Справа № 815/1159/15
Суддя: Харченко Ю. В.
Дата ухвалення: 2015-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1159/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2015 року м.Одеса

У залі судових засідань №29

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Харченко Ю.В.

При секретарі Кипаренко Н.Ю.

Розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, Малиновського РВ ГУМВС України в Одеській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання незаконними та скасування Наказів від 25.12.2014р. №4239, від 22.01.2015р. №45 о/с про звільнення оперуповноваженого СДСБЕЗ Малиновського РВ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ, поновлення на посаді оперуповноваженого СДСБЕЗ Малиновського РВ ГУМВС України в Одеській області, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, та зобов'язання відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить суд визнати незаконними та скасувати Накази Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області від 25.12.2014р. №4239, від 22.01.2015р. №45 о/с про звільнення оперуповноваженого СДСБЕЗ Малиновського РВ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ, поновити ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого СДСБЕЗ Малиновського РВ ГУМВС України в Одеській області, стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 22.01.2015р. по датку фактичного поновлення на роботі, та зобов'язати відшкодувати ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 15000грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що Постановою Малиновського районного суду м.Одеси від 26.01.2015р. по справі №521/539/15-п, закрито провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП України, відповідно до п.1 ст.247 КУпАП України, у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Також, позивач наголошує, що незаконні дії відповідача призвели до моральних страждань, у зв'язку з тим, що ОСОБА_1 працював в органах внутрішніх справ більше 10 років, має звання майора міліції, був звільнений з роботи за надуманими обставинами, які ганьблять честь, гідність та ділову репутацію офіцера. Вказані обставини стали відомі широкому колу осіб, у тому числі колегам позивача, що спричинило негативну суспільну думку про нього та завдано душевних страждань. ОСОБА_1 зазначає, що він втратив душевний спокій, перебуває у роздратованому стані. У зв'язку з втратою роботи був змушений докладати певних зусиль для пошуків роботи, яка б дала змогу заробляти грошові кошти для утримання родини.

Відповідач - Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, з позовними вимогами не погоджується та вважає їх необґрунтованими з підстав, викладених у письмових поясненнях на адміністративний позов (від 20.03.2015р. вхід.№6923/15), наголошуючи, зокрема, на правомірності винесення оскаржуваних Наказів Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області від 25.12.2014р. №4239, від 22.01.2015р. №45 о/с про звільнення оперуповноваженого СДСБЕЗ Малиновського РВ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ, оскільки позивачем порушено вимоги ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, п.2.5, розділу ІІ п.2.2, розділу IV п.1.1 Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджених Наказом МВС України від 22.02.2012р. №155, доручення ГУМВС України в Одеській області від 08.08.2013р. №225 «Про додаткові заходи щодо недопущення надзвичайних подій серед особового складу органів внутрішніх справ області, пов'язаних з транспортними засобами», що виразилось у керуванні 25.11.2014р. автомобілем марки «Ніссан Санні», номерний знак НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного сп'яніння, відмові від проходження медичного огляду, проявлення нещирості під час проведення службового розслідування, не наданні до кадрового забезпечення Малиновського РВ ГУМВС України в Одеській області копій документів на автомобіль марки «Ніссан Санні», номерний знак НОМЕР_1. Також, відповідач зазначає, що правова кваліфікація діяння особи, наведена у вироку в кримінальній справі або постанові про адміністративний проступок, не є обов'язковими для адміністративного суду.

Відповідач - Малиновський РВ ГУМВС України в Одеській області, з позовними вимогами не погоджується та вважає їх необґрунтованими з підстав, викладених у письмових запереченнях на адміністративний позов (від 03.03.2015р. вхід.№5150/15), наголошуючи на правомірності винесення оскаржуваних Наказів Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області від 25.12.2014р. №4239, від 22.01.2015р. №45 о/с про звільнення оперуповноваженого СДСБЕЗ Малиновського РВ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ, оскільки позивачем порушено вимоги ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, п.2.5, розділу ІІ п.2.2, розділу IV п.1.1 Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджених Наказом МВС України від 22.02.2012р. №155, доручення ГУМВС України в Одеській області від 08.08.2013р. №225 «Про додаткові заходи щодо недопущення надзвичайних подій серед особового складу органів внутрішніх справ області, пов'язаних з транспортними засобами», що виразилось у керуванні 25.11.2014р. автомобілем марки «Ніссан Санні», номерний знак НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного сп'яніння, відмові від проходження медичного огляду, проявлення нещирості під час проведення службового розслідування, не наданні до кадрового забезпечення Малиновського РВ ГУМВС України в Одеській області копій документів на автомобіль марки «Ніссан Санні», номерний знак НОМЕР_1.

