Справа № 820/20489/14
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2015-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2015 р.Справа № 820/20489/14
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Жигилія С.П.

Суддів: Перцової Т.С. , Любчич Л.В.

за участю секретаря судового засідання Мороз Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 03.02.2015р. по справі № 820/20489/14

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач), звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (далі по тексту - відповідач, ГУДМС в Харківській області), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд:

- визнати протиправним висновок Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про розгляд матеріалів щодо оформлення посвідки на постійне проживання в Україні від 04.12.2014 року щодо ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 і скасувати його;

- визнати протиправним вилучення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області у ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, його посвідки на постійне проживання, НОМЕР_2;

- зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області повернути ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, посвідку на постійне проживання.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 03.02.2015р. по справі №820/20489/14 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - задоволено у повному обсязі.

Визнано протиправним висновок Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про розгляд матеріалів щодо оформлення посвідки на постійне проживання в Україні від 04.12.2014 року щодо ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 і скасовано його.

Визнано протиправним вилучення Головним управлінням Державної міграційної служби України в Харківській області у ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, посвідки на постійне проживання, НОМЕР_2.

Зобов'язано Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області повернути ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, посвідку на постійне проживання.

Відповідач, Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області, не погодившись із вказаною постановою, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови норм матеріального та процесуального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 03.02.2015р. по справі №820/20489/14 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив про порушення судом першої інстанції, зокрема, вимог ст.ст. 9, 71, 86,159 КАС України. Вказав на те, що позивач звернувся із заявою про видачу посвідки на постійне місце проживання в Україні після визначеного законом терміну, а тому не має дозволу на імміграцію в Україну. Отже, вважає правомірним визнання недійсною та такою, що підлягає вилученню посвідки ОСОБА_1. Таким чином, вважає позовні вимоги безпідставними, а рішення суду першої інстанції таким, що підлягає скасуванню.

Позивач надіслав клопотання з проханням провести розгляд справи без участі позивача та його представника.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не з'явилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин В'єтнаму (паспорт НОМЕР_3, виданий 02.11.2009 року) постійно проживає в Україні за адресою: 61000, АДРЕСА_1.

14 січня 2005 року, на підставі висновку від 14.01.2005 року, ВГІРФО УМВС України в Харківський області видано позивачеві посвідку на постійне місце проживання, в якій відображено місце реєстрації позивача.

03.07.2014 року ОСОБА_1 звернувся з письмовою заявою до ГУ ДМС України в Харківський області, в якій просив здійснити йому обмін посвідки на постійне проживання в Україні, у зв'язку з досягненням 45-річного віку.

ГУДМС в Харківській області обмін посвідки на постійне проживання в Україні позивачу не здійснив.

Не погодившись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 12.08.2014 року по справі №820/13947/14, адміністративний позов позивача задоволено в повному обсязі.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби України у Харківській області (61057, м. Харків, вул. Римарська, 24, ідентифікаційний код юридичної особи 37764460) щодо здійснення обміну посвідки на постійне проживання в Україні ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, серії НОМЕР_4, у зв'язку із досягненням 45-річного віку.

Зобов'язано Головне управління Державної міграційної служби України у Харківській області (61057, м. Харків, вул. Римарська, 24, ідентифікаційний код юридичної особи 37764460) здійснити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, обмін посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_4, у зв'язку із досягненням 45-річного віку.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 07.10.2014 року апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області залишено без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 12.08.2014р. по справі № 820/13947/14 залишено без змін.

Після набрання рішенням суду законної сили, позивачу здійснили обмін посвідки та 09.12.2014 року видали нову посвідку на постійне проживання в Україні № НОМЕР_2.

04 грудня 2014 року Головним управлінням Державної міграційної служби України в Харківській області прийнято висновок про розгляд матеріалів щодо оформлення посвідки на постійне проживання в Україні, яким посвідки на постійне проживання позивача серії НОМЕР_5 від 21.07.2003 року та серії НОМЕР_6 від 14.01.2005 року визнано недійсними та такими, що підлягають вилученню.

