Справа № 804/14941/14
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2015-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 травня 2015 рокусправа № 804/14941/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чепурнова Д.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Сафронової С.В.

за участю секретаря судового засідання: Олійник Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційні скарги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2014 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про скасування податкових повідомлень-рішень, рішення про застосування штрафних санкцій,-

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив скасувати податкові повідомлення-рішення № від 02.09.2014 року, № від 02.09.2014 року, № від 02.09.2014 року, вимогу про сплату боргу № від 02.09.2014 року, рішення про застосування штрафних санкцій № від 02.09.2014 року.

В обґрунтування позовних вимог посилається на безпідставність висновків податкового органу щодо допущених позивачем норм податкового законодавства, зокрема в частині недоведеності використання у власній господарській діяльності отриманої електроенергії при проведенні ремонтних робіт автотранспортних засобів в орендованих приміщеннях.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2014 року позов задоволено частково. Скасовано податкове повідомлення-рішення Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області № від 02.09.2014 року. В решті позовних вимог було відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ФОП ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просисть постанову суду в частині відмовлених позовних вимог скасувати та прийняти нове рішення яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Вказує на те, що судом першої інстанції не витребувані всі докази, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій з поставки електроенергії, крім того зазначає,що ВАТ «Павлоградське АТП» у 2012 -2014 роках взагалі не надавало послуг позивачу за укладеним договором, крім того відсутні докази того, що позивач отримував послуги з ремонту власного автотранспорту від третіх осіб.

Західно-Донбаська ОДПІ також подала апеляційну скаргу в якій просить постанову суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог скасувати та прийняти нову постанову якою відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В судовому засіданні апеляційної інстанції кожна із сторін підтримала вимоги викладені в апеляційних скаргах.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а податкового органу - без задоволення виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що з 07.07.2014 року по 25.07.2014 року податковим органом проведено документальну планову виїзну перевірку з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, утримання та перерахування до бюджету сум єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2013 р..

За результатами перевірки складено Акт № 68/10/04-10-17-03/19/.

Перевіркою встановлено порушення вимог п. 6 ст. 128 Господарського кодексу України, п.177.10 ст.177 Податкового кодексу, а саме неналежне ведення обліку доходів та витрат, а саме: в книзі обліку доходів і витрат (Форма №10) в графі 3 «Розмір отриманих доходів від здійснення діяльності (за день, місяць, квартал, рік)» відображено не фактично отримані доходи по датам їх отримання, а суми податкових зобов'язань за датами актів прийому-передачі виконаних робіт та датами податкових накладних; невідображення в книзі обліку доходів та витрат в графі 4 реквізитів документів, що підтверджують понесені витрати; незаповнення графи «Чистий дохід»; в графі 6 «Витрати виробництва та обігу, у тому числі, товарів, що реалізовані, товарно-матеріальних цінностей, що використані у виробництві продукції (грн.)» сума за рік, що перенесена в графу 4 Додатку 7 до Податкової декларації про майновий стан і доходи за 2011 р., не відповідає сумі щомісячних витрат, записаних в цій графі. Фактично сума витрат з січня по грудень 2011 року становить 344 251,10 грн., а в підсумковій строчці та в гр.4 Додатку 7 сума витрат становить 347430,00 грн. Таким чином, сума витрат за 2011 рік завищена на 3178,90 грн. (в т.ч. витрати на електроенергію 2 585,41 грн., відображені в гр.6 замість гр. 10 Книги обліку доходів і витрат); на зворотному боці 17 аркушу книги обліку доходів і витрати 15.05.2012 р. вписано витрати на придбання дизельного палива у розмірі 3 975,37 грн. без ПДВ, а згідно первинних документів на закупку дизельного палива 15.05.2012 р. у ПАТ «Укрнафта»,00135390, згідно накладних №№15005/7029, 15006/7029 придбано дизельного палива на суми 1686,74 грн. без ПДВ та 1842,80 грн. без ПДВ, що в сумі становить 3529,54 грн. Таким чином сума витрат за 2012 рік завищена на 445,83 грн.

Перевіркою встановлені взаємовідносини між Павлоградською міською радою та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 на підставі договору оренди земельної ділянки від 01.11.2010 р., відповідно до якого Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 надано в строкове платне користування земельну ділянку для обслуговування нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1.

Перевіркою встановлено, що нежитлові приміщення №8,9 загальною площею 177,6 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 перебувають у власності Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого КП «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації» №22316856 від 30.03.2009 р. Зазначене складське приміщення не може бути гаражем для автомобілів, які Фізична особа-підприємець використовує у своїй господарській діяльності за видом діяльності «вантажний автомобільний транспорт» та отримав доходи в перевіряємому періоді за надання транспортних послуг.

