Справа № 804/11815/14
Суддя: Божко Л.А.
Дата ухвалення: 2015-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

12 травня 2015 рокусправа № 804/11815/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Божко Л.А.

суддів: Прокопчук Т.С. Лукманової О.М.

за участю секретаря судового засідання: Губар Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Кіровському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2014 р. по справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Кіровському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги та рішення, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2014 року року фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції в Кіровському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (далі- відповідач) в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 23.07.2014 року № про донарахування суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 79302,50 грн., в т.ч. за основним платежем - 63442 грн. та штрафні санкції -15860,50грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 23.07.2014 року № про донарахування суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 10771,50 грн., в т.ч. за основним платежем - 8481,20 грн. та штрафні санкції - 2290,30грн.;

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 24.07.2014 року за №Ф- зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на суму 13095,77 грн.;

- визнати протиправним та скасувати Рішення № від 24.07.14 року про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платників податків своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 971,26 грн.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2014 року позовні вимоги задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції, оскільки вона винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, а також правильність застосування судом норм матеріального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, щовідповідачем в період з 10.06.2014 року по 01.07.2014 року на підставі наказу ДПІ від 29.05.14 № 375 та відповідно до п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, ст.77 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755-VI, ст. 13 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 р. № 2464-VI, проведена документальна планова невиїзна перевірка фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року. За результатами перевірки складений Акт №1452/173/НОМЕР_4 від 08.07.2014 року (далі - акт перевірки), згідно якого були встановлені порушення:

- п.п.49.18.5 п.49.18 ст.49 та п.п.177.5.2 п.177.5 ст.177 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VІ в частині несвоєчасного подання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2011 рік;

- п.198.1, п.198.2, п.198.6. ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VІ в результаті чого занижено податок на додану вартість у періоді, що перевірявся на загальну суму ПДВ 63442 грн., у т.ч.; лютий 2012р. у сумі 7283 грн.; березень 2012р. у сумі 4217 грн.; квітень 2012р. у сумі 4217 грн.; травень 2012р. у сумі 3833 грн.; червень 2012р. у сумі 4217 грн.; липень 2012р. у сумі 4217 грн.; серпень 2012р. у сумі 4025 грн.; вересень 2012р. у сумі 3450 грн.; жовтень 2012р. у сумі 4217 грн.; листопад 2012р. у сумі 4217 грн.; грудень 2012р. у сумі 4025 грн.; січень 2013р. у сумі 4025 грн.; лютий 2013р. у сумі 3833 грн.; березень 2013р. у сумі 3833 грн.; квітень 2013р. у сумі 3833 грн.;

- ст.177 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VІ, в результаті чого донараховано податок з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності за період, що перевірявся на загальну суму 8481,20грн., у т.ч. за 2012 рік -5462,47 грн., за 2013 рік -3018,73 грн.;

- ч.4 ст.4, п.1 ч.2. ст.7, п.1. ч.2. ст.6 та ч.2 ст.9 Закону України від 08.07.2010р. №2464-VІ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" зі змінами та доповненнями, в редакції Закону України від 04.07.2013р. №406-VІ в результаті чого донараховано єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період - 2012 - 2013 роки у загальній сумі 13095,77грн., в т. ч. : за 2012 рік -6329,62грн., за 2013 рік -6766,15грн. (т. 1 а.с. 88-138).

Враховуючи висновки проведеної відносно позивача перевірки, податковим органом були прийняті:

- податкове повідомлення - рішення від 23.07.2014 року № про донарахування суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 79302,50 грн., в т.ч. за основним платежем - 63442 грн. та штрафні санкції -15860,50грн.;

- податкове повідомлення - рішення від 23.07.2014 року № про донарахування суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 10771,50 грн., в т.ч. за основним платежем - 8481,20 грн. та штрафні санкції - 2290,30грн.(25% -2120,30грн. , 170грн.-за річну декларацію);

- вимога про сплату боргу (недоїмки) від 24.07.2014 року за №Ф- зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на суму 13095,77 грн.;

- Рішення № від 24.07.14 року про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платників податків своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 971,26 грн.

В період з 01.01.2011 року по 31.12.2011 року ФОП ОСОБА_1 знаходилась на спрощеній системі оподаткування і була платником єдиного податку на підставі Свідоцтва про сплату єдиного податку Серії И № 0465599 від 20.12.2010 року (т. 1 а.с. 167).

З 01.01.2012 року ОСОБА_1 знаходиться на загальній системі оподаткування та являється платником податку на додану вартість (т. 1 а.с. 166).

