Справа № 826/3564/15
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2015-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

10 квітня 2015 року № 826/3564/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Шулежко В.П., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Енергоінвест»
до третя особаНаціональної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг Державне підприємство «Енергоринок»
провизнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергоінвест» (далі по тексту - позивач) звернулось з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг (далі по тексту - відповідач), третя особа - Державне підприємство «Енергоринок» про:

- визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо невстановлення «зеленого» тарифу позивачу на вересень, жовтень, листопад, грудень 2014 року та січень 2015 року на рівні не меншим фіксованого мінімального розміру «зеленого» тарифу, шляхом перерахування в євро «зеленого» тарифу, розрахованого згідно зі ст. 171 Закон України «Про електроенергетику» (№ 575/97-ВР від 16 жовтня 1997 року) станом на 1 січня 2009 року, за офіційним валютним курсом Національного банку України на дату встановлення відповідачем роздрібних тарифів для споживачів, а саме на 27 серпня 2014 року, 24 вересня 2014 року, 28 жовтня 2014 року, 25 листопада 2014 року та 24 грудня 2014 року;

- зобов'язання відповідача - Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг прийняти рішення, яким встановити «зелений» тариф позивачу на розрахунковий місяць вересень 2014 року на рівні не меншому фіксованого мінімального розміру «зеленого» тарифу, шляхом перерахування в євро «зеленого» тарифу, розрахованого згідно зі ст. 171 Закон України «Про електроенергетику» (№ 575/97-ВР від 16 жовтня 1997 року) станом на 1 січня 2009 року, за офіційним валютним курсом Національного банку України на 27 серпня 2014 року - дату встановлення відповідачем роздрібних тарифів для споживачів;

- зобов'язання відповідача - Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг прийняти рішення, яким встановити «зелений» тариф позивачу на розрахунковий місяць жовтень 2014 року на рівні не меншому фіксованого мінімального розміру «зеленого» тарифу, шляхом перерахування в євро «зеленого» тарифу, розрахованого згідно зі ст. 171 Закон України «Про електроенергетику» (№ 575/97-ВР від 16 жовтня 1997 року) станом на 1 січня 2009 року, за офіційним валютним курсом Національного банку України на 24 вересня 2014 року - дату встановлення відповідачем роздрібних тарифів для споживачів;

- зобов'язання відповідача - Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг прийняти рішення, яким встановити «зелений» тариф позивачу на розрахунковий місяць листопад 2014 року на рівні не меншому фіксованого мінімального розміру «зеленого» тарифу, шляхом перерахування в євро «зеленого» тарифу, розрахованого згідно зі ст. 171 Закон України «Про електроенергетику» (№ 575/97-ВР від 16 жовтня 1997 року) станом на 1 січня 2009 року, за офіційним валютним курсом Національного банку України на 28 жовтня 2014 року - дату встановлення відповідачем роздрібних тарифів для споживачів;

- зобов'язання відповідача - Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг прийняти рішення, яким встановити «зелений» тариф позивачу на розрахунковий місяць грудень 2014 року на рівні не меншому фіксованого мінімального розміру «зеленого» тарифу, шляхом перерахування в євро «зеленого» тарифу, розрахованого згідно зі ст. 171 Закон України «Про електроенергетику» (№ 575/97-ВР від 16 жовтня 1997 року) станом на 1 січня 2009 року, за офіційним валютним курсом Національного банку України на 25 листопада 2014 року - дату встановлення відповідачем роздрібних тарифів для споживачів;