Перевіркою встановлені взаємовідносини між ВАТ «Енергопостачальна компанія «Дніпробленерго» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 на підставі договору про постачання електричної енергії від 12.07.2010 р. №999. Перевіркою встановлено: за договором №999 від 12.07.2010 року Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок в майстерні ФОП ОСОБА_1, розташованої за адресою: 51400, АДРЕСА_1; завищення валових витрат, а саме:за 2011 рік на 34060,01 грн.; за 2012 рік на 43265,07 грн.; за 2013 рік на 26240,01 грн. за рахунок помилок у веденні обліку витрат, що описано в п.2.1 акту та за рахунок включення до витрат сум оплати за електроенергію, що не пов'язано з господарською діяльністю ФОП ОСОБА_1 та отриманими доходами за видом діяльності «діяльність автомобільного вантажного транспорту».

Перевіркою встановлено порушення вимог п.177.2 ст. 177 Податкового кодексу, описані у п.2.1.2 акту перевірки - заниження оподатковуваного доходу за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2011 р. на загальну суму 34060,01 грн., за період з 01.01.2012 р. по 31.12.2012 на загальну суму 43265,07 грн., за період з 01.01.2013 р. по 31.12.2013 р. на загальну суму 26240,01 грн.

Перевіркою встановлено: заниження оподатковуваного доходу за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2011 р. на загальну суму 34 060,01 грн., за період з 01.01.2012 р. по 31.12.2012 р. на загальну суму 43 265,07 грн., за період з 01.01.2013 р. по 31.12.2013 р. на загальну суму 26 240,01 грн.; недоплата фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 податку на доходи фізичних осіб за 2011 рік у розмірі 5 110,01 грн.; недоплата фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 податку на доходи фізичних осіб за 2012 рік у розмірі 6 489,76 грн.; недоплата фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 податку на доходи фізичних осіб за 2013 рік у розмірі 3 936,01 грн.

Перевіркою встановлено: завищення податкового кредиту у сумі 19202 грн., у тому числі у тому числі за лютий 2011 р. у сумі 430 грн., за березень 2011 р. у сумі 636 грн., за квітень 2011 р. у сумі 1 694 грн., за травень 2011 р. у сумі 1 373 грн., за червень 2011 р. у сумі 51 грн., за липень 2011 р. у сумі 475 грн., за жовтень 2011 р. у сумі 1017 грн., за листопад 2011 р. у сумі 500 грн., за грудень 2011 р. у сумі 517 грн., за січень 2012 р. у сумі 500 грн., за лютий 2012 р. у сумі 545 грн., за березень 2012 р. у сумі 737 грн., а квітень 2012 р. у сумі 961 грн., за травень 2012 р. у сумі 1126 грн., за липень 2012 р. у сумі 1151 грн., за вересень 2012 р. у сумі 568 грн., за жовтень 2012 р. у сумі 757 грн., за листопад 2012 р. у сумі 568 грн., за січень 2013 р. у сумі 568 грн., за лютий 2013 р. у сумі 574 грн., за березень 2013 р. у сумі 597 грн., у квітні 2013 р. у сумі 500 грн. у травні 2013 р. у сумі 583 грн., у червні 2013 р. у сумі 578 грн., у липні 2013 р. у сумі 1105 грн., у жовтні 2013 р. у сумі 103 грн., у листопаді 2013 р. у сумі 215 грн., у грудні 2013 р. у сумі 205 грн.; сума зобов'язань звітного (податкового) періоду зменшувалася на суму податкового кредиту з податкових накладних, виписаних ВАТ «Дніпрообленерго», ПАТ «ДТЕК «Дніпрообленерго» Павлоградський РЕМ при продажу ФОП ОСОБА_1 електроенергії, що в подальшому не використовувалася в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Перевіркою встановлено: неправильність нарахування єдиного внеску на суму отриманого доходу, на який нараховується єдиний внесок і донараховано єдиного внеску на загальну суму 35 937,05 грн.

Актом перевірки встановлено порушення позивачем вимог пункту 6 статті 128 Господарського кодексу України №436-ІV від 16.01.2003 р. зі змінами та доповненнями, а саме неналежне ведення обліку доходів та витрат; вимог пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України, а саме заниження оподатковуваного доходу за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2013 р. в результаті чого за результатами перевірки донараховано податок на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності за перевіряє мий період на суму 15 535,78 грн.; вимог пп.198.3, пп.198.4 ст. 198, п.200.1 ст.200 Податкового кодексу, а саме завищення податкового кредиту, за рахунок чого занижено податок на додану вартість за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2013 р. на загальну суму - 19 202 грн., у тому числі за лютий 2011 р. у сумі 430 грн., за березень 2011 р. у сумі 636 грн., за квітень 2011 р. у сумі 1 694 грн., за травень 2011 р. у сумі 1 373 грн., за червень 2011 р. у сумі 51 грн., за липень 2011 р. у сумі 475 грн., за жовтень 2011 р. у сумі 1017 грн., за листопад 2011 р. у сумі 500 грн., за грудень 2011 р. у сумі 517 грн., за січень 2012 р. у сумі 500 грн., за лютий 2012 р. у сумі 545 грн., за березень 2012 р. у сумі 737 грн., а квітень 2012 р. у сумі 961 грн., за травень 2012 р. у сумі 1126 грн., за липень 2012 р. у сумі 1151 грн., за вересень 2012 р. у сумі 568 грн., за жовтень 2012 р. у сумі 757 грн., за листопад 2012 р. у сумі 568 грн., за січень 2013 р. у сумі 568 грн., за лютий 2013 р. у сумі 574 грн., за березень 2013 р. у сумі 597 грн., у квітні 2013 р. у сумі 500 грн. у травні 2013 р. у сумі 583 грн., у червні 2013 р. у сумі 578 грн., у липні 2013 р. у сумі 1105 грн., у жовтні 2013 р. у сумі 103 грн., у листопаді 2013 р. у сумі 215 грн., у грудні 2013 р. у сумі 205 грн.; вимог п.44.1, п.44.3 ст.44, п.177.10 ст.177 Податкового Кодексу, а саме не забезпечено зберігання та не надано на перевірку документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства за період з 01.10.2011 р. по 31.12.2013 р.; вимог п.51.1 ст.51, пп.176.2 «б» п.176.2 ст. 176 Податкового кодексу, а саме - податкові розрахунки сум доходу нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, а також сум нарахованого та утриманого з них податку (відомості за формою 1ДФ) до Західно-Донбаської ОДПІ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області надано в неповному обсязі; вимог абз.1,2, п.2 ст.6, абз.2 п.1 ст.7 Закону України від 08.07.2010 р. №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», а саме заниження сум єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на суму 35 937,05 грн.

На підставі вказаного акту перевірки податковим органом 02.09.2014 року були винесені податкові повідомлення-рішення форми «Р» за №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб що сплачуються фізичними особами за результатами декларування на суму 19 419,73 грн. з яких 15 535,78 грн. основного платежу та 3 883,95 грн. за штрафними санкціями; №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість з вироблених у Україні товарів (робіт, послуг) у сумі 22 957,50 грн. з яких 19 202 грн. основний платіж та 3 755,50 грн. штрафні санкції; податкове повідомлення-рішення №, яким нараховані штрафні санкції у сумі 510 грн., направлена вимога про сплату боргу (недоїмки) № від 02.09.2014 р. зі сплати єдиного внеску, якою донараховано єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 35 937,05 грн. та прийнято рішення № від 02.09.2014 р. про застосування штрафних санкцій, яким нараховані штрафні санкції у сумі 1 796,85 грн.

Відмовляючи у задоволенні позов суд першої інстанції виходив з того, що списання один раз на місяць запчастин не є доказом здійснення ремонтних робіт в майстерні протягом цілого місяця, приймаючи до уваги невелику чисельність таких запчастини та комплектуючих, а подекуди і взагалі відсутність такого акту списання в місяці, за який зокрема було сплачено за електроенергію. Позивачем всупереч положенням статті 71 КАС України не надано неспростовних та беззаперечних доказів того, що електроенергія, за яку сплачено у 2011-2013 роках була спожита позивачем саме у процесі здійснення господарської діяльності.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно з пунктом 177.2 статті 177 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Відповідно до пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом ІІІ цього Кодексу.

Згідно з пунктом 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються з: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 138.8 Податкового кодексу України собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, у тому числі і витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

При цьому, для того, щоб зменшити розмір валового доходу на витрати, які пов'язані з його отриманням необхідно, щоб такі витрати повинні бути оплаченими, товар (роботи, послуги) повинні бути отримані, витрати повинні бути пов'язаними з отриманням доходу.

Таким чином, у фізичної особи-підприємця виникає право відносити витрати з придбання електричної енергії, виключно у разі якщо такі витрати прямо пов'язані з наданням послуг у сфері основного виду господарської діяльності.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що податковим кредитом є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Для перевірки правильності визначення витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходу податковим органом використано відомості, відображені в деклараціях про доходи фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, надані для перевірки первинні документи, що підтверджують витрати, банківські документи про рух коштів на рахунку, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, акти списання дизельного палива, акти списання запасних частин та комплектуючих на власні автомобілі, відомості нарахування заробітної плати та утримань з неї, акти виконаних робіт, відомості книги обліку доходів та витрат фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

Підставою для висновку податкового органу про завищення валових витрат, завищення податкового кредиту та заниження єдиного внеску стало включення до витрат та до податкового кредиту, сум оплати за електроенергію, що не пов'язано з господарською діяльністю позивача та отриманими доходами за видом діяльності «діяльність автомобільного вантажного транспорту».

ФОП ОСОБА_1 було укладено договір оренди земельної ділянки від 01.11.2010 року для обслуговування нежитлових приміщень, що перебувають у власності зазначеного підприємця за адресою: АДРЕСА_1. Відповідно договору купівлі-продажу позивачу належать нежитлові приміщення №8,9 загальною площею 177,6 кв.м. у будівлі складу цегляного, загальною площею 1084,5 кв.м., зазначеного за планом під літерою «Н».

12.07.2010 року між позивачем та ВАТ «Енергопостачальна компанія «Дніпрообленерго» було укладено договір №999 про постачання електричної енергії за цією ж адресою на майстерні ФОП ОСОБА_1

На виконання договору позивачем отримано та спожито електроенергії згідно первинних документів: актів приймання-передавання товарної продукції та рахунків.

Позивач відносив до валових витрат суми оплати за електроенергію у сумі 33 466,52 грн. за 2011 рік, 42 819,24 грн. за 2012 рік, 26 240,01 грн. за 2013 рік, обґрунтовуючи це тим, що надана електроенергія використовується у господарській діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, що призвело, на погляд податкового органу, до заниження оподатковуваного доходу на 34 060,01 грн. за 2011 рік, на 43 265,07 за 2012 рік, на 26 240,01 за 2013 рік.

Позивачем в суму податкового кредиту за звітний період включені суми податку на додану вартість по договірним відносинами з ВАТ «Енергопостачальна компанія «Дніпрообленерго» та ПАТ «ДТЕК «Дніпрообленерго» Павлоградський РЕМ , що підтверджується відповідними податковими накладними.

Отже, позивачем, у перевіряємому періоді при визначенні суми ПДВ , що підлягала сплаті до бюджету, сума зобов'язань зменшувалась на суму податкового кредиту з податкових накладних, виписаних ВАТ «Дніпрообленерго» та ПАТ «ДТЕК «Дніпрообленерго» Павлоградський РЕМ при продажу електроенергії, що в подальшому, на погляд податкового органу, не використовувалась в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з реєстраційними даними видами господарської діяльності позивача є вантажний автомобільний транспорт, технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів, роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами.

Перевіркою була встановлена неможливість використання зазначених приміщень у господарській діяльності фізичної особи-підприємця, а саме було обстежено місцезнаходження складського приміщення за адресою : АДРЕСА_1. В ході обстеження встановлено, що розмір даного приміщення не дозволяє використовувати дане приміщення, як гараж для автотранспортних засобів фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 чи майстерню для ремонту зазначених автотранспортних засобів. Перевіркою ж первинних документів - банківських документів, актів виконаних робіт, податкових накладних не було встановлено отримання доходів позивачем від діяльності майстерень.

Відмовляючи у задоволенні позову суд вказував на те, що відповідно до договору №103-ПО від 01.10.2010 року укладеного позивачем з ВАТ «Павлоградське АТП» останній зобов'язується виконати наступні роботи (надати послуги): проведення щозмінного передрейсового та післярейсового медичного огляду водіїв автотранспортних засобів, забезпечення належного випуску автотранспортних засобів на лінію шляхом щоденної перевірки їх технічного стану механіком з відміткою у путьовому листі, надати ремонтну базу для проходження ТО-1, ТО-2, затвердженого замовником і парковку дорожньо-транспортного засобу, забезпечення технічного обслуговування і ремонт транспортних засобів, забезпечення стоянки транспортних засобів, проведення інструктажу.

В якості підтвердження використання електроенергії в господарській діяльності позивачем надано акти списання товарно-матеріальних цінностей, а саме запчастин та комплектуючих. З наданих актів вбачається, що вони складені у кількості один акт на один місяць. На думку суду першої інстанції списання один раз на місяць запчастин не є доказом здійснення ремонтних робіт в майстерні протягом цілого місяця, приймаючи до уваги невелику чисельність таких запчастини та комплектуючих, а подекуди і взагалі відсутність такого акту списання в місяці, за який зокрема було сплачено за електроенергію.

