Справа № 2а-18656/09/0379
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2015-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2015 року Справа № 876/2138/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.

суддів: Пліша М.А., Макарика В.Я.,

за участю секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 17.08.2009 р. по справі за позовом ОСОБА_1 до Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство ''ВіЕс Банк'' про визнання нечинним акту опису та арешту майна,-

встановив:

07.08.2009 року позивач - ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до відповідача - Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Волинської області про визнання нечинним акту опису та арешту майна.

В обґрунтування вимог позовної заяви ОСОБА_1 зазначає, що на примусовому виконанні в Другому відділі державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції перебуває виконавчий напис № 508 від 27.03.2009 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гарасютою О.В. про звернення стягнення на нежитлове приміщення, переобладнане під офіс, загальною площею 85,3 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1.

06.04.2009 року головним державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Левковець Т.В. відкрито виконавче провадження № 12201883 щодо примусового виконання вищевказаного напису.

Крім того, 06.04.2009 року в день винесення постанови про відкриття виконавчого провадження та 13.04.2009 року державним виконавцем здійснено виїзди на місце розташування нерухомого майна та складено його акти опису та арешту без участі боржника. Ключі від даного приміщення були передані на відповідальне зберігання стягувачу ПАТ «БМ Банк».

Постанову про відкриття виконавчого провадження від 06.04.2009 року державний виконавець надіслав боржнику 07.04.2009 року, на наступний день після вчинення виконавчих дій, а сама постанова була отримана ОСОБА_1 лише 22.04.2009 року.

ОСОБА_1 зазначає, що державний виконавець позбавив її права на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк, провівши в день відкриття виконавчого провадження опис та арешт майна. В порушення ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження» під час проведення опису й арешту майна боржника державним виконавцем оголошено про заборону на відчуження арештованого майна без встановлення строків обмеження. В акті не зроблений запис про роз'яснення прав і обов'язків понятих під час вчинення виконавчих дій, не вказано процесуальне становище осіб, що були присутні при складані акта, відсутні паспортні дані, назва посадової особи, що прийняла описане майно на зберігання, не було проведено опечатування приміщення після арешту та немає зауважень понятих.

Враховуючи наведені обставини позивач просить суд визнати нечинними акт опису й арешту майна від 06.04.2009р. та додаток до нього - акт державного виконавця від 13.04.2009р.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 17.08.2009 р. в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що при проведенні опису майна та накладення на нього арешту головний державний виконавець Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Волинської області Левковець Т.В. діяла в межах своєї компетенції, порушень Закону України «Про виконавче провадження» при складанні акту опису й арешту майна від 06.04.2009 р. та додатку до нього - акту державного виконавця від 13.04.2009 р. суд не знаходить, а тому в задоволенні адміністративного позову слід відмовити у повному обсязі.

Не погодившись з прийнятою постановою, ОСОБА_1 оскаржила її в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з помилковим застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на правові норми ч.2 ст.24 та ч.1,2 ст.30 Закону України «Про виконавче провадження» та зазначає, що здійснення примусового виконання рішення може бути розпочато державним виконавцем на наступний день після отримання боржником належного йому примірника постанови про відкриття виконавчого провадження, і тільки в тому випадку, коли про такий факт стане достеменно відомо державному виконавцю.

Апелянт вказує на те, що навіть, якщо припустити таку обставину, що постанову про відкриття виконавчого провадження було надіслано сторонам 06.04.2009 року - в день її відкриття, то до 13.04.2009 року державний виконавець ніяким чином не міг пересвідчитися в її отриманні боржником та розпочати відлік семиденного строку на добровільне виконання напису, а по закінченню якого, приступити до примусового виконання. Навіть якщо б постанова про відкриття виконавчого провадження була надіслана під підпис боржнику 06.04.2009 року, то здійснювати заходи примусового виконання державний виконавець міг би виключно не раніше ніж з 14.04.2009 року.

Тому, виконавча дія щодо складення акту опису та арешту нерухомого майна є передчасною та неправомірною, а сам акт не може мати юридичних наслідків та підлягає скасуванню.

