Справа № 825/490/14
Суддя: Моторний О.А.
Дата ухвалення: 2015-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2015 року м. Київ К/800/35112/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Моторного О.А.,

Суддів Борисенко І.В.

Кошіля В.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління Міндоходів у Чернігівській області

на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 18.02.2014

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19.06.2014

у справі № 825/490/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІП АВТО ТРАНС"

до Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління Міндоходів у Чернігівській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 18.02.2014, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.06.2014, позов задоволено: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 22.01.2014 №.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що за результатами проведеної відповідачем планової документальної виїзної перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 03.03.2011 по 31.12.2012, складено акт від 27.12.2013 №1105/22/37558048, у висновках якого зафіксовано порушення позивачем, зокрема, вимог: пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14, п. 138.4 ст. 138 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток всього в сумі 250763,00 грн.

На підставі висновків акта перевірки, відповідачем прийнято спірне податкове повідомлення-рішення від 22.01.2014 № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 295449,00 грн. (250763,00 грн. за основним платежем та 44686,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями).

Колегія суддів, переглядаючи оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій в касаційному порядку, погоджується з висновками судів про задоволення позову, враховуючи наступне.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем включено до витрат (собівартості придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг) дизпаливо по господарським операціям щодо надання транспортних послуг по перевезенню вантажів замовникам.

Матеріали справи свідчать, що позивачем (перевізник) було укладено ряд однотипних договорів на транспортно-експедиційне обслуговування та перевезення вантажів автомобільним транспортом у міжміському сполученні, відповідно до яких перевізник надає послуги з організації і виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом у міських, міжміських сполученнях.

Реальність виконання вказаних господарських операцій підтверджується наявними в матеріалах справи належним чином оформленими первинними документами, а саме: заявками до договорів, актами здачі-прийняття робіт (надання послуг), подорожніми листами автомобіля в міжнародному сполученні.

З метою здійснення господарської діяльності позивачем прийнято на роботу працівників на посаду водія, що підтверджується трудовими книжками працівників позивача, заявами про прийняття на роботу та звільнення, наказами про прийняття на роботу та звільнення.

Оплата наданих послуг підтверджується виписками по особовому рахунку та виписками по валюті.

Розрахунок списання дизпалива правомірно проводяться позивачем, на підставі належним чином оформлених первинних документів, а саме: подорожніх листів вантажних автомобілів в міжнародному сполученні, актів списання дизпалива, рахунків-фактури, договорів-заявок, актів здачі-прийняття робіт (надання послуг).

Також, встановлено, що автомобілі, на яких здійснювались послуги з перевезення вантажів перебувають у власності позивача, що підтверджується свідоцтвами про реєстрацію транспортних засобів та даними, зазначеними в п. 5.2 статуту позивача, затвердженого загальними зборами засновників протоколом № 3 від 12.04.2011, яким перераховано марки транспортних засобів та напівпричепів, внесених до статутного капіталу товариства.

Транспортні засоби позивача знаходились на стоянці Відкритого акціонерного товариства «АТП-17454», що підтверджується укладеними позивачем (замовник) договорами з Відкритим акціонерним товариством «АТП-17454» (виконавець) про надання авто підприємством послуг по відстою автотранспорту замовника.

Згідно з пп. 14.1.36. п. 14.1 ст. 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п. 138.4. ст. 138 ПК України, витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Пунктом 138.8. статті 138 ПК України передбачено, що собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Відповідно до пп. 138.8.1. п. 138.8 ст. 138 ПК України, до складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу виготовленого товару, виконаної роботи, наданої послуги, придбаних напівфабрикатів та комплектувальних виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат.

Відповідно до ст. 32 наказу Міністерства транспорту України від 05.02.2001 № 65 «Про затвердження Методичних рекомендацій з формування собівартості перевезень (робіт, послуг) на транспорті», до статті калькуляції «Прямі матеріальні витрати» включається вартість усіх видів пально-мастильних та інших матеріалів (включаючи транспортно-заготівельні витрати), що використані як безпосередньо на виконання перевезень (робіт, послуг), так і на технологічні операції в процесі підготовки рухомого складу до експлуатації, а також витрати пально-мастильних матеріалів на допоміжно-службовий, учбово-тренувальний та невиробничий нальоти годин.

Таким чином, процес надання автомобіля під завантаження, транспортування, розвантаження вантажу та доставка автомобіля від пункту розвантаження до місця його зберігання є діями, які супроводжують одну господарську операцію і без наявності хоча б однієї із них, господарська операція відбутись не може.

Отже, оподаткуванню підлягають всі дії з моменту відбуття транспортного засобу до пункту завантаження до моменту його повернення в пункт зберігання або відбуття від місця розвантаження в інший пункт завантаження для здійснення іншої господарської операції.

За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що позивачем правомірно віднесено відповідні суми до валових витрат при наданні послуг під час перевезення, у зв'язку з чим у відповідача були відсутні підстави для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення.

Доводи, наведені скаржником в касаційній скарзі, колегією суддів відхиляються, оскільки вони не спростовують обставин, що на підставі належних та допустимих доказів встановлені судами попередніх інстанцій.

Враховуючи викладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій належним чином з'ясовані обставини справи та дано їм відповідну правову оцінку. Порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішень, не встановлено.

Керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління Міндоходів у Чернігівській області - відхилити.

Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 18.02.2014 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19.06.2014 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, установленому статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: (підпис) О.А. Моторний
Судді(підпис) І.В. Борисенко
(підпис) В.В. Кошіль