням заявника, посвідченим нотаріально, подаватися іншою особою.

Крім того, положеннями ст.9 Закону №2491 передбачений вичерпний перелік документів, які необхідно додати до заяви про надання дозволу на імміграцію в Україну та передбачено, що у разі неподання особою всіх визначених цим Законом документів заява про надання дозволу на імміграцію не приймається.

З особової справи позивача №1751-14 вбачається, що останнім був поданий повний пакет документів у відповідності до вимог ст.9 Закону №2491.

Згідно положень ст.10 Закону №2491 дозвіл на імміграцію не надається, зокрема, особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи.

Відповідно до п.9 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 р. № 1983 (далі за текстом - Порядок №1983), Служба безпеки України та її регіональні органи, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу, Держприкордонслужба у межах своєї компетенції вживають у місячний термін за зверненням ДМС, територіальних органів та підрозділів заходів: до виявлення серед осіб, які подали заяву про надання дозволу на імміграцію, таких, яким дозвіл на імміграцію не може бути наданий відповідно до статті 10 Закону України "Про імміграцію"; до встановлення відомостей, що можуть бути підставою для скасування дозволу на імміграцію згідно із статтею 12 Закону України "Про імміграцію". Інші центральні органи виконавчої влади відповідно до своєї компетенції у разі порушення клопотання про надання дозволу на імміграцію особам, імміграція яких становить державний інтерес, розглядають його у місячний термін і у разі позитивного висновку видають документ про підтримку такого клопотання.

На виконання положень Порядку №1983 відповідач надіслав на адресу управління Служби безпеки України в Харківській області особову справу позивача, за результатами розгляду якої начальник ГВКР УСБ України в Харківській області висловив заперечення проти надання позивачу дозволу на імміграцію, про що свідчить напис на зворотній частині супровідного листа (а.с.126-127).

З метою з'ясування причин висловлених начальником ГВКР УСБ України в Харківській області заперечень, Харківський окружний адміністративний суд ухвалою від 09.04.2015р. витребував від останнього письмові пояснення з приводу підстав для заперечень.

27.04.2015р. управлінням Служби безпеки України в Харківській області надані до канцелярії суду письмові пояснення №70/2-6269 від 24.04.2015р. разом із доказами на їх підтвердження (а.с.131-134).

З аналізу наданих до суду пояснень вбачається, що підставою для заперечень стало повідомлення позивачем неправдивих даних. Так, в результаті перевірочних заходів управлінням Служби безпеки України в Харківській області встановлено, що за повідомленою позивачем адресою: АДРЕСА_1, останній фактично не проживає, а місце його фактичного проживання встановити не вдалось.

Позивачем до суду не надано належних та допустимих доказів на спростування вказаного факту.

Враховуючи викладене вище суд дійшов до висновку, що позивачем під час подання заяви про надання дозволу на імміграцію в Україну від 09.08.2014р. було свідомо надано неправдиві відомості щодо його місця проживання, що відповідно до п.4 ст.10 Закону №2491 є підставою для відмови у наданні дозволу на імміграцію.

Згідно ч.3 з ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову (ч.2 ст.71 КАС України).

Відповідно ч.1. ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Враховуючи викладене вище, відповідач діяв в межах, на підставі та у спосіб визначений законодавством України, його рішення є вмотивованими, законними та прийнятими у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв'язку із чим суд дійшов висновку, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до вимог ст. 94 КАС України.

Керуючись ст. ст. 2, 8-14, 71, 94, 160-163, 167, 186 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про визнання незаконним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії - відмовити у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови складено 18.05.2015 року.

Суддя Полях Н.А.