- зобов'язання відповідача - Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг прийняти рішення, яким встановити «зелений» тариф позивачу на розрахунковий місяць січень 2015 року на рівні не меншому фіксованого мінімального розміру «зеленого» тарифу, шляхом перерахування в євро «зеленого» тарифу, розрахованого згідно зі ст. 171 Закон України «Про електроенергетику» (№ 575/97-ВР від 16 жовтня 1997 року) станом на 1 січня 2009 року, за офіційним валютним курсом Національного банку України на 24 грудня 2014 року - дату встановлення відповідачем роздрібних тарифів для споживачів.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем допущено бездіяльність стосовно не розгляду питання затвердження розміру "зеленого" тарифу для позивача, що порушує гарантовані державою права позивача на застосування "зеленого" тарифу у розмірах перерахованих відповідно до законодавства, на отримання розрахунків за вироблену електроенергію з альтернативних джерел на підставі "зеленого" тарифу, перерахованого відповідно до вимог законодавства та призводить до недоотримання позивачем повної оплати за вироблену електричну енергії з альтернативних джерел за період вересень - грудень 2014 року та січень 2015 року у зв'язку з не переглядом "зеленого" тарифу.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача проти позову заперечував, вважає необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню та зазначив, що у зв'язку зі зміною офіційного курсу євро, до закінчення дії тимчасових надзвичайних заходів на ринку електричної енергії Комісією не здійснено перегляду рівня "зелених" тарифів, зокрема, беручи до уваги положення розпоряджень Кабінету Міністрів України від 13.08.2014 р. № 764-р та від 01.10.2014 р. № 915-р.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, заперечень проти позову не надав.

В судовому засіданні 30.03.2014р. суд по справі перейшов в письмове провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергоінвест» є членом ринку електроенергії та постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, що підтверджується Ліцензіями серії АГ № 578527 та серії АГ № 578528, виданими Комісією.

Постановою Комісії № 860 від 23 липня 2009 року затверджено ТОВ «Енергоінвест» "зелений" тариф на електричну енергію, вироблену на об'єктах електроенергетики, що використовують альтернативні джерела енергії на період з 01.08.2009р. по 01.01.2030р.

З метою здійснення продажу електроенергії за "зеленим" тарифом, Комісією погоджено договір №5620/01 на продаж електроенергії від 29.07.2009р., укладений між позивачем та ДП "Енергоринок", а також Додаткові угоди до нього №5905/04 від 28.12.2009р., №6669/02 від 30.12.2010р., №6270/02 від 30.06.2010р., №6341/02 від 17.08.2010р., №7234/02 від 25.06.2011р., №7644/02 від 30.09.2011р., №7566/02 від 09.09.2011р., №7712/02 від 31.10.2011р., №7720/02 від 31.10.2011р., №7941/02 від 23.12.2011р., №7962/02 від 26.12.2011р., №7974/02 від 30.12.2011р., №8157/02 від 17.02.2012р., №8222/04 від 29.02.2012р., №8304/04 від 13.04.2012р., №8412/04 від 23.04.2012р., №8441/02 від 24.04.2012р., №8520/02 від 15.05.2012р., №8573/02 від 31.05.2012р., №8785/02 від 06.07.2012р., №8847/02 від 21.08.2012р., №8870/02 від 31.08.2012р., №8314/04 від 07.09.2012р., №8963/02 від 28.09.2012р., №8965/02 від 28.09.2012р., №9066/02 від 16.11.2012р., №9212/02 від 07.12.2012р., №9257/02 від 20.12.2012р., №9457/02 від 26.03.2013р., №9482/02 від 28.03.2013р., №10376/17 від 31.03.2014р.

Згідно п. 1.1 даного Договору ВАД (ТОВ «Енергоінвест») зобов'язується продавати, а ДПЕ (ДП "Енергоринок") зобов'язується купувати електроенергію, вироблену ВАД, та здійснювати її оплату відповідно до умов цього Договору.

Пунктом 2.3 Договору визначено, тариф на електроенергію, яку ВАД продає ДПЕ, затверджується Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг.

Відповідно до пункту 2.4 Договору вартість електричної енергії, купленої ДПЕ у ВАД в розрахунковому місяці, визначається на підставі тарифу відповідно до п. 2.3 та тарифних обсягів електроенергії, купленої ДПЕ у ВАД.

Статтею 7 Договору передбачено, що усі суперечки та розбіжності між Сторонами, які можуть з'явитися з Договору чи в зв'язку з ним, вирішуватимуться по можливості шляхом переговорів.

