Справа № 810/712/15
Суддя: Волков А.С.
Дата ухвалення: 2015-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 травня 2015 року 810/712/15

Київський окружний адміністративний суд у складі:

головуючий - суддя Волков А.С.,

фіксування судового засідання технічними засобами та ведення журналу забезпечував секретар судового засідання Гузік М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держземагенства у Київській області, Управління Держземагенства у Васильківському районі Київської області, Реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції, третя особа - ОСОБА_2, про визнання протиправними та скасування рішень,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держземагенства у Київській області, Управління Держземагенства у Васильківському районі Київської області, Реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, третя особа - ОСОБА_2, в якому просив суд (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 08.04.2015):

визнати недійсним наказ Головного управління Держземагенства у Київської області від 24.02.2014 № КИ :02:007/00013840 "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою ОСОБА_2 щодо відведення земельних ділянок у її власність";

визнати недійсним наказ Головного управління Держземагенства у Київської області від 16.10.2014 № 10-848015-14сг "Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність ОСОБА_2.";

зобов'язати Управління Держземагенства у Васильківському районі Київської області скасувати реєстрацію земельної ділянки за адресою: Київська область, АДРЕСА_1 від 12.09.2014 за ОСОБА_2;

визнати недійсним свідоцтво від 22.12.2014 № НОМЕР_4 про право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, видане ОСОБА_2;

зобов'язати Реєстраційну службу Васильківського міськрайонного управління юстиції скасувати державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер НОМЕР_5 від 22.12.2014.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у березні 2011 року згідно з рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24.03.2011 у цивільній справі № 2-155/2011 набув права власності на 1/2 частину садового будинку АДРЕСА_1 у порядку спадкування, право власності на іншу 1/2 частину цього будинку суд визнав за іншим спадкоємцем - ОСОБА_2

У подальшому рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31.07.2014, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 11.11.2014 право власності ОСОБА_2 на Ѕ частину вказаного будинку було припинено, визнано право власності на цю частину за ОСОБА_1 з виплатою на користь ОСОБА_2 компенсації вартості вказаної частини у спільному майні в сумі 108371,50 грн.

На думку позивача, відповідач (ГУ Держземагенства у Київської області) незаконно видав наказ від 16.10.2014 № 10-848015-14сг, яким затвердив проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для колективного садівництва ОСОБА_2 та надав у власність цієї особи земельну ділянку площею 0,0543 га, адже не врахував того факту, що на вказаній земельній ділянці знаходиться садовий будинок, який перебував на момент видання оспорюваного наказу у власності двох осіб - ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Позивач також стверджував, що ОСОБА_2 незаконно набула у власність вказану земельну ділянку, адже не надала відповідачу всі документи, які мали взяті до уваги та враховані при прийнятті рішення про надання земельної ділянки у її власність, тому позивач також просив суд визнати недійсним свідоцтво про право власності на земельну ділянку, а також зобов'язати відповідача вчинити дії щодо скасування державної реєстрації земельної ділянки та речових прав на неї за ОСОБА_2 У судовому засіданні позивач та його представники позовні вимоги підтримали, просили суд позов задовольнити позов.

Відповідач - Головне управління Держземагенства у Київській області позову не визнав, в обґрунтування заперечень проти позову надіслав суду письмові заперечення, в яких зазначив, що накази про надання ОСОБА_2 дозволу на розробку документації із землеустрою, про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки у власність прийнято ним на підставі заяви ОСОБА_2 та доданих до неї документів, проект землеустрою щодо надання земельної ділянки у власність ОСОБА_2 був розроблений в установленому порядку та погоджений усіма уповноваженими органами, таким чином, підстави для відмови у задоволенні заяви ОСОБА_2 у відповідача були відсутні. Про набуття ОСОБА_1 права власності на садовий будинок, що знаходиться на спірній земельній ділянці, на підставі рішень судів відповідач дізнався 19.11.2014 із заяви позивача, до якої останній додав копії судових рішень. Оскільки це сталося після прийняття відповідачем оспорюваних наказів, які на момент звернення ОСОБА_1 вже вичерпали свою дію, адже земельну ділянку фактично було передано у власність ОСОБА_2, відповідач рекомендував ОСОБА_1 звернутися до суду за захистом своїх прав.