Апелянт також зазначає, що як вбачається із матеріалів виконавчого провадження, постанова про відкриття виконавчого провадження була надіслана боржнику 07.04.2009 року та була отримана ним 23.04.2009 року. За таких умов, строк добровільного виконання мав би починати свій відлік з 24.04.2009 року, а виконавчі дії щодо примусового виконання могли здійснюватись не раніше ніж з 05.05.2009 року, після закінчення державних свят. Державний виконавець був позбавлений права вчиняти виконавчі дії щодо примусового виконання виконавчого напису не пересвідчившись в отриманні постанови боржником. Натомість почав вчинення виконавчих дій 06.04.2009 року за день до того, як надіслав боржнику постанову про відкриття виконавчого провадження. Отже, боржнику не було надано можливості для добровільного виконання виконавчого напису.

09.04.2015 року судом апеляційної інстанції до участі у розгляді справи, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача було залучено - Публічне акціонерне товариство ''ВіЕс Банк''.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід задовольнити частково, а оскаржувану постанову - скасувати, з наступних підстав.

Так, судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 27.03.2009 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу вчинено виконавчий напис № 508 про звернення стягнення на нежитлове приміщення, переобладнане під офіс, загальною площею 85,3 кв.м., яке розташоване по АДРЕСА_1, та належить на праві приватної власності ОСОБА_1, за рахунок чого задоволено вимоги іпотекодержателя ВАТ «БМ Банк» на загальну суму 2072191,21 грн. та витрати за вчинення виконавчого напису в сумі 2072,00 грн.

06.04.2009 р. головним державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Волинської області - Левковець Т.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 12201883 з виконання виконавчого напису № 508 від 27.03.2009 р. про звернення стягнення на майно ОСОБА_1 для погашення кредитної заборгованості перед ВАТ «БМ Банк» на загальну суму 2 072 191,21 грн. та витрати за вчинення виконавчого напису в сумі 2 072,00 грн. (а.с.6,т.1).

Пунктом 2 постанови було передбачено семиденний термін з моменту її отримання на добровільне виконання даної постанови.

Пунктом 3 зазначено, що при невиконанні рішення в наданий для добровільного виконання строк, виконати його в примусовому порядку із стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій.

Пунктом 4 даної постанови було накладено арешт на нежитлове приміщення боржника ОСОБА_1

Даною постановою виконавча служба також заборонила здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику, лише в межах суми боргу. Було зазначено, що арешт слід накласти з моменту надходження постанови (Пункт 5 постанови ВП № 12201883).

Колегією суддів також встановлено, що 06.04.2009 року в присутності понятих ОСОБА_5, ОСОБА_6, юрисконсульта ВАТ «БМ Банк» Гончарова Л.О., начальника відділення ВАТ «ФОЛЬКСБАНК» Кравчука В.П. та у відсутності боржника у виконавчому провадженні - ОСОБА_1, державним виконавцем - Левковець Т.В. був складений Акт опису й арешту майна (а.с.8,т.1).

13.04.2009 р. державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Волинської області - Левковець Т.В. складено додаток до Акту опису й арешту майна від 06.04.2009 року, яким описане майно було передано на відповідальне зберігання представнику ВАТ «БМ Банк». Представника банку було попереджено про кримінальну та матеріальну відповідальність за розтрату, відчуження, приховування чи підміну описаного майна, зроблено запис про задовільний стан описаного майна, зняті показники з лічильника обліку води та електролічильника та вказано дату та час, коли приміщення боржника було опечатано (а.с.7,т.1).

Не погоджуючись із вищевказаним Актом опису та арешту майна від 06.04.2009 року та Додатком до нього від 13.04.2009 року, як такими, що порушують законні права та інтереси боржника у виконавчому провадженні, ОСОБА_1 оскаржила їх до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 р. № 606-XIV (із змінами та доповненнями, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон України № 606-XIV) визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Статтею 1 Закону України № 606-XIV передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Статтею 5 Закону України № 606-XIV закріплені обов'язки і права державних виконавців. Так, зокрема, державний виконавець: здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом; надає сторонам виконавчого провадження та їх представникам можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження.