Ухвалою суду від 13.03.2015р., відповідно до приписів ст.53 КАС України, до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача залучено ОСОБА_2.

Ухвалою суду від 20.03.2015р., на задоволення клопотання відповідача - Малиновського РВ ГУМВС України в Одеській області (від 20.03.2015р. вхід.№ФП/417/15), до участі в справі, відповідно до приписів ст.52 КАС України, в якості відповідача залучено Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області, оскільки однією із позовних вимог ОСОБА_1 є стягнення з державного бюджету України моральної шкоди у розмірі 15000грн.

Відповідач - Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області у судове засідання 18.05.2015р. не з'явився, незважаючи на те, що про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином та своєчасно, про що свідчить наявний у матеріалах справи звіт про надіслання тексту повістки з викликом до суду на 18.05.2015р. факсимільним повідомленням, отриманої казначейською службою, зокрема, 12.05.2015р., заперечення на позов не надав, у зв'язку з чим справу розглянуто на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ч.4 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 у судове засідання 18.05.2015р. не з'явився. Надіслав до суду клопотання (вхід.№6861/15 від 20.03.2015р.) про розгляд справи без його участі.

Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Таким чином, з урахуванням того, що відповідач - Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області у судове засідання 18.05.2015р. не з'явився, а від третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 до суду надійшло клопотання (вхід.№6861/15 від 20.03.2015р.) про розгляд справи без його участі, а також зважаючи на відсутність потреби у витребуванні додаткових доказів, виклику у судове засідання свідка, експерта, судом ухвалено рішення щодо розгляду даної адміністративної справи в порядку письмового провадження, відповідно до ч.6 ст.128 КАС України.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності та системно проаналізувавши приписи чинного законодавства, суд встановив наступне.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 25.12.2014р. - Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області винесено Наказ №4239, за підписом начальника, генерал-майора міліції Катеринчука І.П., яким за грубе порушення вимог ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006р. №3460-IV, п.2.5, розділу ІІ п.2.2, розділу IV п.1.1 Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджених Наказом МВС України від 22.02.2012р. №155, доручення ГУМВС України в Одеській області від 08.08.2013р. №225 «Про додаткові заходи щодо недопущення надзвичайних подій серед особового складу органів внутрішніх справ області, пов'язаних з транспортними засобами», що виразилось у керуванні 25.11.2014р. автомобілем марки «Ніссан Санні», номерний знак НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного сп'яніння, відмові від проходження медичного огляду, проявлення нещирості під час проведення службового розслідування, не наданні копій документів на автомобіль марки «Ніссан Санні» до СКЗ Малиновського РВ ОМУ, яким наказано звільнити з органів внутрішніх справ оперуповноваженого СДСБЕЗ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області майора міліції ОСОБА_1 за п.66 (за дискредитацію) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

Зокрема, у вищевказаному Наказі ГУМВС України в Одеській області від 25.12.2014р. №4239 зазначено, що 25.11.2014р. о 00:40год. в м.Одеса на вул.25-ї Чапаївської дивізії працівниками взводу із забезпечення супроводження роти ДПС ДАІ підпорядкованої УДАІ ГУМВС України в Одеській області був зупинений автомобіль «Ніссан Санні», під керуванням оперуповноваженого сектора ДСБЕЗ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС майора міліції ОСОБА_1, який керував вказаним автомобілем з явними ознаками алкогольного сп'яніння. У зв'язку з чим ОСОБА_1 було запропоновано прослідувати до Одеського обласного наркологічного диспансеру для проведення медичного огляду з метою встановлення факту вживання алкоголю та стану сп'яніння. Однак, останній у порушення вимог статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006р. №3460-IV, п.2.5, розділу ІІ п.2.2, розділу IV п.1.1 Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджених Наказом МВС України від 22.02.2012р. №155, пункту 2.5 Правил дорожнього руху, у присутності 2-х свідків від проходження медичного огляду та підпису в адміністративному протоколі відмовився. За порушення вимог п.2.5 ПДР працівниками ДАІ відносно майора міліції ОСОБА_1 був складений протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП. Крім цього, в ході службового розслідування було встановлено, що майор міліції ОСОБА_1, у порушення вимог доручення ГУМВС України в Одеській області від 08.08.2013р. №225 «Про додаткові заходи щодо недопущення надзвичайних подій серед особового складу органів внутрішніх справ області, пов'язаних з транспортними засобами», факт використання ним автомобіля «Ніссан Санні» від керівництва Малиновського РВ ОМУ приховав, та копій водійських документів до підрозділу кадрового забезпечення райвідділу не надав.