У разі, якщо суперечки та розбіжності не можуть бути вирішені шляхом переговорів, вони підлягають вирішенню Господарським судом України.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що останній перегляд "зеленого" тарифу відповідно до положень законодавства відбувся 31 липня 2014 року, в 2015 році перегляд відбувся 31 січня 2015 року. З 31 липня 2014 року по 31 січня 2015 року «зелений» тариф не переглядався. Постановою Комісії №1072 "Про встановлення "зелених" тарифів на електричну енергію" від 31.07.2014 року був перерахований "зелений" тариф на серпень 2014 року. З вересня по грудень 2014 року та січень 2015 року відповідач не перераховує "зелений" тариф відповідно до вимог ст. 17-1 Закону України "Про електроенергетику" та п.п. 1.4. -1.7. Порядку встановлення, перегляду та припинення дії "зеленого" тарифу для суб'єктів господарської діяльності, затвердженого постановою Комісії №1421 від 02.11.2012 року.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про не обґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 6, частини 2 статті 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові, економічні та організаційні засади діяльності в електроенергетиці і регулює відносини, пов'язані з виробництвом, передачею, розподілом, постачанням і використанням енергії, забезпеченням енергетичної безпеки України, конкуренцією та захистом прав споживачів і працівників галузі визначає Закон України «Про електроенергетику» (надалі - Закон).

Статтею 1 Закону закріплені терміни, що в ньому вживаються, зокрема:

оптовий ринок електричної енергії України - ринок, що створюється суб'єктами господарської діяльності для купівлі-продажу електричної енергії на підставі договору;

суб'єкти електроенергетики - суб'єкти господарської діяльності незалежно від їх відомчої належності та форм власності, що займаються виробництвом, передачею, розподілом, постачанням електричної енергії та теплової енергії при централізованому теплопостачанні, а також суб'єкт господарської діяльності, що здійснює централізоване диспетчерське (оперативно-технологічне) управління;

учасники оптового ринку електричної енергії України - суб'єкти господарської діяльності, які продають та купують електричну енергію на оптовому ринку електричної енергії України на підставі договору;

алгоритм оптового ринку електричної енергії - порядок розподілу уповноваженим банком коштів з поточних рахунків із спеціальним режимом використання без платіжних доручень, який встановлюється національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики;

«зелений» тариф - спеціальний тариф, за яким закуповується електрична енергія, вироблена на об'єктах електроенергетики, у тому числі на введених в експлуатацію чергах будівництва електричних станцій (пускових комплексах), з альтернативних джерел енергії (крім доменного та коксівного газів, а з використанням гідроенергії - вироблена лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями).

Згідно частини 1 статті 8 Закону, державне управління в електроенергетиці здійснюють центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики в електроенергетичному комплексі, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику в електроенергетичному комплекс.

За правилами статті 11 Закону, державне регулювання діяльності в електроенергетиці провадиться шляхом формування тарифної політики відповідно до законодавства, надання ліцензій на здійснення окремих видів діяльності в електроенергетиці, здійснення контролю за діяльністю суб'єктів електроенергетики та інших учасників ринку електричної енергії та встановлення відповідальності за порушення умов і правил здійснення ними діяльності в електроенергетиці та на ринку електричної енергії.

Органом державного регулювання діяльності в електроенергетиці є національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики.

Згідно Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, затвердженого Указом Президента України від 10.09.2014 року № 715/2014 (надалі - Положення), таким органом державного регулювання діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг є НКРЕКП, яка є колегіальним органом, підпорядкованим Президентові України і підзвітним Верховній Раді України та здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

НКРЕКП відповідно до покладених на неї завдань, крім іншого, бере участь у формуванні та забезпеченні реалізації єдиної державної політики у сферах функціонування ринків електричної енергії, природного газу, нафти та нафтопродуктів, у сферах теплопостачання, централізованого водопостачання і водовідведення, перероблення та захоронення побутових відходів; установлює ціни (тарифи) на електричну енергію, тарифи на її передачу та постачання; здійснює інші повноваження, визначені законами України та покладені на неї Президентом України (підпункти 1, 7, 32 пункту 4 Положення).

НКРЕКП для забезпечення виконання покладених на неї завдань і функцій має право, зокрема, приймати у межах своєї компетенції рішення, що є обов'язковими до виконання суб'єктами природних монополій (підпункт 1 пункту 6 Положення).

Пунктами 12-13 Положення закріплено, що основною формою роботи НКРЕКП як колегіального органу є засідання. Рішення НКРЕКП приймаються на засіданнях, які проводяться у формі відкритих або закритих слухань. Рішення, прийняті НКРЕКП, оформлюються постановами і розпорядженнями.

Відповідно до частини 1 статті 15 Закону, купівля всієї електричної енергії, виробленої на електростанціях, потужність чи обсяг відпуску яких перевищують граничні показники (крім випадків, передбачених цим Законом), та весь її оптовий продаж здійснюються на оптовому ринку електричної енергії України. Функціонування інших оптових ринків електричної енергії в Україні забороняється.

Електрична енергія, вироблена на об'єктах електроенергетики з альтернативних джерел енергії (крім доменного та коксівного газів, а з використанням гідроенергії - лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), може бути реалізована на оптовому ринку електричної енергії України, за договорами зі споживачами або за договорами з енергопостачальниками (частина 4 статті 15 Закону).

Оптовий ринок електричної енергії України зобов'язаний купувати у суб'єктів господарювання, яким встановлено «зелений» тариф, всю електричну енергію, вироблену на об'єктах електроенергетики з альтернативних джерел енергії (крім доменного та коксівного газів, а з використанням гідроенергії - вироблену лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), за «зеленим» тарифом незалежно від величини встановленої потужності чи обсягів її відпуску. Енергопостачальники зобов'язані купувати електричну енергію, вироблену на об'єктах електроенергетики з альтернативних джерел енергії, у випадках, обсягах та за цінами, визначеними цією статтею (частина 5 статті 15 Закону).

Правила оптового ринку електричної енергії України є невід'ємною частиною договору і визначають механізм функціонування оптового ринку електричної енергії України, порядок розподілу навантажень між генеруючими джерелами, правила формування ринкової ціни на електричну енергію (частина 11 статті 15 Закону).

За правилами частини 1 статті 17 Закону, формування оптових тарифів на електричну енергію здійснюється на оптовому ринку електричної енергії України згідно з договором.

Відповідно до статті 17-1 Закону, «зелений» тариф встановлюється національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, на електричну енергію, вироблену на об'єктах електроенергетики, у тому числі на введених в експлуатацію чергах будівництва електричних станцій (пускових комплексах) з альтернативних джерел енергії (крім доменного та коксівного газів, а з використанням гідроенергії - вироблену лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), за умови виконання вимог щодо місцевої складової, передбачених цим Законом.

Для об'єктів електроенергетики, що використовують альтернативні джерела енергії (крім доменного та коксівного газів, а з використанням гідроенергії - виробленої лише мікро, міні- та малими гідроелектростанціями), встановлена потужність яких перевищує 5 МВт, «зелений» тариф на вироблену ними електричну енергію встановлюється за умови відповідності будівництва таких об'єктів електроенергетики плану розвитку об'єднаної енергетичної системи України на наступні десять років.

«Зелений» тариф для суб'єктів господарювання, які виробляють електричну енергію з енергії вітру, встановлюється на рівні роздрібного тарифу для споживачів другого класу напруги на січень 2009 року, помноженого на коефіцієнт «зеленого» тарифу для електроенергії, виробленої з енергії вітру.

Коефіцієнт «зеленого» тарифу для електроенергії, виробленої з використанням альтернативних джерел енергії, для електроенергії, виробленої з енергії вітру об'єктами електроенергетики, величина встановленої потужності яких перевищує 2000 КВт, встановлюється по 31.12.2029 року на рівні: 2,10.

Фіксований мінімальний розмір «зеленого» тарифу для суб'єктів господарювання встановлюється шляхом перерахування у євро «зеленого» тарифу, розрахованого за правилами цього Закону, станом на 1 січня 2009 року за офіційним валютним курсом Національного банку України на зазначену дату.

«Зелений» тариф не може бути менший за фіксований мінімальний розмір «зеленого» тарифу, який на кожну дату встановлення роздрібних тарифів для споживачів перераховується у національну валюту за офіційним валютним курсом Національного банку України на таку дату.

Таким чином, встановлення «зеленого» тарифу на електричну енергію, вироблену на об'єктах електроенергетики, у тому числі на введених в експлуатацію чергах будівництва електричних станцій (пускових комплексах) з альтернативних джерел енергії є виключною компетенцією НКРЕКП.

Порядок встановлення, перегляду та припинення дії «зеленого» тарифу для суб'єктів господарської діяльності визначається Порядком встановлення, перегляду та припинення дії «зеленого» тарифу для суб'єктів господарської діяльності, затвердженим Постановою НКРЕ від 02.11.2012 року № 1421 (надалі - Порядок).

За правилами пунктів 1.8.-1.9. Порядку, «зелений» тариф перераховується на кожний розрахунковий місяць, яким для цілей Порядку є календарний місяць, на який перераховується «зелений» тариф.

При цьому, рішення щодо встановлення «зелених» тарифів та фіксованих мінімальних розмірів «зеленого» тарифу для кожного виду альтернативної енергії приймаються НКРЕ на засіданні у формі відкритого слухання (далі - засідання НКРЕ). Такі рішення розміщуються на офіційному веб-сайті НКРЕ та публікуються в інформаційному бюлетені НКРЕ (пункт 1.10. Порядку).

Згідно пункту 2.1. Порядку, суб'єкт господарювання подає до НКРЕ, крім іншого, заяву щодо встановлення «зеленого» тарифу суб'єкту господарювання.

Протягом 30 календарних днів з дня надходження заяви щодо встановлення «зеленого» тарифу суб'єкту господарювання та доданих до неї документів відповідний структурний підрозділ НКРЕ розглядає їх, готує та подає матеріали на засідання НКРЕ. Про прийняте рішення щодо встановлення або відмови у встановленні «зеленого» тарифу суб'єкту господарювання письмово повідомляється заявнику протягом 5 робочих днів з дня прийняття такого рішення (пункт 2.3. Порядку).

Виходячи з наведеного в сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач зобов'язаний перераховувати «зелений» тариф на кожний розрахунковий місяць за встановленою формулою та на підставі курсу євро, офіційно встановленого Національним банком України станом на дату встановлення роздрібних тарифів для споживачів на розрахунковий місяць.

В той же час, як вже зазначалося раніше, останній перегляд «зеленого» тарифу відповідач здійснив 31.07.2014 року постановою №1072 «Про встановлення «зелених» тарифів на електричну енергію» від 31.07.2014 року та перерахував «зелений» тариф на серпень 2014 року. З вересня по грудень 2014 року відповідач не перераховував «зелений» тариф відповідно до вимог статті 17-1 Закону.

При цьому, суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що перегляд рівня «зелених» тарифів є недоречним до закінчення дії тимчасових надзвичайних заходів на ринку електричної енергії, запроваджених Кабінетом Міністрів України розпорядженнями від 13.08.2014 року № 764-р, від 01.10.2014 року № 915-р, від 08.12.2014 року № 1195-р «Про вжиття тимчасових надзвичайних заходів на ринку електричної енергії», оскільки, по-перше, наведені розпорядження не містять положень щодо не затвердження НКРЕКП розміру «зеленого» тарифу; а, по-друге, не можуть змінювати встановленні Законом України «Про електроенергетику» положення щодо порядку та розміру перегляду «зеленого» тарифу.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем допущена бездіяльність щодо невстановлення «зеленого» тарифу за правилами статті 17-1 Закону, проте визнання судом такої бездіяльності відповідача протиправною відносно позивача не відновить його порушені права, що свідчить про обрання позивачем невірного способу захисту порушених прав.

В даному випадку, як вбачається зі змісту позовної заяви, фактично, порушені права позивача на отримання повної оплати за продану електроенергію за Договором на продаж електроенергії №5620/01 від 29.07.2009р., що за своєю правовою природою є господарськими правовідносинами та не можуть бути предметом розгляду адміністративними судом.