В той же час суд першої інстанції не звернув уваги на той факт, що зазначений договір №103-ПО від 01.10.2010 діяв лише до 31.12.2011 року, крім того первинні документи щодо надання послуг з ремонту автомобільного транспорту за вказаним договором відсутні, окрім надання послуг з передрейсового медичного огляду та передрейсового технічного огляду

Крім того наявність договору №103-ПО від 01.10.2010 року не позбавляла позивача можливості самостійно здійснювати ремонті роботи автотранспортних засобів в орендованих приміщеннях, враховуючи, що основним видом діяльності позивача є вантажний автомобільний транспорт, технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів, роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами, тобто вказана діяльність безпосередньо пов'язана з його господарською діяльністю, що також підтверджується актами списання товарно-матеріальних цінностей, а саме запчастин та комплектуючих, при цьому їх кількість та періодичність не може свідчити про відсутність проведення ремонтних робіт, враховуючи особливість господарської діяльності, яка проводиться позивачем.

Зазначені факти є достатніми підставами вважати використання у 2011-2013 спожитої позивачем електроенергії саме у процесі здійснення власної господарської діяльності.

В той же час згідно з п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Підпунктом 198.3 ст.198 ПК України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 даного кодексу, та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

При цьому, право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Датою виникнення права платника податку на податковий кредит відповідно до п. 198.2 ст.198 ПКУ вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п.201.6 ст.201 ПК України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

У відповідності до приписів п.201.1, п.201.4., п.201.10, ст.201 ПК України платник податку зобов'язаний виписати податкову накладну у двох екземплярах та надати покупцю податкову накладну, що має містити визначені за законом певні реквізити, у т. ч. ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні.

Відповідно до п.п. 198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу).

У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до п.200.1-200.4 ст.200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті і перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом, а при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем товарів/послуг, а залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Відповідно до частини 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини першої статті 9 зазначеного Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

Колегія суддів зазначає, що наявність у позивача податкових та видаткових накладних, на підставі яких відповідні суми ПДВ у складі вартості придбаних товарів, послуг були включені до податкового кредиту, ФОП ОСОБА_1 цілком правомірно включив суми податку на додану вартість по отриманим послугам до складу податкового кредиту оскільки його право на податковий кредит підтверджується єдиним і належним, з точки зору діючого законодавства, доказом.

Первинні бухгалтерські документи свідчать про фактичне отримання позивачем послуг з електроенергії та використання її у власній господарській діяльності, що відображено в бухгалтерському обліку та інших документах, які були надані позивачем до податкового органу до проведення перевірки.

Зазначені первинні бухгалтерські документи відповідають вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

За таких обставин колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про правомірність прийнятих податкових повідомлень-рішень від 02.09.2014 року № та № про нарахування податку на доходи фізичних осіб та податку на додану вартість.

Враховуючи відсутність протиправного віднесення позивачем витрат на електричну енергію є як наслідок і безпідставне донарахування позивачу єдиного внеску на загальну суму 35 937,05 грн. та застосування штрафних санкцій, у сумі 1 796,85 грн.

В той же час колегія судді погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність порушень з боку позивача вимог пункту 44.1, 44.7 статті 44, пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України, які полягають в ненаданні до перевірки первинних документів, що стосуються розрахунків по еквайрінгу, окрім сплати за дизельне пальне та сплати податків та зборів, а саме згідно яких документів та кому перераховувалися суми з рахунку підприємця, оскільки податковим органом, не зазначено яким чином суми за цими розрахунками були відображені позивачем при формуванні показників податкової звітності, чи взагалі такі суми були відображені, та на що вплинуло їх ненадання і доводи апеляційної скарги податкового органу в цій частині висновку суду першої інстанції не спростовують.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів приходить до висновку про дотримання ФОП ОСОБА_1 умов для формування податкового кредиту та про відсутність у податкового органу підстав для здійснення оспорюваних донарахувань.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ФОП ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог скасуванню з прийняттям нового рішення в цій частині про задоволення позовних вимог.

Керуючись п.3 ч.1 ст. 198, ст.ст. 202, 205, 207 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2014 року в частині відмовлених позовних вимог скасувати та прийняти нову постанову.

Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № від 02.09.2014 року, № від 02.09.2014 року, вимогу про сплату боргу № від 02.09.2014 року, рішення про застосування штрафних санкцій № від 02.09.2014 року.

В решті постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2014 року - залишити без змін.

Стягнути з Державного бюджету на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1096 грн. 20 коп.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі.

В повному обсязі постанова складена 18 травня 2015 року.

Головуючий: Д.В. Чепурнов

Суддя: В.Ю. Поплавський

Суддя: С.В. Сафронова