У зв'язку з чим, 22.01.2015р., на підставі наказу ГУМВС України в Одеській області від 25.12.2014р. №4239, а також атестаційного листа, Начальником ГУМВС України в Одеській області Катеринчук І.П., винесено Наказ №45 о/с, котрим відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, майора міліції ОСОБА_1, оперуповноваженого сектора ДСБЕЗ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в області, з 23 січня 2015р. звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил, за п.66 (за дискредитацію) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України, сплативши грошову компенсацію за 2 доби невикористаної чергової відпустки за період роботи з 01 січня 2015р. на день звільнення.

Не погодившись із Наказами Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області від 25.12.2014р. №4239, від 22.01.2015р. №45 о/с про звільнення майора міліції ОСОБА_1, оперуповноваженого сектора ДСБЕЗ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в області, позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із даною позовною заявою.

Так, на думку суду, оскаржувані позивачем Накази від 25.12.2014р. №4239, від 22.01.2015р. №45 о/с про звільнення майора міліції ОСОБА_1, оперуповноваженого сектора ДСБЕЗ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в області, винесено Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області правомірно, та з урахуванням положень чинного законодавства, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу п.1 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зокрема, судом встановлено, що фактичною підставою для звільнення позивача - ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ, згідно Наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області від 22.01.2015р. №45 о/с, послугувало керування ним 25.11.2014р. автомобілем марки «Ніссан Санні», номерний знак НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного сп'яніння, відмова від проходження медичного огляду, проявлення нещирості під час проведення службового розслідування, та не надання копій документів на автомобіль марки «Ніссан Санні» до СКЗ Малиновського РВ ОМУ.

Згідно з ч.2 ст.22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Відповідно до ст.43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Правовідносини, пов'язані з прийняттям, проходженням та звільненням з публічної служби в органах внутрішніх справ регламентовано Законом України «Про міліцію» від 20 грудня 1990року №565-XII (зі змінами та доповненнями), Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991р. №114 (зі змінами та доповненнями), Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22.02.2006р. №3460-IV (зі змінами та доповненнями).

Відповідно до ст.1 Закону України "Про міліцію" від 20 грудня 1990року №565-XII (зі змінами та доповненнями) міліція в Україні - державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров'я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

Відповідно до ст.ст.2,3 Закону України "Про міліцію" основними завданнями міліції є: забезпечення особистої безпеки громадян, захист їх прав і свобод, законних інтересів; запобігання правопорушенням та їх припинення; охорона і забезпечення громадського порядку; виявлення і розкриття злочинів, розшук осіб, які їх вчинили; забезпечення безпеки дорожнього руху; захист власності від злочинних посягань; виконання кримінальних покарань і адміністративних стягнень; участь у поданні соціальної та правової допомоги громадянам, сприяння у межах своєї компетенції державним органам, підприємствам, установам і організаціям у виконанні покладених на них законом обов'язків. Діяльність міліції будується на принципах законності, гуманізму, поваги до особи, соціальної справедливості, взаємодії з трудовими колективами, громадськими організаціями й населенням.

Статтею 7 Закону України «Про міліцію» визначено, що міліція є єдиною системою органів, яка входить до структури міністерства внутрішніх страв, виконує адміністративну, профілактичну, оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну, виконавчу та охоронну (на договірних засадах) функції. Права і обов'язки, організація роботи та структура підрозділів визначаються положеннями, які затверджуються Міністром внутрішніх справ України відповідно до Закону. У своїй діяльності міліція підпорядковується Міністерству внутрішніх справ України.

Частиною 1 статті 18 означеного Закону передбачено, що порядок та умови проходження служби в міліції регламентовано Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України затверджується Верховною Радою України.

На реалізацію вищезазначених норм Постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991р. №114, затверджено Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України затверджений Законом України від 22.02.2006р. №3460-IV та визначає сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень.

Відповідно до п.п.2,10 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, норми якого поширюються і на працівників міліції, передбачено, що особи які перебувають на службі в органах внутрішніх справ і мають спеціальне звання майора міліції, відносяться до старшого начальницького складу. Особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Згідно з ч.1 ст.14 Дисциплінарного Статуту ОВС України, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, вчиненого особою, начальник призначає проведення службового розслідування.

Так, як встановлено судом та вбачається з наявних у матеріалах справи документів, до ГУМВС України в Одеській області надійшла інформація про порушення транспортної дисципліни оперуповноваженим СДСБЕЗ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області майором міліції ОСОБА_1, у зв'язку з чим на виконання пункту 2.6 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої Наказом МВС України від 12.03.2013р. №230, Головним управлінням МВС України в Одеській області винесено Наказ від 28.11.2014р. №3923 «Про проведення службового розслідування», згідно якого призначено службове розслідування за фактом порушення транспортної дисципліни майором міліції ОСОБА_1, яке доручено УКЗ ГУМВС із залученням працівників Малиновського РВ ОМУ ГУМВС.

Судом з'ясовано, що на підставі Наказу ГУМВС України в Одеській області від 28.11.2014р. №3923 «Про проведення службового розслідування», старшим інспектором з ОД ВІОС УКЗ ГУМВС України в Одеській області майором міліції Грудницьким Д.М. проведено службове розслідування за фактом порушення транспортної дисципліни оперуповноваженим сектору ДСБЕЗ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС майором міліції ОСОБА_1, за результатами якого 17.12.2014р. складено Висновок «Службового розслідування, проведеного за фактом порушення транспортної дисципліни оперуповноваженим сектору ДСБЕЗ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС майором міліції ОСОБА_1.», яким за грубе порушення вимог ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006р. №3460-IV, п.2.5, розділу ІІ п.2.2, розділу IV п.1.1 Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджених Наказом МВС України від 22.02.2012р. №155, доручення ГУМВС України в Одеській області від 08.08.2013р. №225 «Про додаткові заходи щодо недопущення надзвичайних подій серед особового складу органів внутрішніх справ області, пов'язаних з транспортними засобами», що виразилось у керуванні 25.11.2014р. автомобілем марки «Ніссан Санні», номерний знак НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного сп'яніння, відмові від проходження медичного огляду, проявлення нещирості під час проведення службового розслідування, не наданні копій документів на автомобіль марки «Ніссан Санні», номерний знак НОМЕР_1, до кадрового забезпечення Малиновського РВ ОМУ ГУМВС, рекомендовано звільнити оперуповноваженого сектора ДСБЕЗ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в області майора міліції ОСОБА_1, з органів внутрішніх справ за п.66 (за дискредитацію) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

Зокрема, під час службового розслідування встановлено, що 25.11.2014р. о 00:40год. у м.Одеса на вул.25 Чапаївської дивізії працівниками взводу із забезпечення супроводження роти ДПС ДАІ підпорядкованої УДАІ ГУМВС України в Одеській області був зупинений автомобіль «Ніссан Санні», номерний знак НОМЕР_1, під керуванням майора міліції ОСОБА_1, який керував вказаним автомобілем з явними ознаками алкогольного сп'яніння. У зв'язку з чим, працівниками ДАІ ОСОБА_1 було запропоновано прослідувати до Одеського обласного наркологічного диспансеру для проведення медичного огляду з метою встановлення факту вживання алкоголю та стану сп'яніння. Однак, останній, у порушення вимог ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006р. №3460-IV, розділу II п.2.2, розділу IV п.1.1 Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджених Наказом МВС України №155 від 22.02.2012р., п.2 Правил дорожнього руху, в присутності двох свідків від проходження медичного огляду та підпису в адміністративному протоколі відмовився.

За порушення вимог п.2.5 Правил дорожнього руху працівниками ДАІ відносно майора міліції ОСОБА_1 був складений протокол серії АВ2 №610732 про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Опитаний в ході службового розслідування ОСОБА_1, у порушення вимог ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006р. №3460-ІV, розділу II п.2.2, розділу IV п.1.1 Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджених Наказом МВС України від 22.02.2012р. №155, виявив нещирість та факт вживання спиртних напоїв заперечив. При цьому, ОСОБА_1 пояснив, що на прохання працівників ДАІ пройти медичний огляд він відмовився, у зв'язку з тим, що запропоноване, на його думку, було необґрунтованим, а від підпису в адміністративному протоколі відмовився з метою особистої безпеки.

