Справа № 812/151/15
Суддя: І.О. Свергун
Дата ухвалення: 2015-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 травня 2015 рокуСєвєродонецькСправа № 812/151/15

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Свергун І.О.,

за участі секретаря - Терегері С.В.,

позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіальної державної інспекції з питань праці у Луганській області про стягнення компенсації за невикористану відпустку при звільненні та середнього заробітку,

ВСТАНОВИВ:

23 квітня 2015 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Луганського окружного адміністративного суду з позовом до Територіальної державної інспекції з питань праці у Луганській області (далі - ТДІзПП у Луганській області, відповідач), в якому просила стягнути з відповідача суму не нарахованої та невиплаченої компенсації за невикористану відпустку при звільненні та середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила наступне.

Позивач працювала в ТДІзПП у Луганській області на посаді головного державного інспектора праці відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів у Луганській області з 01.10.2013 по 16.10.2014. Наказом відповідача від 16.10.2014 № 99-к її було звільнено з займаної посади згідно з п. 5 ст. 36 КЗпП України у зв'язку з переведенням до департаменту соціального захисту населення Луганської обласної державної адміністрації. Всупереч чинному законодавству роботодавець не перерахував та не здійснив виплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за вислугу років.

Відповідно до довідки ТДІзПП у Луганській області від 21.10.2014 № 2667/4 позивачем за час роботи не використано 15 календарних днів додаткової відпустки за вислугу років. Згідно з довідкою, виданою т.в.о. начальника ТДІзПП у Луганській області, сума компенсації за невикористану відпустку становить 1114,82 грн.

Відповідач відмовляється добровільно нарахувати та виплатити суму не нарахованої та невиплаченої компенсації за невикористану відпустку при звільненні та середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, у зв'язку з чим позивач змушена звернутися за захистом до суду.

У судовому засіданні позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі, надала суду пояснення, аналогічні викладеному в позові, просила задовольнити позов.

Представник відповідача в ході судового розгляду справи надав суду письмовий відгук на позовну заяву, в якому визнав позовні вимоги в частині стягнення суми компенсації за невикористану додаткову відпустку. Щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати компенсації за невикористану додаткову відпустку представник відповідача заперечував, оскільки на момент звільнення позивача компенсація не була нарахована попереднім керівництвом, а після переміщення ТДІзПП у Луганській області на підконтрольну Україні територію в кошторисі не було передбачено такі виплати. У зв'язку з цим розрахунок здійснити не було можливим.

У судове засідання 18.05.2015 представник відповідача не прибув, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 69-72 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов наступного.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 працювала в Територіальній державній інспекції з питань праці у Луганській області на посаді головного державного інспектора праці відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів у Луганській області з 01.10.2013 по 16.10.2014 (арк. справи 4). Наказом відповідача від 16.10.2013 № 99-к позивача було звільнено з займаної посади згідно з п. 5 статті 36 КЗпП України у зв'язку з переведенням до Департаменту соціального захисту населення Луганської обласної державної адміністрації (арк. справи 5).

При звільненні позивачу не було виплачено компенсацію за невикористану додаткову відпустку за вислугу років, яка склала 15 календарних днів, що підтверджується довідкою ТДІзПП у Луганській області від 21.10.2014 № 2667/4 (арк. справи 6).

Згідно з довідкою, виданою ТДІзПП у Луганській області, за 15 календарних днів невикористаної відпустки ОСОБА_1 нараховано 1423,50 грн. (у тому числі податки та збори - 308,68 грн.), належить до виплати - 1114,82 грн. (арк. справи 7).

Вказана сума компенсації не заперечується сторонами.

Вирішуючи заявлені вимоги, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно з частиною 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до частин 1, 3 статті 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні відпустки. У разі переведення його на роботу у інше підприємство, така грошова компенсація, за його бажанням, повинна бути перерахована на рахунок підприємства, на яке працівник був переведений.

Згідно з пунктом 1 статті 4 Закону України «Про відпустки» поняття «невикористані дні щорічної відпустки» включає в себе дні як основної, так і додаткової відпустки, що належить працівникові.

Пунктом 32 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 № 9 передбачено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менше двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично відпрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі за текстом - Порядок).

Згідно з пунктом 2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Відповідно до пункту 5 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до частини 2 статті 233 КЗпП України працівник має право звернутись до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмежень будь-яким строком.

Судом установлено, що сума компенсації за невикористану додаткову відпустку в загальному розмірі 1423,50 грн. не була виплачена позивачу при звільненні та не перераховувалась на рахунок установи за новим місцем роботи позивача, тому вказана сума компенсації підлягає стягненню з відповідача.

У зв'язку з тим, що сума компенсації за невикористану відпустку до цього часу не виплачена позивачу, стягненню з відповідача також підлягає розмір середнього заробітку за весь час затримки виплати.

Суд при обрахунку розміру середнього заробітку ОСОБА_1 за час затримки виплати компенсації за невикористану відпустку виходить із розміру заробітної плати позивача за травень та червень 2014 року, оскільки в липні 2014 року позивач перебувала в черговій щорічній відпустці, а в подальшому до дня звільнення - у відпустці без збереження заробітної плати. Так, одноденний заробіток позивача складає 158,46 грн. (сума заробітної плати за травень 2014 року - 2868,32 грн., за червень - 3153,33 грн.; кількість робочих днів у травні 2014 року - 19, у червні 2014 року - 19, згідно з листом Міністерства соціальної політики України від 04.09.2013 № 9884/0/14-13/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2014 рік»).

Кількість робочих днів з дня звільнення позивача 16.10.2014 та по день ухвалення судом рішення по справі складає 145.

Таким чином, сума середнього заробітку за весь час затримки виплати компенсації за невикористану додаткову відпустку складає 22976,70 грн. (158,46 грн. х 145 днів).

Суд не бере до уваги доводи відповідача про те, що кошторисом установи не передбачено такі видатки, оскільки вказана обставина не може впливати на здійснення належних працівнику виплат.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими й такими, що слід задовольнити в повному обсязі.

Керуючись статтями 2, 11, 17, 18, 71, 72, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Територіальної державної інспекції з питань праці у Луганській області про стягнення компенсації за невикористану відпустку при звільненні та середнього заробітку задовольнити повністю.

Стягнути з Територіальної державної інспекції з питань праці у Луганській області (93100, Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Малиновського, 1а) на користь ОСОБА_1 (93100, АДРЕСА_1) суму компенсації за невикористану додаткову відпустку в розмірі 1423 грн. 50 коп. (одна тисяча чотириста двадцять три грн. 50 коп.) та середній заробіток за весь час затримки виплати компенсації в розмірі 22976 грн. 70 коп. (двадцять дві тисячі дев'ятсот сімдесят шість грн. 70 коп.) з відрахуванням установлених законом податків та інших обов'язкових платежів.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 19 травня 2015 року.

Суддя І.О. Свергун