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з висновку акту перевірки, спірна сума податкового кредиту в розмірі 63442,00 грн. та суми валових витрат в розмірі 56541,47 грн. сформовані позивачем за взаємовідносинами з ТОВ "Дніпро-Сервіс Плюс", ТОВ "Охоронно-Детективне агентство "Професіонал", ТОВ "Бізнеспром ТК" за період 2012 - 2013 роки.

Надаючи правову оцінку висновкам суду першої інстанції, доводам апеляційної скарги, виходячи з наявних у справі матеріалів, колегія суддів зазначає наступне.

Приписами п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України (далі по тексту - ПК України) встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з приписами п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 201.8 статті 201 Податкового кодексу України встановлено, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

З наведених законодавчих положень випливає, що умовами реалізації права платника на податковий кредит, а також на зменшення оподатковуваного доходу на суму понесених витрат є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) та наявність первинних документів (зокрема, податкових накладних), оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже в даному випадку правомірність прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень повинен довести відповідач як суб'єкт владних повноважень.

В той же час, обов'язок підтвердити правомірність та обґрунтованість витрат (у тому числі і по сплаті ПДВ) первинними документами покладається на платника, адже саме він виступає суб'єктом, що використовує включену постачальником до ціни товару суму ПДВ при обчисленні суми податку, яка підлягає перерахуванню до бюджету, а також зменшує об'єкт оподаткування податку на прибуток за фактом понесення витрат.

Судом першої інстанції встановлено, що платниками ПДВ - ТОВ "Дніпро-Сервіс Плюс", ТОВ "Охоронно-Детективне агентство "Професіонал", ТОВ "Бізнеспром ТК", були виписані на адресу позивача податкові накладні, на підставі яких позивачем сформований податковий кредит в сумі 63442 грн., у т.ч.; лютий 2012р. у сумі 7283,31грн.; березень 2012р. у сумі 4216,65грн.; квітень 2012р. у сумі 4216,65грн.; травень 2012р. у сумі 3833,32грн.; червень 2012р. у сумі 4216,67грн.; липень 2012р. у сумі 4216,65грн.; серпень 2012р. у сумі 4024,99грн.; вересень 2012р. у сумі 3449,99грн.; жовтень 2012р. у сумі 4216,65грн.; листопад 2012р. у сумі 4216,65 грн.; грудень 2012р. у сумі 4024,99рн.; січень 2013р. у сумі 4024,99грн.; лютий 2013р. у сумі 3833,32 грн.; березень 2013р. у сумі 3833,32грн.; квітень 2013р. у сумі 3833,32 грн.

Факт наявності таких податкових накладних був встановлений і відповідачем в ході проведення перевірки позивача, про невідповідність таких податкових накладних приписам ПКУ відповідачем не зазначено, а судом в ході розгляду справи не встановлено. За даними податкового органу на час виконання спірних господарських взаємовідносин та виписки податкових накладних, сторони були зареєстровані у встановленому законом порядку платником податку на додану вартість.

Отже, події отримання позивачем від ТОВ "Дніпро-Сервіс Плюс", ТОВ "Охоронно-Детективне агентство "Професіонал", ТОВ "Бізнеспром ТК" послуг у спірних періодах, оплати таких послуг, їх придбання з метою використання у власній господарській діяльності оформлені первинними документами, наведеними вище, копії яких наявні в матеріалах справи, що містять усі обов'язкові реквізити, визначені ч. 2. ст. 9 Закону № 996-XIV, а відтак є належними доказами реальності спірних господарських операцій.

Як встановлено судом першої інстанції , послуги, отримані від ТОВ "Дніпро-Сервіс Плюс", ТОВ "Охоронно-Детективне агентство "Професіонал", ТОВ "Бізнеспром ТК" в 2012 - 2013 роках, віднесені позивачем до валових витрат у зв'язку із їх наданням вказаними контрагентами, сплатою їх вартості та використанням у власній господарській діяльності.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що сама по собі наявність належним чином оформлених первинних документів не може бути єдиною і достатньою підставою для підтвердження правомірності формування валових витрат підприємства чи правомірність включення сум сплаченого податку на додану вартість у складі ціни за придбаний товар (роботи, послуги) до складу податкового кредиту, якщо податковий орган доведе, що відомості в таких документах не відповідають дійсності, наприклад, у випадку, коли не проводилися самі операції.

Колегія суддів вважає, що первинні документи, копії яких містяться в матеріалах справи не мають дефектів форми, змісту або походження чи інших недоліків, повністю відповідають вимогам до первинних документів, які встановлено наведеними вище положеннями Закону.

