Справа № 1917/1814/12
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2015-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2015 року м. Київ К/800/32261/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Бутенка В.І., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Шумському районі Тернопільської області про визнання рішення незаконним та зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Шумському районі Тернопільської області на постанову Шумського районного суду Тернопільської області від 27 грудня 2012 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2013 року, -

у с т а н о в и л а :

У жовтні 2011 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Шумському районі Тернопільської області (далі УПФУ) в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив визнати незаконним рішення відповідача від 29 серпня 2011 року № 7025/19 (далі спірне рішення) про відмову в призначенні йому пенсії за віком на пільгових умовах, згідно пункту «б» частини 1 статті 13 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-XІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788-XІІ) та зобов'язати УПФУ призначити таку пенсію починаючи з 28 червня 2011 року.

В обґрунтування позову посилався на те, що рішення відповідача не узгоджуються з вимогами закону і порушує його права, а тому ОСОБА_4 просив про його задоволення.

Постановою Шумського районного суду Тернопільської області від 27 грудня 2012 року, зміненою постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2013 року, позов задоволено, визнано незаконним спірне рішення УПФУ та зобов'язано відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах, згідно пункту «б» частини 1 статті 13 Закону № 1788-XІІ «Про пенсійне забезпечення» починаючи з 28 червня 2011 року.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить ухвалені ними судові рішення скасувати та відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, колегія суддів, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку про відхилення скарги з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно з частиною 3 статті 211 Кодексу адміністративного судочинства України підставами касаційного оскарження є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, а підстави для їх скасування відсутні.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 29 червня 2011 року звернувся до УПФУ з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно пункту «б» частини 1 статті 13 Закону № 1788-XІІ за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, однак спірним рішенням відповідача у призначенні пенсії відмовлено у зв'язку з відсутністю у позивача необхідного стажу роботи.

ОСОБА_4 з таким рішенням УПФУ не погодився та звернувся до суду за захистом своїх прав.

Задовольняючи позов суди, на підставі наявних у справі даних встановили і правильно виходили з того, що спірне рішення відповідача є незаконним, оскільки позивач надав усі передбачені законодавством документи зі змісту яких вбачається наявність необхідного спеціального стажу роботи, яка дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах у відповідності до пункту «б» частини 1 статті 13 Закону № 1788-XІІ за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Так, відповідно до пункту «б» частини 1 статті 13 Закону № 1788-XІІ (в редакції статті, яка діяла у період спірних правовідносин) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Посада електрозварник ручного зварювання, на якій працював позивач, передбачена Списками № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162 та від 16 січня 2003 року № 36 (далі Списки № 2).

У відповідності до пункту 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року (приклади у додатках 1, 2).

За приписами пункту 10 цього ж Порядку для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі Порядок № 637).

Як правильно встановлено судами, позивачем при зверненні до УПФУ за призначенням пенсії були подані усі вищевказані документи, зокрема, і довідка встановленого зразка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, оскільки у трудовій книжці позивача відсутні записи про періоди роботи електрозварником ручного зварювання.

Зі змісту вищевказаної довідки вбачається що ОСОБА_4 працював повний робочий день електрозварником ручного зварювання у Колективному сільськогосподарському підприємстві імені Івана Франка (яке є правонаступником колгоспу імені Івана Франка) у період з 5 лютого 1979 року по 30 квітня 2000 року.

Таким чином, наданими позивачем документами при зверненні до УПФУ підтверджено період його роботи із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 електрозварником ручного зварювання з 5 лютого 1979 року по 21 серпня 1992 року, що є достатнім для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» частини 1 статті 13 Закону № 1788-XІІ.

За таких обставин, висновки судів першої та апеляційної інстанцій про наявність підстав для задоволення позову ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального та дотриманні норм процесуального права, оскільки відповідач, відмовляючи позивачу у призначенні пенсії діяв всупереч вимог Конституції України та чинного, у період спірних правовідносин, законодавства.

Враховуючи зазначене, оскаржувані рішення судів відповідають дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують, такі ґрунтуються на помилковому трактуванні правових норм, а тому підстав для скасування судових рішень колегія суддів не вбачає.

За правилами статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанцій залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Не може бути скасовано правильне і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Шумському районі Тернопільської області відхилити, а постанову Шумського районного суду Тернопільської області від 27 грудня 2012 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Бутенко

Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк