Справа № 370/108/15-а
Суддя: Тандир О. В.
Дата ухвалення: 2015-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" квітня 2015 р. Справа № 370/108/15-а

Суддя Макарівського районного суду Київської області Тандир О.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Макарівської селищної ради Київської області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2, про визнання рішення ради незаконним, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, (далі - позивач) звернувся до суду із позовом до Макарівської селищної ради Київської області (далі - Макарівська селищна рада, відповідач), в якому зазначивши третою особою без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2, просив визнати рішення селищної ради від 29.05.2014 року «Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність» в частині надання такого дозволу ОСОБА_2, незаконним.

В обґрунтування вимог позивач вказав, що рішенням Макарівської селищної ради Київської області № 327-18-V йому було надано дозвіл на виготовлення технічної документації для передачі земельної ділянки у власність площею 0,15 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по АДРЕСА_1. У зв'язку з відсутністю коштів позивач не мав можливості зайнятися процесом приватизації земельної ділянки, а саме виготовленням технічної документації для передачі вищезазначеної земельної ділянки у власність. Проте, з моменту отримання земельної ділянки і до теперішнього часу позивач її обробляє. На даній земельній ділянці ним було споруджено фундамент для будівництва житлового будинку.

На початку 2014 року позивач все ж таки вирішив розпочати приватизацію наданої земельної ділянки та з цією метою звернувся до землевпорядної організації для виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку. Проте, виготовити технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку позивач не має можливості, оскільки Макарівська селищна рада Київської області без прийняття рішення про вилучення у нього раніше наданої земельної ділянки передала її громадянину ОСОБА_3, та на неї присвоєний кадастровий номер, який також лічиться за вищезазначеним громадянином.

В подальшому, а саме у вересні 2014 року з метою вирішення земельного спору та підтвердження права на набуття права власності на надану позивачу земельну ділянку він звернувся до Макарівської селищної ради Київської області.

Проте, незважаючи на наявність не скасованого рішення Макарівської селишної ради Київської області № 327-18-V від 20.11.2007 року, яким позивачеві було надано дозвіл на виготовлення технічної документації для передачі земельної ділянки у власність, постійною комісію Макарівської селищної ради з питань агропромислового комплексу та регулювання земельних відносин від 14 жовтня 2014 року було рекомендовано відмовити мені у наданні дозволу на виготовлення технічної документації для передачі земельної ділянки у власність у зв'язку з наявністю на земельній ділянці об'єкту незавершеного будівництва та у зв'язку з тим, що на частину вищевказаної земельної ділянки присвоєно кадастровий номер.

За викладених вище обставин позивач вважає, що рішення Макарівської селищної ради Київської області про надання дозволу громадянину ОСОБА_3, на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку має бути визнано незаконним на підставі ст.12, 116, 118 ЗК України, а також ч. 5 ст. 116 цього ж Кодексу, відповідно до якої надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Отже, виходячи з вищевикладеного позивач вважає, що оскільки Макарівською селищною радою Київської області не було юридично оформлено припинення права позивача на набуття права власності на земельну ділянку площею 0,15 га, яка також вказана ділянка не вилучалася з його користування у передбачений ЗК України спосіб, тому без прийняпя такого рішення Макарівського селищна рада не вправі була приймати рішення про надання цієї ж земельної ділянки іншим особам, в даному випадку громадянину ОСОБА_2.

Також позивач зазначив, що оскільки про рішення Макарівської селищної ради Макарівського району Київської області про надання дозволу громадянину ОСОБА_2 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку він дізнався лише у 2014 році, тому вважає, що не пропустив строк звернення до суду.

У судовому засіданні позивач та його представник вимоги за позовом підтримали, просили їх задовольнити із вказаних у ньому підстав.

Представники відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили, вказали, пред'явлений позов є таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Оскаржуване позивачем рішення про надання дозволу на виготовлення технічної документації для передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_2 Макарівською селищною радою не приймалося.

29.05.2014 року Макарівською селищною радою було прийнято рішення за № 599-44-УІ «Про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність», яким було надано дозвіл гр. ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0700 га, яка розташована в АДРЕСА_2, у власність для ведення особистого селянського господарства. Дане рішення прийняте з дотриманням вимог Земельного кодексу України, зокрема, ст.ст. 12, 42, 81, 116, 118, 120, 121 та Перехідних положень, на підставі поданих ОСОБА_2 документів. Підстав для відмови, передбачених ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, у Макарівської селищної ради не було.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що прийняте рішення не відповідає вимогам закону та порушує його права як користувача землі. При цьому, Позивач вказав на цілий ряд правових норм, які регулюють земельні правовідносини, та які, на його думку, були порушені Макарівською селищною радою під час прийняття згаданого ним рішення.