Відповідач - Реєстраційна служба Васильківського міськрайонного управління юстиції позову не визнав, в обґрунтування заперечень проти позову надіслав суду письмові заперечення, в яких зазначив, що 05.12.2014 ОСОБА_2 звернулась до реєстраційної служби із заявою про державну реєстрацію за нею права власності на вказану земельну ділянку. За результатом розгляду заяви та доданих до неї документів державний реєстратор встановив, що документи, подані ОСОБА_2, відповідають вимогам чинного законодавства, підстави для відмови у проведенні державної реєстрації відсутні, тому прийняв рішення про державну реєстрацію прав. ОСОБА_1 звернувся до Реєстраційної служби із заявою про реєстрацію права власності на частину садового будинку лише у січні 2015 року, тобто після проведення державної реєстрації права власності на земельну ділянку за ОСОБА_2

У судове засідання представники обох відповідачів не з'явилися, про причини неприбуття суд не повідомили. У зв'язку з цим суд на підставі статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалив здійснювати розгляд справи за відсутності представників відповідачів на підставі наявних у праві матеріалів та доказів.

Третя особа - ОСОБА_2 та її представник проти позову заперечували, просили суд у задоволенні позову відмовити, посилаючись на безпідставність позовних вимог. В обґрунтування заперечень проти позову третя особа надала суду копію ухвали Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.03.2015, якою суд касаційної інстанції скасував рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31.07.2014 та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 11.11.2014 про припинення права власності ОСОБА_2 на 1/2 частину садового будинку, визнання права власності на цю частину за ОСОБА_1 з виплатою на користь ОСОБА_2 компенсації вартості вказаної частини у сумі 108371,50 грн., справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Крім того, третя особа повідомила, що рішенням Апеляційного суду Київської області від 27.09.2012 у цивільній справі № 22ц-5186/12 суд визнав недійсними Державні акти на право власності на земельну ділянку, видані ОСОБА_1 та ОСОБА_3, таким чином, на думку третьої особи, позивач не має прав на спірну земельну ділянку.

Заслухавши пояснення позивача та його представників, третьої особи та її представника, дослідивши представлені документи та інші зібрані по справі матеріали, суд обставини дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав.

5 лютого 2014 ОСОБА_2 звернулась до Головного управління Держземагенства у Київській області із заявою про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,05 га для ведення садівництва, яка розташована в АДРЕСА_1 (а.с. 200).

Наказом від 24.02.2014 № КИ :02:007/00013840 Головне управління Держземагенства у Київській області надало дозвіл ОСОБА_2 на розробку документації землеустрою щодо відведення названої земельної ділянки у власність.

За замовленням ОСОБА_2 Державним підприємством "Київській інститут землеустрою" розроблено "Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_2 для колективного садівництва в АДРЕСА_1 Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області" (а.с. 193-213).

Вказаний проект землеустрою був погоджений в установленому порядку Управлінням Держземагенства у Васильківському районі (висновок від 28.07.2014 № 1680/03-1), Відділом архітектури та містобудування Васильківською райдержадміністрації (висновок від 04.08.2014).

До складу документації із землеустрою увійшла також довідка від 06.04.2014 № 06/04/14/06 (а.с. 211), видана правлінням Садівницького масиву "Глеваха-3", відповідно до якої стверджується, що ОСОБА_2 є землекористувачем садової ділянки по АДРЕСА_1 садівницького масиву "Глеваха-3" загальною площею 0,05 га. Вона також є членом садівницького масиву "Глеваха-3" згідно з протоколом загальних зборів садоводів від 18.05.20002, земля під сади виділена безоплатно у постійне користування рашенням Київського Облвиконкому від 30.07.1966 № 577 "Про виділення земельної площі під сади громадянам м. Києва", вказана земельна ділянка не продана, не закладена, у суперечці та під арештом не знаходиться.

