Справа № 804/3662/15
Суддя: Барановський Роман Анатолійович
Дата ухвалення: 2015-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

06 квітня 2015 р. Справа № 804/3662/15

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Барановського Р. А.

при секретарі Канівець К.В.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Кравченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську клопотання представника відповідача по справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії , -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м.Дніпропетровська, у якому просить:

визнати протиправними дії Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська у вигляді позбавлення позивача права на приватизацію квартири відповідно до Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду", яку ОСОБА_3 займає на підставі ордеру №140 від 18.09.2001р.;

визнати протиправним та скасувати рішення Квартирно-експлуатаційного відділу м.Дніпропетровська від 02.02.2015р. №532 про відмову ОСОБА_3 в оформленні передачі у приватну власність квартири АДРЕСА_1;

зобов'язати Квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпропетровська вжити заходів, передбачених Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду" щодо приватизації квартири АДРЕСА_1, яку ОСОБА_3 займає на підставі ордеру №140 від 18.09.2001р.

06.04.2015р. у судовому засідання представник відповідача звернувся до суду із клопотанням про закриття провадження по справі

Зазначене клопотання відповідач обгрунтовує тим, що у даному випадку між сторонами існує спір приватного характеру, а саме - захист права конкретної фізичної особи на одержання житла у приватну власність шляхом приватизації, що виключає розгляд даного спору в порядку адміністративного судочинства, визначено п. 1 ч. 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України.

Представник позивача проти заявленого клопотання заперечував.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши думку присутніх представників сторін, суд дійшов висновку про обґрунтованість позиції Квартирно-експлуатаційного відділу м.Дніпропетровська, згідно якої дану справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, провадження у справі підлягає закриттю, виходячи з наступного.

Справа в адміністративному суді може бути порушена за наявності між сторонами публічно-правового спору, оскільки у розумінні статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод (стаття 2, частина 1, пункт 1 частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України).

З наведених норм права випливає, що позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Проте ці рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин.

Так, із матеріалів позовної заяви вбачається спір про приватизацію квартири.

Відповідно до ст. 9 Житлового кодексу України громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків), державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Статтями 1, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин. Приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалі, сараїв та ін..) державного житлового фонду та користь громадян України, яка включає в себе ряд заходів, в тому числі прийняття відповідних рішень.

Згідно до ч.2 ст. 16 Цивільного кодексу України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути в тому числі - визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно з частиною першою статті 15 Цивільного процесуального кодексу України справи у спорах про захист порушених, невизнаних або оспорюваних інтересів, що виникають із житлових правовідносин розглядаються за правилами цивільного судочинства, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Так, відповідно до ст. 2 Житлового кодексу Української РСР завданнями житлового законодавства Української РСР є регулювання житлових відносин з метою забезпечення гарантованого Конституцією СРСР і Конституцією Української РСР права громадян на житло, належного використання і схоронності житлового фонду, а також зміцнення законності в галузі житлових відносин.

В широкому розумінні житловими правовідносинами вважаються будь-які відносини, що складаються навколо спеціального об'єкта - житла.

При цьому, виділяють шість основних видів житлових відносин:

1) відносини щодо користування жилими приміщеннями на підставі договору найму або за іншими підставами;

2) відносини в галузі забезпечення громадян жилими приміщеннями;

3) відносини щодо користування службовими жилими приміщеннями, гуртожитками, іншими спеціалізованими жилими приміщеннями (жилими будинками);

4)відносини, що виникають у галузі управління, експлуатації, забезпечення схоронності і ремонту житлового фонду;

5) відносини, що виникають у зв'язку з будівництвом і набуттям у власність житлового будинку або його частини;

6) відносини, пов'язані з житлово-комунальним обслуговуванням громадян.

Відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і (береженім існуючого житла та формування ринкових відносин. Приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

У пункті 13 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 № 8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» вказано, що справи у спорах про захист порушених, невизнаних або оспорюваних інтересів, що виникають із житлових правовідносин, згідно з частиною першою статті 15 Цивільного процесуального кодексу України від і 8 березня 2004 року № 1618-1V розглядаються за правилами цивільного судочинства, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. З огляду на положення частини другої статті 17 КАС України спори, в яких урегульовані нормативно визначеною процедурою управлінські дії суб'єкта владних повноважень, пов'язані з реалізацією житлових прав фізичних осіб (щодо обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, нагляду і контролю за забезпеченням реалізації права громадян України на житло, додержання правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків тощо), є публічно-рановими і розглядаються за правилами адміністративного судочинства.

Зазначена правова позиція також узгоджується із положеннями Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 р. № 3 "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ".

Згідно пункту 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ" від 01.03.2013 № 3 зазначає, що підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства спори щодо права особи на житло (приватизація житла, взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або зняття із такого обліку, надання житла, користування жилим приміщенням у будинку державного чи приватного жилого фонду, житлово-будівельних кооперативів, у гуртожитках, встановлення автономного опалення у приміщенні державного житлового фонду, зняття з реєстраційного обліку місця проживання за наявності спору, зобов'язання органу влади чи органу місцевого самоврядування здійснити необхідні дії щодо утримання у належному стані житлового будинку, виселення, а також спори щодо забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків (стаття 25 Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" від 04.09.2008 № 500-VI) тощо). Такі спори є житловими (цивільними) спорами, незалежно від участі у справі як відповідача суб'єкта владних повноважень.

Таким чином, із матеріалів поданого ОСОБА_3 позову вбачається, що спір між сторонами виник у сфері захисту житлових прав позивача - гр. ОСОБА_3 та не містить ознак адміністративного позову, при цьому, спір про захист права конкретної фізичної особи є не публічним, а приватно-правовим.

Юридичні особи публічного права, у даному випадку - Квартирно-експлуатаційний відділ м.Дніпропетровська, можуть виступати учасниками цивільних відносин (ст.ст. 2, 80 Цивільного кодексу України), і розгляд такого спору між ними проводиться за правилами цивільного судочинства.

Отже, правовідносини, що склалися між сторонами, є лише цивільно-правовими та не можуть бути предметом спору у адміністративному процесі, оскільки в даному випадку в наявності приватно-правовий житловий спір.

Та обставина, що відповідачами у справі є суб'єкти владних повноважень не змінює правову природу спірних правовідносин та не робить даний спір публічно-правовим, оскільки вимоги позивача не стосуються захисту його прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин.

Згідно з ч. 1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ч.2 ст.157 Кодексу адміністративного судочинства України, суд роз'яснює позивачеві, що розгляд такої справи за його позовом віднесений до юрисдикції місцевого загального суду і здійснюється в порядку цивільного процесуального законодавства.

На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 17, 157, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Клопотання Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська - задовольнити.

Закрити провадження у справі №804/3662/15 за позовом ОСОБА_3 до Квартирно-експлуатаційного відділу м.Дніпропетровська про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії.

Роз'яснити позивачу право на звернення з таким позовом до суду в порядку цивільного судочинства.

Роз'яснити позивачу, що згідно ч.3 ст.157 Кодексу адміністративного судочинства України, повторне звернення з тією самою позовною заявою не допускається.

Ухвала суду набирає законної сили та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, передбачені статтями 186 та 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 цього Кодексу, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст ухвали складено 14 квітня 2015 року.

Суддя (підпис) Р.А. Барановський
Ухвала не набрала законної сили станом на 14.04.15 Суддя З оригіналом згідно Судя Р.А. Барановський Р.А. Барановський