Крім того, в ході службового розслідування було встановлено, що майор міліції ОСОБА_1, у порушення вимог доручення ГУМВС України в Одеській області від 08.08.2013р. №225 «Про додаткові заходи щодо недопущення надзвичайних подій серед особового складу органів внутрішніх справ області, пов'язаних з транспортними засобами», факт використання ним автомобіля «Ніссан Санні», номерний знак НОМЕР_1, від керівництва Малиновського РВ ОМУ ГУМВС приховав та копії водійських документів до підрозділу кадрового забезпечення райвідділу не надав.

Опитані в ході службового розслідування старший інспектор ДПС взводу із забезпечення супроводження роти ДПС ДАІ підпорядкованої УДАІ ГУМВС України в Одеській області капітан міліції ОСОБА_7 та інспектор ДПС взводу із забезпечення супроводження роти ДПС ДАІ підпорядкованої УДАІ ГУМВС України в Одеській області прапорщик міліції ОСОБА_8 у своїх поясненнях підтвердили факт керування ОСОБА_1 автомобілем «Ніссан Санні», номерний знак НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного сп'яніння.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, факт скоєння ОСОБА_1 правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підтверджується поясненнями старшого інспектора ДПС взводу із забезпечення супроводження роти ДПС ДАІ підпорядкованої УДАІ ГУМВС України в Одеській області капітан міліції ОСОБА_7 та інспектора ДПС взводу із забезпечення супроводження роти ДПС ДАІ підпорядкованої УДАІ ГУМВС України в Одеській області прапорщик міліції ОСОБА_8, а також Висновком службового розслідування за фактом грубого порушення транспортної дисципліни оперуповноваженим сектора ДСБЕЗ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в області майором міліції ОСОБА_1, з якого вбачається, що 25.11.2014р. позивач керував транспортним засобом марки «Ніссан Санні», номерний знак НОМЕР_1, у стані алкогольного сп'яніння. До того ж, від проходження медичного огляду відмовився.

Відповідно до частини 1 статті 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України 22 лютого 2006року № 3460-IV «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

За змістом статті 7 Дисциплінарного статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; дотримуватися норм професійної та службової етики; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.

Присяга працівника органів внутрішніх справ України, текст якої затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1991року №382, зобов'язує суворо дотримуватися Конституції та чинного законодавства, бути гуманним, чесним, сумлінним і дисциплінованим працівником, зберігати державну і службову таємницю, з високою відповідальністю виконувати свій службовий обов'язок, вимоги статутів і наказів, постійно вдосконалювати професійну майстерність та підвищувати рівень культури, всіляко сприяти зміцненню авторитету органів внутрішніх справ.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 12 Дисциплінарного статуту одним із видів дисциплінарних стягнень, які накладаються на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни, є звільнення з органів внутрішніх справ.

Чинним законодавством не визначено поняття дискредитації.

Дискредитація (від французького слова discrediter - підривати довіру) - це підрив довір'я когось, приниження чиєїсь гідності, авторитету. Аналізуючи складові цього поняття, можливо дійти висновку, що вони тісно пов'язані з морально-етичними нормами. Отже, вчинки, що дискредитують працівників органів внутрішніх справ, та власне органи внутрішніх справ, пов'язані насамперед із низкою моральних вимог, які пред'являються до них під час здійснення службових функцій та у повсякденному житті.

Означені вимоги відображені у статті 5 Закону України "Про державну службу", Кодексі честі працівника органів внутрішніх справ, Етичному кодексі працівника органів внутрішніх справ та інших нормативно-правових актах, що регулюють діяльність органів системи МВС України та їх особового складу.

Відповідно до Етичного кодексу працівника ОВС працівник органів внутрішніх справ, керуючись Присягою, відповідно до службового обов'язку, дотримуючись професійних честі і гідності, бере на себе моральні зобов'язання, а саме бути прикладом безумовного дотримання вимог законів та службової дисципліни в професійній діяльності та приватному житті, залишатися за будь-яких обставин чесним і непідкупним, відданим інтересам служби.

Бездоганне виконання моральних зобов'язань забезпечує право працівника на суспільну довіру, повагу, визнання і підтримку громадян.

Поведінка працівника органів внутрішніх справ завжди і за будь-яких обставин має бути бездоганною, відповідати високим стандартам професіоналізму і морально-етичним принципам стража правопорядку. Ніщо не повинно паплюжити ділову репутацію та авторитет працівника.