В силу ч.1 ст.7 Закону України № 606-XIV, державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Відповідно до ст.11-1 Закону України № 606-XIV, сторони та інші учасники виконавчого провадження мають право знайомитися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, подавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у провадженні виконавчих дій, давати усні і письмові пояснення в процесі виконавчих дій, висловлювати свої доводи, міркування з усіх питань, що виникають у ході виконавчого провадження, у тому числі при проведенні експертизи, заперечувати проти клопотань, доводів та міркувань інших учасників виконавчого провадження, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, оскаржувати дії (бездіяльність) державного виконавця з питань виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими цим Законом.

Згідно п.1 ч.1 ст.18 Закону України № 606-XIV, державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа: за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення, зазначеного в статті 3 цього Закону.

В силу ч.2 ст.24 Закону України № 606-XIV, державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. В постанові державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати семи днів, а рішень про примусове виселення - п'ятнадцяти днів, та попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням з нього виконавчого збору і витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Відповідно до частин 5-7 даної статті, копія постанови про відкриття виконавчого провадження не пізніше наступного дня надсилається стягувачу, боржнику та органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ. За заявою стягувача, з метою забезпечення виконання рішення про майнові стягнення, державний виконавець постановою про відкриття виконавчого провадження вправі накласти арешт на майно боржника (крім коштів) та оголосити заборону на його відчуження. Одночасно з винесенням такої постанови державний виконавець може провести опис і арешт майна боржника в порядку, визначеному цим Законом. Постанова про відкриття виконавчого провадження може бути оскаржена сторонами начальнику відповідного органу державної виконавчої служби або до відповідного суду у 10-денний строк.

Згідно ч.1,2 ст.30 Закону України № 606-XIV, державний виконавець, починаючи виконувати рішення, повинен пересвідчитися, чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійснені ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк відповідно до статті 24 цього Закону.

У разі, якщо копія постанови про відкриття виконавчого провадження одержана боржником несвоєчасно, внаслідок чого боржник був позбавлений можливості добровільно виконати рішення у встановлений державним виконавцем строк, за письмовою заявою боржника при підтвердженні факту несвоєчасного одержання вказаної постанови державний виконавець відкладає провадження виконавчих дій у порядку, встановленому статтею 32 цього Закону, та поновлює боржнику строк для добровільного виконання рішення.

В контексті вищевикладених норм Закону України «Про виконавче провадження», колегією суддів на підставі наявних матеріалів справи та пояснень сторін, що беруть участь у справі встановлено, що 06.04.2009 року та 13.04.2009 року головним державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Левковець Т.В. здійснено виїзди на місце розташування нерухомого майна та складено акти опису та арешту нежитлового приміщення, переобладнаного під офіс, загальною площею 85,3 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1, без участі боржника.

Проте, постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 12201883 від 06.04.2009 року була надіслала ОСОБА_1 07.04.2009 року та отримана позивачем лише 23.04.2009 року.

Таким чином, виходячи з правової норми ч.1 ст.24 Закону України № 606-XIV та тої обставини, що постанова про відкриття виконавчого провадження була отримана ОСОБА_1 лише 23.04.2009 року, - строк добровільного виконання рішення боржником мав починатися з 24.04.2009 року, а виконавчі дії щодо примусового виконання могли здійснюватися не раніше ніж з 05.05.2009 року, після закінчення державних свят.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що державним виконавцем не було з'ясовано чи отримана боржником постанова про відкриття виконавчого провадження і чи вживались ним заходи по добровільному виконанню рішення суду згідно статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», чим було порушено вимоги ст.30 Закону України № 606-XIV.

Отже, боржнику у виконавчому провадженні - ОСОБА_1 не було надано можливості для добровільного виконання виконавчого напису № 508 від 27.03.2009 року, чим порушено вимоги Закону України № 606-XIV.

Відповідно до ч.2 ст.32 Закону України № 606-XIV, за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій або несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості використати надані їм цим Законом права, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача або за заявою боржника, або з власної ініціативи на строк до 10 днів. Про відкладення провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторони, суд або інший орган, який видав виконавчий документ.

Згідно ч.1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В силу ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Слід зазначити, що в ході розгляду адміністративної справи стороною відповідача не надано письмових доказів про належне повідомлення ОСОБА_1 щодо її явки при складанні Акту опису та арешту майна, а тому Акт про неявку ОСОБА_1 13.04.2009 року за адресою : АДРЕСА_1 - не заслуговує на увагу.

