Справа № 807/2430/14
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2015-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2015 року Справа № 876/10245/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Гулида Р. М., Улицького В. З.

за участю секретаря Корнієнко О. А.

представника відповідача Мага Т. В.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області в особі Реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області та Державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Цоклан Оксани Михайлівни на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 3 вересня 2014 року по справі № 807/2430/14 за позовом ОСОБА_3 до Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області в особі Реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області та Державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Цоклан Оксани Михайлівни, за участю третіх осіб: ОСОБА_4, Відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

В липні 2014 року позивач звернулася з позовом до Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області в особі Реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області та Державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Цоклан Оксани Михайлівни про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовано тим, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 24 квітня 2014 року № 308/2303/14-ц визнано за ОСОБА_3 право власності на 3/4 частки житлового будинку по АДРЕСА_1 та 1/4 частки за ОСОБА_3 житлового будинку по АДРЕСА_1.

6 червня 2014 року позивачка звернулась до реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції з заявою, реєстраційний номер 6917907, про державну реєстрацію за нею права власності на 3/4 частки житлового будинку по АДРЕСА_1

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Цоклан О. М. № 1389851 від 19 червня 2014 року у задоволенні вказаної вище заяви мені відмовлено з посилання на те, що заяву подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо нерухомого майна.

Позивачка вважає, що вищевказане рішення підлягає скасуванню, оскільки посилання державного реєстратора прав на нерухоме майно Цоклан О. М. на обтяження, накладені на майнові права ОСОБА_3, як на підставу відмови у реєстрації її речового права є безпідставними, оскільки подана нею заява про державну реєстрацію прав, пов'язана не з відчуженням нерухомого майна, а з виникненням права власності на нерухоме майно як у співвласника на підставі судового рішення.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 3 вересня 2014 року по справі № 807/2430/14 позов задоволено.

Вказане рішення оскаржили відповідачі та вважають, що оскаржуване рішення належить скасуванню у зв'язку, з тим що судом порушено норми матеріального і процесуального права. Просить відмовити в задоволенні позову.

Зокрема апелянти вказують на те, що процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, визначає Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою КМ України від 17 жовтня 2013 року № 868.

Державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені у Законі України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"(пункт 28 Порядку).

Державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації. Втручання будь- яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора, пов'язану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом, (частина 4 статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Відповідно до статті 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Вичерпний перелік підстав відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень визначений частиною 1 статті 24 Закону № 1952-ІУ.

Суд першої інстанції всупереч пункту 5 статті 24 Закону№ 1952-ІУ не погодився з посиланням державного реєстратора Цоклан О. М., що наявність обтяжень є підставою для відмови у державної реєстрації прав.

Також суд хибно встановив, що обтяження стосуються майнових прав ОСОБА_3

Оскільки рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 24 квітня 2014 року по справі № 308/2303/14-ц шлюб між позивачкою ОСОБА_3 та ОСОБА_3 розірвано та право спільної сумісної приватної власності на будинок припинено, та визнано 3/4 частини за позивачкою та лише 1/4 за ОСОБА_6, то має місце часткова, в нашому випадку значна, примусова передача або припинення права власності на нерухоме майно.

Поза увагою суду першої інстанції залишаються шість арештів нерухомого майна, які суд вважає, всупереч Закону України «Про виконавче провадження», не являються перешкодою для переєстрації частини нерухомого майна на іншого власника.

Вказують на те, що всі обтяження на житловий будинок АДРЕСА_1 були зареєстровані до 24 квітня 2014 року, тобто до винесення рішення Ужгородського міськрайонного суду у справі № 308/2303 14-ц, яке вступило в законну силу 6 травня 2014 року, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та поділу майна.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги та просив таку задоволити.

Інші сторони та треті особи, а також їхні представники в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, тому суд розглянув справу у їх відсутності.

Представником позивача подано письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких він просить залишити таку без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Матеріалами справи доводиться, що позивачка ОСОБА_3 та ОСОБА_3 (третя особа) є співвласниками житлового будинку по АДРЕСА_1, що набутий ними за час шлюбу в 1998 році.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 24 квітня 2014 року № 308/2303/14-ц визнано за ОСОБА_3 право власності на 3/4 частки житлового будинку по АДРЕСА_1, 1/4 частки залишена за ОСОБА_3 (а. с. 8, дане рішення набрало законної сили).

6 червня 2014 року позивачка звернулась до реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції з заявою, реєстраційний номер 6917907, про державну реєстрацію права власності на 3/4 частки житлового будинку по АДРЕСА_1

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Цоклан О.М. № 1389851 від 19 червня 2014 року у задоволенні вказаної вище заяви відмовлено з посилання на те, що заяву подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо нерухомого майна.