Відтак, під вчинками, що дискредитують звання працівника ОВС, та власне органи внутрішніх справ, слід розуміти протиправні, винні діяння, які здійснені посадовою особою органу внутрішніх справ, у зв'язку з виконанням службових обов'язків або не пов'язані з їх виконанням, але за своїм характером здатні принизити в очах громадськості гідність та авторитет працівника органів внутрішніх справ та власне органи внутрішніх справ.

До таких вчинків, слід віднести: вчинення злочину, встановленого вироком суду, що набрав законної сили; скоєння корупційного діяння як різновиду адміністративного правопорушення; систематичне скоєння адміністративних правопорушень, що посягають на встановлений порядок управління, громадський порядок та громадську безпеку; заняття підприємницькою діяльністю; організацію страйків та участь у них; розголошення службової таємниці; появу на службі або поза службою в нетверезому стані, що ображає людську гідність; вживання алкогольних напоїв у форменому одязі у громадських місцях; прийняття наркотичних або токсичних препаратів без рецепту лікаря; систематичне порушення правил носіння форменого одягу, зовнішньої охайності; неодноразове грубе і зверхнє ставлення до громадян; прояви жорстокого або принизливого ставлення до людей; скоєння аморального проступку, не сумісного з продовженням служби в ОВС; систематичне поширення компрометуючої ОВС України інформації за допомогою засобів мас-медіа.

Отже, приводом і підставою для звільнення з публічної служби є вчинення проступку, що дискредитує правника ОВС, а саме керування транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння та вчинення протиправних дій під час складання матеріалів про притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно з п.66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ.

Відповідно до п.3.17 Наказу МВС України від 16.03.2007року №81 «Про заходи щодо зміцнення дисципліни і законності в органах внутрішніх справ та попередження надзвичайних подій, пов'язаних із загибеллю й травмуванням особового складу», до працівників, які керують транспортними засобами в стані алкогольного сп'яніння, незалежно від наслідків, приймати безальтернативне рішення звільнення з органів внутрішніх справ, а керівників, які приховують такі факти, понижувати в посаді. Інформацію про такі випадки доводити до відома особового складу.

Пунктом 3.7 наказу МВС України від 26.03.2010 року № 90 «Про стан дисципліни й законності в діяльності органів та підрозділів внутрішніх справ та заходи щодо його покращання» вирішено вживати суворих заходів дисциплінарного впливу до працівників, які допускають порушення Правил дорожнього руху, випадки керування транспортними засобами без відповідних документів, не розмитненими, не зареєстрованими і не придатними до експлуатації автомобілями, а також до працівників Державтоінспекції, які не реагують на такі факти. За результатами службового розслідування стосовно працівників, які керують транспортними засобами в стані алкогольного сп'яніння, вирішувати питання про їх звільнення з органів внутрішніх справ.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, судом встановлено, що при виданні Наказу №45 о/с від 22.01.2015р. про звільнення оперуповноваженого СДСБЕЗ Малиновського РВ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ, з урахуванням Наказу від 25.12.2014р. №4239, котрий, при цьому, не був оскаржений позивачем, Головним Управлінням МВС України в Одеській області були дотримані усі встановлені чинним законодавством України вимоги, та враховано у сукупності всі обставини, котрі мали значення при вирішенні питання щодо звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ відповідно до пункту 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (за дискредитацію).

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що оскільки судом не встановлено підстав для визнання незаконним звільнення позивача, вимоги щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого СДСБЕЗ Малиновського РВ ГУМВС України в Одеській області, стягнення з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 22.01.2015р. по дату фактичного поновлення на посаді, також задоволенню не підлягають.

При цьому, судом відхиляються та не приймаються до уваги посилання позивача - ОСОБА_1 на Постанову Малиновського районного суду м.Одеси від 26.01.2015р. по справі №521/539/15-п, якою закрито провадження по адміністративній справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП України, відповідно до п.1 ст.247 КУпАП України, у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, оскільки як зазначено Вищим адміністративним судом України у відповідному Інформаційному листі від 14.11.2012р. №2379/12/13-12, передбачене частиною першої статті 72 КАС України звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судом як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Адміністративні суди не повинні сприймати як обов'язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях за інших адміністративних, цивільних чи господарських справ.

