Справа № 826/5259/15
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2015-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 травня 2015 року № 826/5259/15

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Гарник К.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м.Києві
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Державної податкової інспекції у Шевченківському у районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі по тексту - відповідач) в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 16 березня 2015 року №.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 березня 2015 року відкрито провадження в адміністративній справі № 826/5259/15, закінчено підготовче провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні на 09 квітня 2015 року.

В судовому засіданні 09 квітня 2015 року представник позивача підтримав адміністративний позов, просив суд задовольнити його. Відповідач участі повноважного представника не забезпечив, про час, дату та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином.

Керуючись приписами частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, надавши можливість присутнім учасникам судового розгляду у повній мірі реалізувати свої процесуальні права, та враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд завершив розгляд справи в порядку письмового провадження.

Після розгляду адміністративного позову та доданих до нього матеріалів, всебічного і повного встановлення всіх фактичних обставин, на яких ґрунтується позов, об'єктивної оцінки доказів, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Матеріали справи свідчать, що на підставі направлень на перевірку №241/17-01 та 235/17-01 від 19 лютого 2015 року та наказу Державної податкової інспекції у Шевченківському у районі Головного управління Міндоходів у м. Києві від 16 лютого 2015 року №271, згідно підпунктом 78.1.8 пункту 78.1 статті 78, пункту 200.11 статті 200 Податкового кодексу України проведено документальну позапланову виїзну перевірку з питань правильності декларування з бюджету податку на додану вартість фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за період листопад-грудень 2014 року, за результатом якої складено акт перевірки від 02 березня 2015 року № 297/17-01/НОМЕР_1.

Як висновок проведеної перевірки встановлено порушення пунктів 200.1, 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення суми бюджетного відшкодування на розрахунковий рахунок у банку в сумі 123757,00 грн., в тому числі - в листопаді 2014 року в сумі 49597,00 грн. в грудні 2014 року в сумі 74160,00 грн.

Податковим повідомленням - рішенням Державної податкової інспекції у Шевченківському у районі Головного управління ДФС у м. Києві від 16 березня 2015 року № фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 123757,00 грн., в тому числі штрафні (фінансові) санкції в розмірі 61878,50 грн.

Позивач не погоджується з висновками акту перевірки, оскільки вони спростовуються первинною документацією, наявною в матеріалах справи, а спірне податкове повідомлення-рішення є неправомірним та підлягає скасуванню.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог з урахуванням вищенаведеного, суд виходить з наступного.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1, зареєстрований Шевченківською районною державною адміністрацією міста Києва 12 грудня 2006 року (Ідентифікаційний номер НОМЕР_1), та перебуває на обліку, як платник податків, у Державній податковій інспекції у Шевченківському районі м. Києва та є платником податку на додану вартість, що підтверджується Свідоцтвом № 100143203 від 03 жовтня 2008 року.

Основним видом господарської діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 є вантажний автомобільний транспорт (КВЕД 49.41).

Контролюючим органом, під час проведення перевірки встановлено, що за перевіряємий період позивачем придбано паливно-мастильні матеріали відповідно до договорів укладених між позивачем та його контрагентами.

Так, відповідачем встановлено завищення податкового кредиту на загальну суму 1438013, 00 грн., у зв'язку із неправомірним віднесенням ПДВ з придбання паливно-мастильних.

Судом встановлено, що з метою здійснення господарської діяльності та утримання транспортних засобів позивачем за перевіряємий період укладались договори про придбання паливно-мастильних матеріалів з метою їх подальшого використання у межах своєї діяльності.

Так, відповідно до визначення частини першої статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначає господарську діяльність як діяльність особи, що пов'язану з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямовану на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Під час розгляду справи, судом встановлено, що у період з листопада по грудень 2014 року позивачем придбавались паливно-мастильні матеріали на підставі договорів укладених між позивачем та ПП «Окко -Бізнес» - договів від 23 березня 2011 року № 00ОБСК-1246, ТОВ «Бел Оіл» - договір від 24 липня 2014 року № 03777, ТОВ «Стейл Оіл» - договір від 20 листопада 2014 року №08491.

З матеріалів справи вбачається, що між Приватним підприємством «Окко-Бізнес» (продавець) та позивачем (покупець) укладено договір купівлі-продажу товарів по старт-картах від 23 березня 2011 року № 00ОБСК-1246, відповідно до якого продавець зобов'язується передати (відпустити) товари у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти товари та повністю оплатити товари в порядку та на умовах, вказаних у цьому договорі та додатках (додаткових угодах) до нього.

На виконання умов зазначеного договору, ПП «Окко-бізнес» виписано податкову накладну від 31 жовтня 2013 року № 236048 та накладну на відпуск товарів за жовтень 2014 року № 00ОБСК-1246-.

Також, між ТОВ «Бел Оіл» (постачальник) та позивачем (покупець) укладено договір поставки на відпуск паливно-мастильних матеріалів (ПММ) від 24 липня 2014 року № 03777, відповідно до якого постачальник зобов'язується організовувати та забезпечувати заправку паливно-мастильними матеріалами автотранспорту покупця, а покупець зобов'язується приймати та оплачувати відпущені паливно-мастильні матеріали.