Задовольняючи позов суд першої інстанції прийшов до висновку, що у зв'язку з визнанням за позивачкою судовим рішенням, яке набрало законної сили, права власності на 3/4 частки житлового будинку по АДРЕСА_1, відповідач, як орган державної влади, наділений функцією державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, зобов'язаний був виконати це судове рішення шляхом проведення державної реєстрації права власності, яке судовим рішенням вже визнано.

Колегія суддів не погоджується із таким висновком суду першої інстанції.

Так колегія суддів наголошує на тому, що відповідно до вимог статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини між сторонами врегульовано Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року №1952-ІУ. Державний реєстратор при проведенні державної реєстрації речових прав на нерухоме майно керується Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - Порядок державної реєстрації прав), Порядком надання інформації з Державного реєстру речових прав па нерухоме майно, які затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868, а також Порядком ведення державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Порядок ведення державного реєстру речових прав), який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року № 1141.

Відповідно до преамбули Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», цей Закон визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна.

Статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав па нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Згідно з статтею 210 Цивільного кодексу України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом.

Із системного аналізу вищезазначених норм права зрозуміло, що право власності на нерухоме майно набувається лише з моменту державної реєстрації правочину відповідно до вимог статей 182, 210 Цивільного кодексу України.

Повноваження органу державної реєстрації прав, визначені статті 8 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", а саме: орган державної реєстрації прав проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації; забезпечує ведення Державного реєстру прав; надає інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом; забезпечує облік безхазяйного нерухомого майна; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України.

Процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття па облік безхазяйного нерухомого майна, визначає Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою КМ України від 17 жовтня 2013 року № 868.

За результатами розгляду заяви про державну реєстрацію та документів, необхідних для її проведення, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або рішення про відмову в такій реєстрації (пункт 20 Порядку)

Державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені у Законі України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"(пункт 28 Порядку).

Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається частиною 1 статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2004 року № 1952-ІУ, державна реєстрація прав проводиться па підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Згідно з статтею 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" визначає, що підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, є рішення суду, що набрало законної сили.

Між тим, пунктом 28 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень передбачено, що державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені у Законі України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"

Згідно з частиною 4 статті 15 Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Вичерпний перелік підстав відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень визначений частиною 1 статті 24 Закону № 1952-ІУ .

Матеріалами справи підтверджуються доводи апелянта наявність обтяжень встановлених щодо житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1., а саме :

№4574160 - арешт нерухомого майна - на підставі Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер 9- 320475510, виданої 2 липня 2012 року МВ ДВС Ужгородського МРУЮ;

№ 4574181 - арешт нерухомого майна - на підставі Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер 9- 20561707, виданої 12 серпня 2010 року МВ ДВС Ужгородського МРУЮ;

№4574206- арешт нерухомого майна - на підставі Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер 9- 1 8943349, виданої 28 квітня 2010 року МВ ДВС Ужгородського МРУЮ;

№4574357- арешт нерухомого майна - на підставі Постанови про арешт Дайна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер 9- 38858450/13, виданої 26 липня 2013 року МВ ДВС Ужгородського МРУЮ;

№4574631-арешт нерухомого майна - на підставі Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер В11-86443 14, виданої 22 серпня 2008 року МВ ДВС Ужгородського МРУЮ;

№5790304 арешт нерухомого майна - на підставі Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер 9- 43091705/14, виданої 22 травня 2014 року МВ ДВС Ужгородського МРУЮ;

№4574228-заборона на нерухоме майно - договір іпотеки серія та номер: 1998 від 24 травня 2005 року приватний нотаріус Балаж М. В.

№4574917,вказаний помилково.

№ 4574294/ замість помилкового № 4574917/ - іпотека - договір іпотеки серія та номер: 1998 від 24 травня 2005 року приватний нотаріус Балаж М. В.

Із матеріалів справи зрозуміло, що на виконання ухвали про витребування доказів Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2014 року по справі 807/2430/14 реєстраційною службою Ужгородського міськрайонного управління юстиції було надано Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об'єкта нерухомого майна, тобто параметри запиту здійснювались за об'єктом нерухомого майна, за № 25809064 від 20 серпня 2014 року, а також інформацію № 25809481 з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, які підтвердили наявність вищевказаних обтяжень за Об'єктом нерухомого майна, а саме на будинок АДРЕСА_1 .

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 24 квітня 2014 року по справі № 308/2303/14-ц шлюб між позивачкою ОСОБА_3 та ОСОБА_3 розірвано, та право спільної сумісної приватної власності на будинок припинено, та визнано 3/4 частини за позивачкою, та 1/4 за ОСОБА_6, тобто має місце часткова, примусова передача або припинення права власності на нерухоме майно. Отже відчуження - це один із способів припинення права власності.

Характерною особливістю наявності заборони відчуження нерухомого майна є її існування доти, доки відповідний орган, його посадові особи, які наклали таку заборону, не приймуть рішення про її зняття, або в силу повного виконання, зміни, припинення чи визнання недійсним відповідного договору.

З метою забезпечення законності звернення стягнення на майно особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту (стаття 59 Закону «Про виконавче провадження»).

Згідно 11.40. Порядку - Для проведення державної реєстрації речових прав па нерухоме майно, яке перебуває в іпотеці або податковій заставі, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав па нерухоме майно, подає документ, що підтверджує факт надання іпотекодержателем або контролюючим органом згоди на відчуження або передачу на іншому речовому праві такого майна.

Оскільки № №4574294,4574228 - стосуються іпотеки та заборони на відчуження на підставі договору іпотеки, номер № 1998 від 24 травня 2005 року посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Балаж М. В., - позивачкою не було подано документи, щодо надання згоди іпотекодержателя на відчуження або передачу по іншому речовому праву нерухомого майна.

Колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що всі, зазначені вище, обтяження на житловий будинок АДРЕСА_1 були зареєстровані до 24 квітня 2014 року, тобто до винесення рішення Ужгородського міськрайонного суду у справі № 308/2303/14-ц, яке вступило в законну силу 6 травня 2014 року.

Підсумовуючи наведене державним реєстратором була встановлена наявність обтяжень на нерухоме майно зареєстрованих відповідно Закону , які стали істотною підставою у прийняті рішення про відмову у державній реєстрації відповідно до пункту5 статті 24 Закону № 1952-ІУ.

Крім того статтею 6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-ІУ визначено, що систему органів державної реєстрації прав становлять:

Міністерство юстиції України;

центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації прав;

органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку (далі - органи державної реєстрації прав).

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 Положення про Головні управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 23 червня 2011 року № 1707/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 червня 2011 року № 759/19497, у складі головних управлінь юстиції діють реєстраційні служби, які є структурними підрозділами головних управлінь юстиції, що забезпечують реалізацію повноважень Державної реєстраційної служби та підпорядковані безпосередньо Укрдержреєстру.

Державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації.

Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора, пов'язану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Отже, зі змісту наведених норм зрозуміло, що повноваження стосовно прийняття рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень Законом віднесено до виключної компетенції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідного органу державної реєстрації прав, а не до компетенції органу державної реєстрації прав, який представляє його керівник.

Рішення у зв'язку з проведенням державної реєстрації прав відповідно до положень частини 14 статті 15 Закону, наказу Міністерства юстиції України від 26 грудня 2011 року № 3601/5 державний реєстратор прав на нерухоме майно, як суб'єкт владних повноважень, самостійно підписує із зазначенням власних прізвища та ініціалів і засвідчує в установленому порядку своєю печаткою із зображенням Державного Герба України, зразок та опис якої затверджено наказом Міністерства юстиції України від 22 листопада 2011 року №3360/5.

Положення частини 2 статті 30 Закону визначають, що до суду оскаржуються дії або бездіяльності саме державного реєстратора прав на нерухоме майно. Під діями державного реєстратора також слід розуміти його рішення, прийняті вказаним суб'єктом владних повноважень з питань державної реєстрації прав на нерухоме майно, оскільки будь-які рішення є актами вольової поведінки відповідного суб'єкта.

Закон забороняє будь-яке втручання у діяльність державних реєстраторів, пов'язану з проведенням державної реєстрації прав, зі сторони будь-яких органів, посадових і службових осіб, у тому числі Державної реєстраційної служби України, її посадових осіб, незалежно від того, чи перебувають державні реєстратори у трудових відносинах з Укрдержреєстром.

Отже, Ужгородське міськрайонне управління юстиції в особі реєстраційної служби Ужгородського МРУЮ, як орган державної влади, в силу положень законодавства про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, не може впливати на прийняття державними реєстраторами рішень щодо реєстрації прав або відмови у ній.

Враховуючи викладене вище, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову із викладених мотивів.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області в особі Реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області та Державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Цоклан Оксани Михайлівни задоволити.

Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 3 вересня 2014 року по справі № 807/2430/14 скасувати та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20-ти днів з дати складення в повному обсязі.

Головуючий суддя: Кузьмич С.М.

Судді: Гулид Р. М.

Улицький В.З.

Повний текст постанови складений 10 травня 2015 року