Для спростування преюдиційних обставин, передбачених частиною першою статті 72 КАС України, учасник адміністративного процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами статті 86 КАС України.

При цьому, суди також повинні враховувати вимоги частин четвертої та п'ятої статті 11 КАС України щодо необхідності офіційного з'ясування всіх обставин справи і у відповідних випадках витребувати ті докази, яких, на думку суду, не вистачає для належного встановлення обставин у справі, що розглядається.

Якщо суд дійде висновку про те, що обставини у справі, що розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи, то справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу.

Отже, обов'язковими для врахування адміністративним судом є факти, наведені у вироку в кримінальній справі чи постанові у справі про адміністративний проступок, щодо часу, місця та об'єктивного характеру відповідного діяння тієї особи, правові наслідки, дій чи бездіяльності якої є предметом розгляду в адміністративній справі.

Водночас, правова кваліфікація діяння особи, наведена у вироку в кримінальній справі або постанові про адміністративний проступок (тобто застосування тих чи інших правових норм до відповідної поведінки), не є обов'язковою для адміністративного суду.

Це стосується також і правової кваліфікації, наведеної у чинних рішеннях судів в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі.

Відповідно висновки інших судів щодо правомірності чи протиправності дій особи, поведінка якої є предметом розгляду в адміністративній справі, не є обов'язковими для адміністративного суду, який таку справу розглядає.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 щодо зобов'язання відшкодувати моральну шкоду у розмірі 15000грн., суд вважає їх також необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Моральна (немайнова) шкода - наслідки правопорушення, які не мають економічного змісту і вартісної форми і можуть полягати у: 1) фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у принижені честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна (немайнова) шкода може полягати у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми.

Означене свідчить про те, що обов'язковою умовою відшкодування є реальна наявність моральної шкоди та вина певної особи чи державного органу у її завданні.

Відповідно до статті 237-1 Кодексу законів про працю України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Крім цього, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Між тим, беручи до уваги те, що позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяння йому відповідачами - Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, Малиновським РВ ГУМВС України в Одеській області, моральної шкоди, зокрема, у вигляді моральних чи фізичних страждань, погіршення внаслідок цього стану здоров'я, тощо, а також не надано ґрунтовних пояснень та доказів на підтвердження того, з яких саме міркувань виходив позивач визначаючи спірну суму завданої, за його твердженням, відповідачами, моральної шкоди у розмірі 15000грн., суд не вбачає підстав для задоволення позову ОСОБА_1 також і в даній частині позовних вимог.

Відтак, беручи до уваги наведене, суд не вбачає законодавчо передбачених підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання незаконними та скасування Наказів Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області від 25.12.2014р. №4239, від 22.01.2015р. №45 о/с про звільнення оперуповноваженого СДСБЕЗ Малиновського РВ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ, поновлення ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого СДСБЕЗ Малиновського РВ ГУМВС України в Одеській області, стягнення з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 22.01.2015р. по датку фактичного поновлення на роботі, та зобов'язання відшкодувати ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 15000грн.

Вищевикладене спростовує твердження позивача, наведені у позовній заяві та викладені усно повноважним представником у судових засіданнях в ході судового розгляду справи по суті.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.ч.1,4 ст.70 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відтак, беручи до уваги наведене, та оцінюючи надані сторонами по справі письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, Малиновського РВ ГУМВС України в Одеській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання незаконними та скасування Наказів від 25.12.2014р. №4239, від 22.01.2015р. №45 о/с про звільнення оперуповноваженого СДСБЕЗ Малиновського РВ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ, поновлення на посаді оперуповноваженого СДСБЕЗ Малиновського РВ ГУМВС України в Одеській області, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, та зобов'язання відшкодування моральної шкоди, не обґрунтовані, документально не підтверджені, не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, отже задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.2, 4, 7-9, 11, 12, 69, 71, ст.ст.158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, Малиновського РВ ГУМВС України в Одеській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання незаконними та скасування Наказів від 25.12.2014р. №4239, від 22.01.2015р. №45 о/с про звільнення оперуповноваженого СДСБЕЗ Малиновського РВ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ, поновлення на посаді оперуповноваженого СДСБЕЗ Малиновського РВ ГУМВС України в Одеській області, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, та зобов'язання відшкодування моральної шкоди, відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в порядку, передбаченому приписами ст.254 КАС України.

Суддя Харченко Ю.В.