Відтак, враховуючи ч.2 ст.32 Закону України № 606-XIV та встановлені обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що складання Акту опису та арешту нерухомого майна від 06.04.2009 року та додатку до нього від 13.04.2009 року здійснено головним державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Левковець Т.В. передчасно, чим порушено право ОСОБА_1 як учасника виконавчого провадження на участь у провадженні виконавчих дій.

Однак, позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають до задоволення, з огляду на встановлені у судових засіданнях суду апеляційної інстанції факти, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, в ході розгляду даної апеляційної скарги колегії суддів стало відомо, що на момент звернення ОСОБА_1 із апеляційною скаргою на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 17.08.2009 р. приміщення офісу по АДРЕСА_1, втратило статус нежитлового та набуло статус жилого-квартири, яка має власну адресу : АДРЕСА_1.

Згідно з рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.03.2008 року по справі № 2-2961/08 за ОСОБА_1 було визнано право власності на нежитлове приміщення, переобладнане під офіс, в тому числі із самовільно проведеною добудовою квартири АДРЕСА_1, зі збільшенням загальної площі до 85,3 кв.м. (а.с.102-103,т.1).

Однак, ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01.07.2010 року у справі № 2-2961/08 задоволено заяву прокурора про перегляд рішення у зв'язку із нововиявленими обставинами, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.03.2008 року по справі № 2-2961/08 - було скасовано (а.с.103 звор. - 104, т.1).

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01.07.2010 року закрито провадження в справі №2-7004/10 за позовною заявою ОСОБА_1 до Луцької міської ради про визнання права власності на самочинне будівництво, а саме нежитлове приміщення - офіс, розташований за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 85,3 кв.м. (а.с.105-106,т.1).

15.11.2010 року КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» за ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 за реєстраційним номером 14747079 на підставі Договору купівлі-продажу від 13.11.2006 року за реєстраційним №2914 посвідченим приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Котенко Л.О., що підтверджується Витягом про державну реєстрацію права власності від 15.11.2010 року №27996580, виданим КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» (а.с.107,т.1).

За Актом опису та арешту майна від 06.04.2009 року та додатком до Акту державного виконавця від 13.04.2009 року було описано, арештовано та передано на відповідальне зберігання ВАТ «Фольксбанк», а згодом - АТ «БМ Банк» нежитлове приміщення офісу по АДРЕСА_1.

З огляду на дані обставини, постановою державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Волинської області - Іщенко Г.С. від 08.05.2012 року ВП № 12201883 виконавчий документ (виконавчий напис № 508 виданий 27.03.2009 року) було повернуто стягувачу (а.с.108,т.1).

Також слід зазначити, що за Актом опису та арешту майна від 16.10.2013 року, складеного в межах ВП № 40959864, державний виконавець відділу державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції Пирога С.С, в присутності понятих описав на наклав арешт на квартиру АДРЕСА_1, та передав дану квартиру на відповідальне зберігання безпосередньо ОСОБА_1 - боржнику та позивачу по справі (а.с.109-110,т.1).

Відповідно до п.6 ч.1 ст.47 Закону України № 606-XIV (у чинній редакції) виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом має передати стягувачу, або майно, на яке необхідно звернути стягнення з метою погашення заборгованості (крім коштів), а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

В силу ч.1 ст.50 Закону України № 606-XIV, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Як наслідок, враховуючи вищенаведені норми Закону України № 606-XIV, встановлені обставини справи та постанову про повернення виконавчого документу стягувачу ВП № 12201883 від 08.05.2012 року, колегія суддів приходить до переконання, що Акт опису та арешту майна від 06.04.2009 року та Додаток «Акт державного виконавця» до Акту опису та арешту майна від 13.04.2009 року втратили свою юридичну силу, а тому у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Відповідно до частини першої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції не виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин не вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення, яке підлягає до скасування.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 17.08.2009 р. по справі № 2а-18656/09/0370 - скасувати.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство ''ВіЕс Банк'' про визнання нечинним акту опису та арешту майна - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя І.В. Глушко

Судді М.А. Пліш

В.Я. Макарик

Постанова складена в повному обсязі 19.05.2015 року.