Справа № 822/608/13-а
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2015-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" травня 2015 р. м. Київ К/800/32953/13

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя Костенко М.І. - головуючий, судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

розглянув у письмовому провадженні касаційну скаргу Кам'янець-Подільської об'єднаної державної податкової інспекції Хмельницької області Державної податкової служби (далі - Інспекція)

на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 19.03.2013

та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21.05.2013

у справі № 822/608/13-а

за позовом суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 (далі - СПД ОСОБА_1)

до Інспекції

про скасування податкових повідомлень-рішень.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий адміністративний суд України

ВСТАНОВИВ:

Позов подано про скасування податкових повідомлень-рішень від 09.10.2012 № та від 09.10.2012 № .

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 19.03.2013, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21.05.2013, позов задоволено частково; скасовано податкове повідомлення-рішення від 09.10.2012 № ; у решті позову відмовлено.

Посилаючись на невідповідність висновків судів, покладених в основу прийняття оскаржуваних рішень зі спору, положенням чинного законодавства та дійсним обставинам справи, Інспекція звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувані рішення судів та відмовити у позові.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків судів наявним у матеріалах справи доказам, правильність застосування судами норм матеріального права та дотримання ними процесуальних норм, обговоривши доводи касаційної скарги, Вищий адміністративний суд України вважає за необхідне частково задовольнити розглядувані касаційні вимоги виходячи з такого.

Попередніми судовими інстанціями у розгляді справи встановлено, що відповідачем було проведено документальну планову виїзну перевірку СПД ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.01.2011 по 31.12.2011

За результатами цієї перевірки Інспекцією було складено акт від 17.09.2012 № 3523222 та прийнято:

податкове повідомлення-рішення від 09.10.2012 № , за яким СПД ОСОБА_1 визначено грошове зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб у сумі 259 740 грн. за основним платежем та 64935 грн. за штрафними санкціями.

податкове повідомлення-рішення від 09.10.2012 № , згідно з яким позивача притягнуто до відповідальності у вигляді 510 грн. штрафу з ПДВ.

Правомірність прийняття податкового повідомлення-рішення від 09.10.2012 № у порядку касації не оспорюється.

Підставою для оспорюваного донарахування за податковим повідомленням-рішенням від 09.10.2012 № став висновок податкового органу про:

заниження позивачем оподатковуваного доходу від реалізації газу, що було виявлено порівнянням обсягів виручки, зданої позивачем до банку у перевіреному періоді, з обсягом задекларованого позивачем річного доходу;

завищення СПД ОСОБА_1 технологічних втрат газу при експлуатації газових станцій; так, за висновком Інспекції, з огляду на самостійне та незалежне функціонування двох належних позивачеві газових станцій АГНКС-200 та АГНКС-75, кожна з яких характеризується нормативними технологічними втратами газу на рівні 5%, списанню підлягає 5% від загального обсягу газу по кожній з цих газових станцій, а не 10% від обсягу придбаного газу, як фактично здійснювалося позивачем;

завищення платником витрат газу на проведення ремонтних робіт на 701 708 грн. з огляду на відсутність документального підтвердження цих витрат.

По епізоду, пов'язаному із списанням позивачем технологічних витрат газу на експлуатацію газових станцій на рівні 10%, суди, підтримуючи правову позицію позивача по справі, виходили з того, що АГНКС-200 та АГНКС-75 з'єднані послідовно, а тому експлуатаційні втрати газу при проходженні через ці станції становлять суму втрат по кожній установці.

На обґрунтування цього висновку суди послалися на обставини, установлені судовим рішенням в адміністративній справі № 2270/15365/11.

Дійсно, відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У той же час передбачене наведеною нормою звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судом як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Адміністративні суди не повинні сприймати як обов'язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях за інших адміністративних, цивільних чи господарських справ.

У разі подання учасником спору, який ці обставини заперечує, належних і допустимих доказів на їх спростування, ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами статті 86 КАС без будь-якого обмеження у формуванні власних висновків.

Якщо суд дійде висновку про те, що обставини у справі, що розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи, то справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу.

У справі, що переглядається, податковий орган неодноразово наголошував на тому, що висновок судів попередніх інстанцій про послідовне (а не паралельне) використання позивачем спірних газових станцій не відповідає дійсним обставинам справи та наявним у ній доказам. При цьому Інспекція зазначала, що відповідний висновок у справі № 2270/15365/11 (покладений в основу судових рішень з даного спору) ґрунтується на робочому проекті, складеному в 2003 році, тоді як АГНКС-200 встановлена лише у 2005 році; робочого проекту станом на поточний рік позивачем не представлено; Керівництва з експлуатації газових станцій АГНКС-75 і АГНКС-200 свідчать про їх відокремлену експлуатацію та здатність кожної з них працювати в нормальному режимі у разі поломки іншої.