Не погодившись з такими діями відповідача, громадянин В'єтнаму ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом про визнання протиправним та скасування висновку ГУДМС в Харківській області про розгляд матеріалів щодо оформлення посвідки на постійне проживання в Україні від 04.12.2014 року щодо ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнання протиправним вилучення у позивача посвідки на постійне проживання, НОМЕР_2, а також зобов'язання відповідача повернути позивачу посвідку на постійне проживання.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що при наданні посвідки на постійне місце проживання в Україні позивачу, підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію не було виявлено, зокрема, відповідачем у висновку не наведено жодних посилань, на обставини, які тягли б за собою обґрунтування скасування посвідки. Отже, суд першої інстанції прийшов до висновку, що висновок ГУДМС в Харківській області про розгляд матеріалів щодо оформлення посвідки на постійне проживання в Україні від 04.12.2014 року щодо позивача прийнятий безпідставно, а тому підлягає скасуванню, у зв`язку з чим, послідуючі дії відповідача по вилученню цієї посвідки на підставі висновку є також незаконними.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно з ст.26 Конституції України, іноземці та особи без громадянства, які знаходяться в Україні на законних підставах користуються тими ж правами та свободами, а також несуть такі ж самі обов'язки, що і громадяни України.

Положеннями статті 3 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", встановлено, що іноземці та особи без громадянства можуть у встановленому порядку іммігрувати в Україну на постійне проживання або прибути для працевлаштування на визначений термін, а також тимчасово перебувати на її території. Порядок видачі дозволу на імміграцію, а також посвідки на постійне проживання та вирішення інших питань, пов'язаних з імміграцією іноземців та осіб без громадянства, визначається Законом України про імміграцію.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначені Законом України "Про імміграцію".

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про імміграцію", імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; посвідка на постійне проживання - документ, що підтверджує право іноземця чи особи без громадянства на постійне проживання в Україні.

Відповідно до абз. 4 п. 4 Прикінцевих положень Закону України "Про імміграцію" іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну до 6 березня 1998 року за Угодою між Урядом Соціалістичної Республіки В'єтнам та Урядом СРСР про направлення і прийняття в'єтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємства і в організації СРСР від 2 квітня 1981 року, залишилися проживати в Україні і звернулися протягом шести місяців з дня набрання чинності цим Законом із заявою про видачу їм посвідки на постійне проживання в Україні вважаються такими, що мають дозвіл на імміграцію в Україну.

Посвідка на постійне проживання таким особам видається за їхніми заявами або заявами їх законних представників без оформлення дозволу на імміграцію.

Згідно з ст. 12 Закону України "Про імміграцію" дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Відповідно до п.п. 21-24 "Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень" затвердженого Постановою Кабінету Міністрів №1983 від 26.12.2002 року, дозвіл на імміграцію скасовується органом, який його видав. Для започаткування процедури розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію відповідне подання надсилається до органу, який приймав рішення про надання такого дозволу. Департамент, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення. Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти. Рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України "Про імміграцію".

З наведених вище вимог Закону України «Про імміграцію» та положення Порядку № 1983 вбачається, що перевірка з питання скасування дозволу на імміграцію проводиться за поданням органу внутрішніх справ, іншого органу виконавчої влади, який у межах наданих йому повноважень забезпечує виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Вказаними нормами покладено на органи, які розглядають питання про скасування дозволу на імміграцію як суб'єктів владних повноважень обов'язок проведення всебічної перевірки на підставі відповідного подання.

Колегія суддів вказує на те, що доказів отримання відповідного подання з боку правоохоронних органів щодо розгляду питання про скасування позивачу дозволу на імміграцію матеріали справи не містять, а відповідачами а ні до суду першої інстанції, а ні до суду апеляційної інстанції не надано, тобто відповідачами не наведено визначених Порядком № 1983 підстав для проведення перевірки правомірності оформлення громадянину Вєтнаму ОСОБА_1 посвідки на постійне проживання в України.

Також, колегія суддів вважає необхідним зазначити, при наданні посвідки на постійне місце проживання в Україні позивачу відповідач керувався п. 4 Розділу V "Прикінцеві положення" Закону України "Про імміграцію", ГУДМС в Харківській області повинен був провести перевірку підстав залишення на постійне проживання в Україні позивача, підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію в Україну.

Так, колегія суддів вважає, що відсутність підстав для відмови у наданні дозволу позивачу на імміграцію в Україну і зумовило надання 14.01.2005 року позивачу посвідки на постійне проживання в Україні.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.07.2014 року ОСОБА_1 звернувся з письмовою заявою до ГУ ДМС України в Харківський області, в якій просив здійснити йому обмін посвідки на постійне проживання в Україні, у зв'язку з досягненням 45-річного віку.

Разом з тим, органом міграційної служби було відмовлено позивачу в обміні посвідки на постійне проживання в Україні, у зв'язку з досягненням 45-річного віку.