Крім того, до складу документації із землеустрою увійшло рішення Апеляційного суду Київської області від 27.09.2012 у цивільній справі № 22ц-5186/12, відповідно до якого суд визнав недійсними:

державний акт на право приватної власності на землю серії КВ № НОМЕР_1, виданий 2 серпня 2004 року Глевахівською селищною радою Васильківського району Київської області на ім'я ОСОБА_1, зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 4149, на земельну ділянку площею 0,0578 га для ведення садівництва на території АДРЕСА_1;

договір дарування земельної ділянки площею 0,0578 га, розташованої на території АДРЕСА_1, укладений 11.06.2007 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, посвідчений державним нотаріусом Васильківської районної державної нотаріальної контори Київської області Смоліною І.В. за реєстровим № 1-2553;

державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № НОМЕР_2, виданий 24.03.2008 гр. ОСОБА_3 на підставі договору дарування земельної ділянки від 11.06.2007 Управлінням земельних ресурсів у Васильківському районі, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів за № 86, на земельну ділянку площею 0,0578 га для ведення садівництва на території АДРЕСА_1(а.с. 218 -221).

Довідка від 06.04.2014 № 06/04/14/06, видана правлінням Садівницького масиву "Глеваха-3" та рішення Апеляційного суду Київської області від 27.09.2012 у цивільній справі № 22ц-5186/12 були взяті до уваги при прийнятті при прийнятті Головним управлінням Держземагенства у Київській області наказу про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність ОСОБА_2

12 вересня 2009 року Управління Держземагентства у Васильківському районі Київської області на підставі вказаного проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок здійснило реєстрацію земельної ділянки АДРЕСА_1, як кадастрової одиниці, що перебуває у державній власності, присвоїло вказаній земельній ділянці кадастровий номер НОМЕР_3. Відповідний витяг із Державного земельного кадастру від 12.09.2012 за № НВ-014 видано ОСОБА_2 за її заявою.

У подальшому ОСОБА_2 звернулась до Головного управління Держземагенства у Київській області з клопотанням про затвердження документації із землеустрою та передачі земельної ділянки з державної власності у її власність, до якого було надано вказаний витяг з Державного земельного кадастру від 12.09.2014 № НВ-014, виданий Управлінням Держземагенства у Васильківському районі Київської області, та відповідний проект землеустрою.

Наказом Головного управління Держземагенства у Київській області від 16.10.2014 № 10-848015-14сг затверджено "Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для колективного садівництва гр. ОСОБА_2 на території с/м "Глеваха-3" по вулиці Лінія 19, ділянка № 63 Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області", а також надано у власність гр. ОСОБА_2 земельну ділянку загальною площею 0,0543 га (кадастровий номер НОМЕР_3) для колективного садівництва із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що розташована на території АДРЕСА_1

Таким чином, суд констатує, що Головне управління Держземагенства у Київській області приймало рішення про передачу у власність спірної земельної ділянки із земель державної власності у власність ОСОБА_2. При цьому, правопритязання на цю ж земельну ділянку з боку інших осіб, зокрема, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було знято згідно з рішенням Апеляційного суду Київської області від 27.09.2012 у цивільній справі № 22ц-5186/12.

5 грудня 2014 ОСОБА_2 звернулась до Реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції із заявою про державну реєстрацію за нею права власності на спірну земельну ділянку.

Оскільки обставин, які б надавали підстави для прийняття рішення про відмову у державній реєстрації речових прав за заявою ОСОБА_2 державним реєстратором виявлено не було, 22.12.2014 державний реєстратор прийняв рішення № НОМЕР_5 про державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку за ОСОБА_2, вніс запис про державну реєстрацію прав на вказаний об'єкт нерухомості до Державного реєстру прав на нерухоме майно та їх обтяжень (індексний номер НОМЕР_5 від 22.12.2014), видав ОСОБА_2 свідоцтво від 22.12.2014 № НОМЕР_4 на право власності на спірну земельну ділянку.

З приводу правопритязання ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку суд встановив наступне.

У березні 2011 року ОСОБА_1 набув права власності на 1/2 частину садового будинку АДРЕСА_1 у порядку спадкування на підставі рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24.03.2011. Право власності на іншу 1/2 частину цього будинку суд визнав за іншим спадкоємцем - ОСОБА_2

У подальшому рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31.07.2014 у цивільній справі № 362/968/13-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 11.11.2014 право власності ОСОБА_2 на 1/2 частину вказаного будинку було припинено, визнано право власності на цю частину за ОСОБА_1 з виплатою на користь ОСОБА_2 компенсації вартості вказаної частини у сумі 108371,50 грн.

Таким чином, рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31.07.2014 у цивільній справі № 362/968/13-ц набуло законної сили 11.11.2014, тобто після видання Головним управлінням Держземагенства у Київській області наказу від 16.10.2014 № 10-848015-14сг "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для колективного садівництва гр. ОСОБА_2".

Під час судового розгляду суд встановив, що копії рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31.07.2014 у цивільній справі № 362/968/13-ц та ухвали Апеляційного суду Київської області від 11.11.2014 ОСОБА_1 надав до Головного управління Держземагенства у Київській області 19.11.2014 разом із заявою, до якої додано копії судових рішень.

Суд під час розгляду даної справи також встановив, що про існування рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31.07.2014 у цивільній справі № 362/968/13-ц та ухвали Апеляційного суду Київської області від 11.11.2014 Реєстраційна служба Васильківського міськрайонного управління юстиції дізналась у 13 січня 2015 року, коли ОСОБА_1 звернувся до цього відповідача із заявою про державну реєстрацію права власності на спірний садовий будинок.

Рішенням від 20.01.2015 № 18737165 державний реєстратор Реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції здійснив державну реєстрацію права власності на садовий будинок АДРЕСА_1 на підставі рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31.07.2014 у цивільній справі № 362/968/13-ц.

Однак, як з'ясувалось під час розгляду даної справи, ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.02.2015 суд касаційної інстанції зупинив виконання рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31.07.2014 у цивільній справі № 362/968/13-ц до закінчення касаційного провадження.

У подальшому ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.03.2015 суд касаційної інстанції скасував рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31.07.2014 у цивільній справі № 362/968/13-ц та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 11.11.2014, направив справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Таким чином, під час розгляду даної справи суд встановив, що по відношенню до садового будинку у спорі між ОСОБА_2, та ОСОБА_1 чинним є рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24.03.2011 у цивільній справі № 2-155/2011, відповідно до якого ОСОБА_1 та ОСОБА_2 набули права власності по 1/2 на частину садового будинку АДРЕСА_1 у порядку спадкування кожний.

Щодо земельної ділянки у спорі між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 чинним є рішення Апеляційного суду Київської області від 27.09.2012 у цивільній справі № 22ц-5186/12, відповідно до якого суд визнав недійсними Державні акти на право власності на земельну ділянку, видані ОСОБА_1 та ОСОБА_3

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений статтею 118 Земельного кодексу України, згідно з якою громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186 1 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється зокрема на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

В силу статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо тощо.

При цьому, суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень ретроспективно, тобто, зважаючи на ті обставини, які існували у минулому на момент прийняття (вчення) оспорюваних рішення, дії чи допущення бездіяльності.

У праві, що розглядалась, суд встановив, що Головне управління Держземагенства у Київській області при прийнятті оспорюваних наказів щодо надання ОСОБА_2 дозволу на розроблення документації із землеустрою, а також про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність ОСОБА_2 діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обставини, які б надавали підстави прийняття рішень щодо відмови у вчиненні відповідних дій на момент їх прийняття не існували.

Таким чином, суд констатував, що Головне управління Держземагенства у Київській області у публічно-правових правовідносинах з гр. ОСОБА_1 з приводу надання спірної земельної ділянки у власність не перебувало і його прав не порушувало.

Крім того, суд зазначає, що оспорювані накази Головного управління Держземагенства у Київській області про надання ОСОБА_2 дозволу на розроблення документації із землеустрою, а також про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність ОСОБА_2 за своєю правовою природою є індивідуальними актами застосування норм права (правозастосовчими актами індивідуальної дії).

У частині приписів про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, а також про затвердження технічної документації оспорювані накази за юридичними наслідками є правоконстатуючими адміністративними актами (констатують факт надання органом дозволу, згоди, погодження тощо). Такі акти є виконаним в силу самого факту їх прийняття (затвердження). Таким чином, вони є такими, що вичерпали свою дію одночасно з їх прийняттям.

У частині припису про передачу земельної ділянки у власність громадянину (виходячи з юридичних наслідків) наказ Держземагентства є уповноважуючим адміністративним актом індивідуальної дії, в силу якого певні посадові особи отримують повноваження діяти певним чином (наприклад, уповноважує видати державний акт на право власності на землю, здійснити державну реєстрацію права власності, внести зміни до землевпорядної документації). Такий акт є виконаним з моменту настання правових наслідків - виникнення в особи права власності (видачі свідоцтва про право власності на земельну ділянку та державної реєстрації речових прав).

Після затвердження технічної документації із землеустрою та набуття особою права власності (констатації факту та наділення особи суб'єктивним правом) накази, як адміністративні акти, що вичерпали свою дію, не можуть бути скасованими чи зміненими.

Аналогічна правова позиція розкрита в рішенні Конституційного Суду України від 16.04.2009 у справі № 1-9/2009 за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування), в якому суд Конституційний Суд України постановив, що ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені після їх виконання.

У справі, що розглядалась, судом встановлено, що ОСОБА_2 в установленому порядку набула права власності на спірну земельну ділянку від держави, що підтверджується свідоцтвом про право власності, а також записом у Державному реєстрі прав на нерухоме майно та їх.

Це означає, що оспорювані накази є такими, що вичерпали свою дію, адже юридичні наслідки, пов'язані з переходом права власності на спірну земельну ділянку від держави до ОСОБА_2, настали.

Таким чином, суд дійшов висновку, що в частині позовних вимог до Головного управління Держземагенства у Київській області, Управління Держземагенства у Васильківському районі Київської області позов є таким, що не підлягає задоволенню.

За результатами розгляду даної справи суд також констатує факт наявності тривалого цивільно-правового спору між позивачем (ОСОБА_1.) і третьою особою (ОСОБА_2.) з приводу права власності на успадкований садовий будинок. Цей спір переріс у спір з приводу права власності на земельну ділянку, на якій цей будинок розташований.

Намагаючись вирішити спір з третьою особою про право власності на вказане майно, позивач звернувся з позовом до державного реєстратора в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Справою адміністративної юрисдикції (адміністративною справою) відповідно до статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

У пункті 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України установлено, що компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Незважаючи на те, що позивачами пред'явлено адміністративний позов про визнання протиправними дій державного реєстратора щодо державної реєстрації земельної ділянки за третьою особою, дії реєстратора та його рішення щодо державної реєстрації мають похідний характер, а справжній предмет спору становить питання про визнання права власності на спірну земельну ділянку за позивачем або третьою особою, який розглядається Васильківським міськрайонним судом Київської області у порядку цивільного судочинства.

Це означає, що в частині позовних вимог про визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку площею, про зобов'язання реєстраційну службу скасувати державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку позов не підлягає розгляду в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного України суд закриває провадження у справі якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до частини другої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Відповідач та третя особа не надали суду доказів понесення ними судових витрат, тому підстави для присудження на їх користь судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 157, 159 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

У частині позовних вимог: про визнання недійсним свідоцтва від 22.12.2014 № НОМЕР_4 про право власності на земельну ділянку площею 0,0543 га (кадастровий номер НОМЕР_3), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2; про зобов'язання Реєстраційну службу Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,0543 га (кадастровий номер НОМЕР_3) за ОСОБА_2, що вчинена на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 22.12.2014 індексний № НОМЕР_5, - провадження у справі закрити.

У задоволенні решти позовних вимог, - у задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Волков А.С.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 18 травня 2015 р.