Однак, вказані Позивачем підстави, за яких рішення Макарівської селищної ради не відповідає вимогам закону та порушує його права є необгрунтованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Окрім цього, згідно п. «г» ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України, захист прав громадян на та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Таким чином, для того, щоб визнати недійсним правовий акт індивідуальної дії органу місцевого самоврядування необхідно, щоб він одночасно суперечив вимогам закону та порушував права інших осіб.

Позивач, ОСОБА_4, в поданому ним позові вказує на те, що відповідач порушив його право користування земельною ділянкою площею 0,15 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по АДРЕСА_1. Вищезгадану земельну ділянку позивач обробляє та спорудив на ній фундамент для будівництва житлового будинку на підставі рішення Макарівської селищної ради від 30.11.2007 № 327-11-2007 «Про надання дозволів на виготовлення технічної документації для передачі земельних ділянок у власність».

Однак, Макарівська селищна рада жодним чином не порушила прав позивача на вищезгадану земельну ділянку, оскільки ця ділянка а ні у власність а ні у корситування позивачу не надавалась.

Відповідно до ст. 125 ЗКУкраїни право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно з ст. 126 цього Кодексу право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

До 01.01.2013 року основним документом, який посвідчував права на землю був державний акт на право власності на земельну ділянку.

З 01.01.2013 року нова редакція Закону України «Про державну реєстрацію речових прав не нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що право власності, серед іншого, на земельні ділянки посвідчує свідоцтво про право власності на нерухоме майно, головним завданням якого є підтвердження виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Також з 01.01.2013 року набув чинності Закон України «Про державний земельний кадастр», відповідно до якого видання державних актів на право власності на земельну ділянку припиняється. Натомість документом, що посвідчує право власності, стало свідоцтво на право власності. У разі потреби, підтвердити своє право власності на земельну ділянку можна витягом: з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно або Державного земельного кадастру.

Тож, на сьогодні, для посвідчення права власності на земельну ділянку чи права користування нею, потрібно мати такі документи: державний акт; витяг про реєстрацію права на ділянку; свідоцтво про право власності; договір оренди; договір суперфіцію.

Отже, обставини, які зазначені позивачем в позові щодо наявності у нього права власності чи права користування земельною ділянкою, мають бути підтверджені певними документами, що передбачені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування, зокрема, витягом з рішення Макарівської селищної ради від 30.11.2007 № 327-18-У «Про надання дозволів на виготовлення технічної документації для передачі земельних ділянок у власність» чи будь-якими іншими доказами, які не визначені вказаними вище нормами.

Таким чином, Позивач не має законного права власності чи права користування земельною ділянкою, яка ним обробляється та на якій ним було зведено фундамент для будівництва житлового будинку, а тому його право щодо землі не може бути порушено внаслідок прийняття рішення селищною радою, оскільки позивач не має передбаченого законом обсягу прав щодо володіння та користування згаданою ним земельною ділянкою.

Представник третьої особи у засіданні проти задоволення позову заперечив, вказав, що позивач зазначає, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам закону та порушує його права, як користувача землі. При цьому позивач вказав на цілий ряд нормативно правових норм, які спрямовані на врегулювання земельних правовідносин та які на думку останнього були порушенні відповідачем під час прийняття оскаржуваного рішення.

Із наявних документів у матеріалах справи вбачається, що відповідач не надавав позивачу жодним із рішень прав власності чи користування земельною ділянкою, а отже при правильному розумінні вбачається, що права позивача, щодо володіння чи користування земельною ділянкою оскаржуваним рішенням не можуть ніяким чином порушуватись.

Позивач в позові не виклав жодної обставини, яким чином Рішення Макарівської селищної ради Київської області» №599-44-VI від 29 травня 2014 року «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність третій особі для ведення особистого селянського господарства в межах АДРЕСА_2 порушує права та інтереси позивача якому рішенням Макарівської селищної ради Київської обл. №327-18-V надано земельну ділянку по АДРЕСА_1.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Рішенням Макарівської селищної ради Київської області № 327-18-V ОСОБА_4, було надано дозвіл на виготовлення технічної документації для передачі земельної ділянки у власність площею 0,15 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по АДРЕСА_1.

Посилання позивача на те, що на даній земельній ділянці ним було споруджено фундамент для будівництва житлового будинку матеріалами справи не підтверджується.