Втім зазначені аргументи відповідача не отримали правової оцінки у суді.

А відтак оскаржувані судові акти не відповідають вимогам статті 159 КАС щодо ухвалення судового рішення на підставі повно та всебічно з'ясованих обставин даної справи.

У даному разі для надання належної правової оцінки розглядуваному епізоду судам слід було за резульататми дослідження усіх доводів та доказів, поданих учасниками провадження, безпосередньо дослідити технологічний процес роботи спірних газових станцій, їх автономність та незалежність однієї від одної у процесі експлуатації та здійснення СПД ОСОБА_1 діяльності з реалізації природного газу у перевіреному періоді, за необхідності призначивши експертизу, і на підставі цього зробити вмотивований висновок про дійсний рівень технологічних втрат газу під час його доведення до кінцевого споживача з урахуванням технічних характеристик цих установок.

Не можна визнати обґрунтованою і надану судами правову оцінку обставин справи по епізоду, пов'язаному з виявленою Інспекцією розбіжністю між задекларованою позивачем сумою доходу від реалізації газу за 2011 рік та сумою виручки, зданої СПД ОСОБА_1 у банк від продажу товару. Так, апеляційний суд взагалі не перевіряв цей висновок контролюючого органу. Суд першої інстанції зазначив про те, що за річним підсумком сума коштів, які здавались позивачем у банк, відповідає сумі виручки, зазначеній у КОРО. Втім, по-перше, у матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження цього факту, а по-друге ж, - вказана обставина не спростовує розглядуваний висновок податкового органу, викладений в акті перевірки. Адже сутність цього правопорушення полягає у невідповідності задекларованого позивачем доходу сумі фактично отриманої виручки (а не даним КОРО). У даному разі для перевірки правильності донарахування по цьому епізоду судам слід було перевірити задекларовану позивачем суму доходу від реалізації товару (у податковій декларації) з обсягом виручки, зданої у банк з відповідним призначенням платежу, встановити наявність (або відсутність) розбіжності між цими сумами, дослідити причини такої розбіжності (у випадку її виявлення) і за наслідками цього надати належну правову оцінку розглядуваним доводам податкового органу.

Передчасними є і висновки судів про підтвердженість задекларованих позивачем у податковому обліку витрат газу на проведення ремонтних робіт. Адже на підтвердження зазначених витрат СПД ОСОБА_1 подано складені її працівниками акти про виникнення поломок та акти втрат природного газу на технічне обслуговування газових станцій. При цьому, як неодноразово наголошувала Інспекція, позивачем не представлено будь-яких доказів на підтвердження фактичного витрачання саме зазначеного у цих актах обсягу газу (як-от показників приладів обліку). Також у матеріалах справи відсутні докази фактичного проведення ремонтних робіт належних позивачем АГНКС (як-от - акти ревізії, випробування відремонтованих елементів, дефектні відомості, описи типового технологічного процесу ремонту тощо у відповідності з положеннями Правил безпечної експлуатації та обслуговування обладнання автомобільних газонаповнювальних компресорних станцій (АГНКС) ДНАОП 1.1.23-1.06-02, затверджених наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 29.07.2006 № 369).

Судами не перевірено, які саме види ремонтних робіт виконувалися позивачем та які саме нормативи втрат газу установлені для таких робіт.

Допущена судами поверховість при встановленні фактичних даних зі спору, що входять до предмета доказування у справі, з огляду на обмежені повноваження суду касаційної інстанцій встановлювати обставини, які не були встановлені у судовому рішенні, є підставою для скасування оскаржуваних судових актів зі спору з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції для усунення зазначених недоліків.

Під час нового розгляду справи суду першої інстанції необхідно вичерпно дослідити викладені у цій ухвалі обставини, виконавши активну роль адміністративного суду у процесі збору необхідних доказів (зокрема, шляхом витребування необхідних доказів з власної ініціативи, виклику та допиту свідків, призначення судової експертизи тощо), правильно застосувавши норми матеріального і процесуального права, надати установленим обставинам належну правову оцінку, встановити дійсний обсяг податкового обов'язку позивача у розглядуваних правовідносинах та прийняти правильне і обґрунтоване рішення по суті спору.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 КАС, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Кам'янець-Подільської об'єднаної державної податкової інспекції Хмельницької області Державної податкової служби задовольнити частково.

2. Постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 19.03.2013 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21.05.2013 у справі № 822/608/13-а скасувати в частині скасування податкового повідомлення-рішення від 09.10.2012 № .

У цій частині справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

3. В решті постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 19.03.2013 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21.05.2013 у справі № 822/608/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова
І.В. Приходько