Колегія суддів зауважує, що постановою Харківського окружного адміністративного суду від 12.08.2014 року по справі №820/13947/14 визнано протиправною бездіяльність ГУДМС в Харківській області щодо здійснення обміну посвідки на постійне проживання в Україні ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, серії НОМЕР_4, у зв'язку із досягненням 45-річного віку та зобов'язано ГУДМС в Харківській області здійснити ОСОБА_1 обмін посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_4, у зв'язку із досягненням 45-річного віку.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 07.10.2014 року постанову Харківського окружного адміністративного суду від 12.08.2014р. по справі № 820/13947/14 залишено без змін, зокрема, зазначено, що колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції що відповідачем необґрунтовано відмовлено позивачу в здійсненні обміну на постійне проживання в Україні, оскільки вилучення справи не є підставою для відмови у здійсненні обміну посвідки на постійне проживання в Україні.

Статтею 72 КАС України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Колегія суддів вважає необхідним зазначити, що у справі №820/13947/14 за позовом між тими ж самими сторонами, що і в даній справі, а саме: ОСОБА_1 та Головним управлінням Державної міграційної служби України в Харківській області в судовому порядку встановлено необґрунтованість відмови позивачу в здійсненні обміну посвідки на постійне проживання в Україні, у зв'язку із досягненням 45-річного віку

Таким чином, колегія суддів вважає, що факти незаконності відмови позивачу в здійсненні обміну посвідки на постійне проживання в Україні, у зв'язку із досягненням 45-річного віку та відсутності підстав для скасування дозволу на імміграцію, є встановленими судовими рішенням в адміністративній, справі №820/13947/14, що набрало законної сили, тому не підлягає доказуванню.

Колегія суддів вказує на те, що на виконання рішення суду, що набрало законної сили позивачу було здійснено обмін посвідки та 09.12.2014 року та видано нову посвідку на постійне проживання в Україні № НОМЕР_2, однак, 04 грудня 2014 року відповідачем прийнято висновок про розгляд матеріалів щодо оформлення посвідки на постійне проживання в Україні, яким посвідки на постійне проживання позивача серії НОМЕР_5 від 21.07.2003 року та серії НОМЕР_6 від 14.01.2005 року визнано недійсними та такими, що підлягають вилученню.

При цьому, ані судом першої, ані судом апеляційної інстанції не встановлено, що з дати видання посвідки, виникли обставини, які б тягли за собою скасування дозволу на імміграцію (посвідки на постійне проживання в Україні) громадянину В'єтнаму ОСОБА_1.

Крім того, відповідачем у висновку не наведено жодних посилань, на обставини, які тягли б за собою обґрунтування скасування посвідки.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, оскаржуване рішення не містить посилань на конкретні обставини як на підставу застосування ст. 12 Закону України "Про імміграцію" для скасування дозволу на імміграцію позивачу.

Доказів того, що посвідки серії НОМЕР_5 від 21.07.2003 року та серії НОМЕР_6 від 14.01.2005 року отримані позивачем у не передбаченому законом порядку, відповідачем не надано.

Однак, в оскаржуваному висновку визнано, що оформлення посвідки серії НОМЕР_5 від 21.07.2003 року здійснено з порушенням абз. 4 п. 4 Прикінцевих положень Закону України "Про імміграцію", у зв`язку з чим остання є незаконною та підлягає вилученню, як і видана на її підставі посвідка на постійне проживання серії НОМЕР_6 від 14.01.2005 року

Між тим, доказів притягнення до відповідальності посадових осіб, які складали, затверджували та видали посвідку на постійне проживання з порушенням абз. 4 п. 4 Прикінцевих положень Закону України "Про імміграцію" не надано ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що висновок Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про розгляд матеріалів щодо оформлення посвідки на постійне проживання в Україні від 04.12.2014 року щодо ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на зазначені норми, колегія суддів вказує на те, що будь-яке рішення чи дії суб'єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також, рішення суб'єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, заперечуючи проти позову, в порушення вимог ч.2 ст. 71 КАС України, не надав жодних належних і допустимих доказів на підтвердження законності та обґрунтованості власного рішення, що є предметом оскарження позивачем.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач при прийнятті рішення про розгляд матеріалів щодо оформлення посвідки на постійне проживання в Україні, яким посвідки на постійне проживання позивача серії НОМЕР_5 від 21.07.2003 року та серії НОМЕР_6 від 14.01.2005 року визнано недійсними та такими, що підлягають вилученню, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та Законом України "Про імміграцію", а отже, позовні вимоги підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 159 КАС України судове рішення повинне бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 21.01.2015 року відповідає вимогам ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційних скарг Управління Державної міграційної служби України у Херсонській області та Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області колегією суддів не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справа та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 03.02.2015р. по справі № 820/20489/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Жигилій С.П.
Судді Перцова Т.С. Любчич Л.В.
Повний текст ухвали виготовлений 19.05.2015 р.