На початку 2014 року позивач звернувся до землевпорядної організації для виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, проте, виготовити вказану технічну документацію землевпорядна організація не має змоги, оскільки Макарівська селищна рада Київської області передала вказану земельну ділянку у власність ОСОБА_3, та на неї присвоєний кадастровий номер, який також лічиться за вищезазначеним громадянином.

Як встановлено судом, 29.05.2014 року Макарівською селищною радою було прийнято рішення за № 599-44-УІ «Про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність», яким було надано дозвіл гр. ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0700 га, яка розташована в АДРЕСА_2, у власність для ведення особистого селянського господарства.

14.10.2014 року земельною комісією Макарівської селищної ради позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність по АДРЕСА_3, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських споруд, площею 0,15 га.

Вирішуючи вимоги за даним позовом, суд керується наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Окрім цього, згідно п. «г» ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України, захист прав громадян на та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

А відповідно до ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Таким чином, для визнання недійсним правового акту індивідуальної дії органу місцевого самоврядування необхідно, щоб він одночасно суперечив вимогам закону та порушував права інших осіб.

Позивач, ОСОБА_4, як на підставу позову вказує на те, що відповідач порушив його право користування земельною ділянкою площею 0,15 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по АДРЕСА_1, яку позивач обробляє та спорудив на ній фундамент для будівництва житлового будинку на підставі рішення Макарівської селищної ради від 30.11.2007 № 327-11-2007 «Про надання дозволів на виготовлення технічної документації для передачі земельних ділянок у власність».

Однак, Макарівська селищна рада жодним чином не порушила прав позивача на вищезгадану земельну ділянку, оскільки позивач не мав а ні права користування вказаною земельною ділянкою, а ні права власності на неї.

Відповідно до ст. 125 ЗК України (у редакції на час надання радою дозволу на виготовлення технічної документації) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Згідно з ст. 126 цього ж Кодексу у відповідній редакції, право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону.

Документів, що підтверджують право власності на земельну ділянку, або ж право користування нею, позивач суду не надав.

Витяг з рішення Макарівської селищної ради від 30.11.2007 № 327-18-У «Про надання дозволів на виготовлення технічної документації для передачі земельних ділянок у власність» є актом індивідуальної дії і не створює, змінює чи припиняє юридичних фактів, окрім надання позивачеві дозволу на розробку технічної документації із землеустрою.

Таким чином, враховуючи викладене, рішення Макарівської селищної радои від 29.05.2014 року за № 599-44-УІ «Про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність», яким було надано дозвіл гр. ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0700 га, яка розташована в смт АДРЕСА_2, у власність для ведення особистого селянського господарства ніяким чином не порушує прав та законних інтересів позивача щодо володіння, користування чи розпорядження земельною ділянкою, а також прийняте з дотриманням вимог Земельного кодексу України, зокрема, ст.ст. 12, 42, 81, 116, 118, 120, 121 та Перехідних положень ЗК України.

Посилання позивача на те, що він фактично користувався вказаною земельною ділянкою не має правового значення у даному випадку, оскльки ЗК України не передбачає «фактичного» користування земельною ділянкою, а відтак це право не може бути захищене у судовому порядку.

Разом із тим, відповідач надав дозвіл ОСОБА_4, «на виготовлення технічної документації для передачі земельної ділянки у власність площею 0,15 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по АДРЕСА_1, при цьому оскаржуваним рішенням Макарівської селищної ради Київської області» №599-44-VI від 29 травня 2014 року «про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою «щодо відведення земельної ділянки у власність третій особі для ведення особистого селянського господарства в межах АДРЕСА_2, тобто за іншою адресою, що додатково підтверджує те, що права позивача в даному випадку не порушуються.

Посилання позивача на те, що Макарівською селищною радою Київської області не було юридично оформлено припинення права позивача на набуття права власності на земельну ділянку площею 0,15 га, яка також вказана ділянка не вилучалася з його користування у передбачений ЗК України спосіб, судом відхиляються, оскільки, як було зазначено вище, позивач не набув а ні права користування, а ні права власності на земельну ділянку.

Строк звернення до адміністративного суду, встановлений ст. 99 КАС України, не є пропущеним, так як позивач дізнався про порушення своїх прав лише у жовтні 2014 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 94 КАС України судові витрати з відповідача стягненню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6, 9, 17, 158-163, 167, 185, 186 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Макарівської селищної ради Київської області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2, про визнання рішення ради незаконним - залишити без задоволення.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через суд, що її ухвалив, протягом 10 днів з моменту її проголошення, а особами, що не були присутні при її проголошенні - з моменту отримання її копії.

Постанова суду набирає законної сили по закінченню строку на її оскарження, у разі, якщо не подано апеляційну скаргу. В інакшому випадку - після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий О.В. Тандир