На виконання умов зазначеного договору, ТОВ «Бел Оіл» виписано податкові накладні від 01 жовтня 2014 року № 100362, від 02 жовтня 2014 року № 200695, від 03 жовтня 2014 року № 300862, від 06 жовтня 2014 року №601024, від 09 жовтня 2014 року № 901024, від 13 жовтня 2014 року № 1301034, від 17 жовтня 2014 року № 1701362, від 20 жовтня 2014 року № 2001001, від 21 жовтня 2014 року № 2100816, від 22 жовтня 2014 року № 2200358, від 24 жовтня 2014 року № 2400863, від 27 жовтня 2014 року № 2701442, від 28 жовтня 2014 року № 2801026, від 31 жовтня 2014 року № 3100999, від 21 листопада 2014 року № 2100233, від 24 листопада 2014 року № 2400089, від 25 листопада 2014 року № 2500533 та видаткові накладні від 03 жовтня 2014 № РН-087092, від 10 жовтня 2014 № РН-089323, від 17 жовтня 2014 № РН-091329, від 24 жовтня 2014 № РН-093363, від 31 жовтня 2014 № РН-095056.

Відповідно до договору на відпуск паливно-мастильних матеріалів (ПММ) від 20 листопада 2014 року № 08491, укладеного між ТОВ «Стейл Оіл» (постачальник) та позивачем (покупець), відповідно до якого постачальник зобов'язується організовувати та забезпечувати заправку паливно-мастильними матеріалами автотранспорту покупця, а покупець зобов'язується приймати та оплачувати відпущені паливно-мастильні матеріали.

На підтвердження виконання умов вказаного договору, позивачем надано копії податкових накладних від 26 листопада 2014 року № 2600476, від 27 листопада 2014 року №2700472, від 28 листопада 2014 року №2801196 та видаткової накладної від 28 листопада 2014 року № РН-0010244.

Проаналізувавши вищезазначені договори, укладені між позивачем та контрагентами, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата сплати (нарахування) податку за податковими зобов'язаннями, що були включені отримувачем таких послуг до податкової декларації попереднього періоду.

Пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цьогоКодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

З аналізу вказаних правових норм та обставин справи суд приходить до висновку, що необхідними та достатніми підставами для включення позивачем до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість є: придбання ним товарів, послуг, необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України, з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності; сплата чи нарахування сум податку на додану вартість у зв'язку з таким придбанням.

Пункт 198.6 статті 198 Податкового кодексу України визначає, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Згідно з пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

За приписом пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Як вбачається з обставин справи, позивач у податкових деклараціях з податку на додану вартість відображав суми податку на додану вартість на підставі податкових накладних, виписаних постачальниками.

Відповідно до підпункту 2.3.2.2 Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14 березня 2013 року №395, у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно зокрема: чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) діяльності платника податків та операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень; зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи з обліку, та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення; у разі відсутності первинних документів або ненадання їх чи інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити інші докази, що достовірно підтверджують наявність факту порушення.

Разом з тим, суд звертає увагу, що за епізодом порушення щодо неправомірного віднесення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість, нарахованих (сплачених) у зв'язку з придбанням паливно-мастильних матеріалів, висновки акта перевірки викладені не чітко, не в повній мірі, та без посилань на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених порушень, що унеможливлює встановити які саме суми податку на додану вартість, на підставі яких первинних документів та податкових накладених, і по відносинам із якими контрагентами позивач безпідставно включив до складу податкового кредиту.

В акті перевірки також не встановлено, а судом не виявлено, що податкові накладні, на підставі яких позивачем сформовано податковий кредит, виписані особами, які не зареєстровані платниками податку на додану вартість, або не відповідають вимогам пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України.

Крім того, на підтвердження правомірності формування податкового кредиту за перевірений період відповідач надав до матеріалів справи копії первинних документів та податкових накладних по операціях з придбання паливно-мастильних матеріалів.

Матеріали справи свідчать, що позивачем на спростування висновків, викладених в акті перевірки та на підтвердження включення витрат (договори, податкові накладні, акти, видаткові накладні), що пов'язані зі здійсненням господарської діяльності, до складу валових витрат надано всі первинні документи, з яких вбачається рух здійснення господарських операцій здійснених між позивачем та його контрагентами.

Всі витрати, віднесені позивачем до складу валових витрат є документально підтвердженими та пов'язаними зі здійсненням власної господарської діяльності.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платників та інших учасників правовідносин у сфері економіки. У зв'язку з цим презюмується, що дії платника, результатом яких є отримання податкової вигоди, вважаються економічно виправданими, а відомості, що містяться у податковій та бухгалтерській звітності платника, - достовірні.

Подання платником до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з ціллю отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що висновки акта перевірки про порушення позивачем норм Податкового кодексу України та завищення податкового кредиту є посилковими, а зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі - протиправним.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та доведеними, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 16 березня 2015 року № є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем доведена правомірність та обґрунтованість прийняття спірних податкових повідомлень-рішень з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 94, 128, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протипраним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському у районі Головного управління ДФС у м. Києві від 16 березня 2015 року №.

3. Присудити з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (04050, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 247 (двісті сорок сім) грн. 51 коп.

Постанова набирає законної сили в строки та порядку, встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.Ю. Гарник