Крім того, висновки податкового органу щодо порушень позивачем п.п. 49.18.5 п. 49.18 ст. 49 та п.п. 177.5.2 п. 177.5 ст. 177 ПК України, якою передбачений обов'язок фізичних осіб - підприємців щодо подання до контролюючого органу податкової декларації за місцем своєї податкової адреси за результатами календарного року та за які були донараховані штрафні санкції у розмірі 170,00 грн. податковим повідомленням - рішенням № з податку на доходи фізичних осіб, є безпідставними оскільки, Позивачка фактично знаходилася на спрощеній системи оподаткування, вона не була платником податку на доходи фізичних осіб, а цей податок сплачувався нею у складі єдиного податку.

На момент виникнення спірних правовідносин діяли зовсім інші норми Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян" №13-92 від 26.12.1992 року та Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" № 889-ІУ від 22.05.2003 року.

На виконання вимог статті 13 Декрету №13-92, наказом Головної державної податкової інспекції України від 21 квітня 1993 року № 12 було затверджено Інструкцію "Про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю" (втратила чинність 20.12.2011 р.), яка беззаперечно підлягає застосуванню, оскільки була чинною на момент виникнення спірних правовідносин.

Таким чином, позивачем правомірно сформований податковий кредит в розмірі 63442,00 грн. та валові витрати в сумі - 56541,47 грн., за господарськими операціями з ТОВ "Дніпро-Сервіс Плюс", ТОВ "Охоронно-Детективне агентство "Професіонал", ТОВ "Бізнеспром ТК", відповідні послуги отримані від вказаних підприємств та оплачений позивачем, оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 23.07.2014 року № з податку на додану вартість на суму 79302,50 грн. і № з податку на доходи фізичних осіб на суму 10771,50 грн., підлягають скасуванню.

Щодо правомірності винесення вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 24.07.2014 року №Ф- зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на суму 13095,77 грн. та Рішення № від 24.07.14 року про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платників податків своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 971,26 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до п.14.1.153 ст.14 ПКУ податкова вимога - письмова вимога органу державної податкової служби до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 р. № 2464 - VI, недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Як свідчить з матеріалів справи, підставою для винесення вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 24.07.2014 року №Ф- зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на суму 13095,77 грн. слугували висновки контролюючого органу щодо заниження у 2012 - 2013 роках чистого оподатковуваного доходу на який нараховується єдиний внесок за ставкою 34,7% та безпідставного заниження сум єдиного внеску при заповненні звіту (Дод. 5) за відповідний період (с. Акта 31).

Отже, сума донарахованого єдиного внеску в розмірі 13095,77 грн. визначена відповідачем у урахуванням положень про те, що максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - це максимальна сума доходу застрахованої особи, що дорівнює сімнадцяти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, на яку нараховується єдиний внесок (п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464 - VI) та визначена у зв'язку із встановленням в ході перевірки "заниженого оподатковуваного доходу" в розмірі 56541,47 грн. по правочинам, що мають ознаки нереальності здійснення господарських операцій з ТОВ "Дніпро-Сервіс Плюс", ТОВ "Охоронно-Детективне агентство "Професіонал", ТОВ "Бізнеспром ТК".

Між тим, суд зазначає, що надаючи правову оцінку обгрунтованості висновків відповідача щодо заниження позивачем розміру оподатковуваного доходу, отриманого як фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності за 2012 - 2013 роки, судом такі висновки визнані протиправними та такими, що не ґрунтуються на нормах податкового законодавства, у зв'язку із чим і було скасовано податкове повідомлення - рішення про донарахування сум грошових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 10771,50 грн.

За таких обставин, суд вважає, що відповідачем протиправно донараховано суми єдиного внеску в розмірі 13095,77 грн., у зв'язку із чим, вимога підлягає скасуванню.

З аналогічних підстав підлягає скасуванню і Рішення № від 24.07.14 року про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платників податків своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 971,26 грн., оскільки вказане рішення було винесено на підставі вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 24.07.2014 року №Ф-.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, відповідачем, з урахуванням всіх встановлених фактичних обставин по справі та вимог законодавства, не доведено правомірність своїх дій.

Таким чином, підстав для задоволення апеляційної скарги немає, а її доводи спростовуються вище наведеним.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Кіровському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили у відповідності до ч.5 ст. 254 КАС України та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Головуючий: Л.А. Божко

Суддя: Т.С. Прокопчук

Суддя: О.М. Лукманова