Щодо позовних вимог позивача:

- зобов'язати відповідача - Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг прийняти рішення, яким встановити «зелений» тариф позивачу на розрахунковий місяць вересень 2014 року на рівні не меншому фіксованого мінімального розміру «зеленого» тарифу, шляхом перерахування в євро «зеленого» тарифу, розрахованого згідно зі ст. 171 Закон України «Про електроенергетику» (№ 575/97-ВР від 16 жовтня 1997 року) станом на 1 січня 2009 року, за офіційним валютним курсом Національного банку України на 27 серпня 2014 року - дату встановлення відповідачем роздрібних тарифів для споживачів;

- зобов'язати відповідача - Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг прийняти рішення, яким встановити «зелений» тариф позивачу на розрахунковий місяць жовтень 2014 року на рівні не меншому фіксованого мінімального розміру «зеленого» тарифу, шляхом перерахування в євро «зеленого» тарифу, розрахованого згідно зі ст. 171 Закон України «Про електроенергетику» (№ 575/97-ВР від 16 жовтня 1997 року) станом на 1 січня 2009 року, за офіційним валютним курсом Національного банку України на 24 вересня 2014 року - дату встановлення відповідачем роздрібних тарифів для споживачів;

- зобов'язати відповідача - Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг прийняти рішення, яким встановити «зелений» тариф позивачу на розрахунковий місяць листопад 2014 року на рівні не меншому фіксованого мінімального розміру «зеленого» тарифу, шляхом перерахування в євро «зеленого» тарифу, розрахованого згідно зі ст. 17-1 Закон України «Про електроенергетику» (№ 575/97-ВР від 16 жовтня 1997 року) станом на 1 січня 2009 року, за офіційним валютним курсом Національного банку України на 28 жовтня 2014 року - дату встановлення відповідачем роздрібних тарифів для споживачів;

- зобов'язати відповідача - Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг прийняти рішення, яким встановити «зелений» тариф позивачу на розрахунковий місяць грудень 2014 року на рівні не меншому фіксованого мінімального розміру «зеленого» тарифу, шляхом перерахування в євро «зеленого» тарифу, розрахованого згідно зі ст. 171 Закон України «Про електроенергетику» (№ 575/97-ВР від 16 жовтня 1997 року) станом на 1 січня 2009 року, за офіційним валютним курсом Національного банку України на 25 листопада 2014 року - дату встановлення відповідачем роздрібних тарифів для споживачів;

- зобов'язати відповідача - Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг прийняти рішення, яким встановити «зелений» тариф позивачу на розрахунковий місяць січень 2015 року на рівні не меншому фіксованого мінімального розміру «зеленого» тарифу, шляхом перерахування в євро «зеленого» тарифу, розрахованого згідно зі ст. 171 Закон України «Про електроенергетику» (№ 575/97-ВР від 16 жовтня 1997 року) станом на 1 січня 2009 року, за офіційним валютним курсом Національного банку України на 24 грудня 2014 року - дату встановлення відповідачем роздрібних тарифів для споживачів, суд зазначає наступне.

З огляду на викладені норми, суд дійшов висновку, що встановлення «зеленого» тарифу на електричну енергію для позивача є виключною компетенцією НКРЕКП, тобто відносяться до дискреційних повноважень відповідача.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

При цьому, відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно частин 1,2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову, зокрема, про: визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Виходячи з положення частини 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний суд не наділений повноваженнями щодо зобов'язання відповідача прийняти будь-яке рішення.

Аналогічна правова позиція підтверджується судовою практикою, зокрема, постановою Вищого адміністративного суду України від 21.10.2010 року № П-278/10, встановлено, що з огляду на положення Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Крім того, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 31.07.2014 року у справі № К/800/62158/13 встановлено, що суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Отже, адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Таким чином, позовні вимоги позивача:

- зобов'язати відповідача - Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг прийняти рішення, яким встановити «зелений» тариф позивачу на розрахунковий місяць вересень 2014 року на рівні не меншому фіксованого мінімального розміру «зеленого» тарифу, шляхом перерахування в євро «зеленого» тарифу, розрахованого згідно зі ст. 171 Закон України «Про електроенергетику» (№ 575/97-ВР від 16 жовтня 1997 року) станом на 1 січня 2009 року, за офіційним валютним курсом Національного банку України на 27 серпня 2014 року - дату встановлення відповідачем роздрібних тарифів для споживачів;

- зобов'язати відповідача - Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг прийняти рішення, яким встановити «зелений» тариф позивачу на розрахунковий місяць жовтень 2014 року на рівні не меншому фіксованого мінімального розміру «зеленого» тарифу, шляхом перерахування в євро «зеленого» тарифу, розрахованого згідно зі ст. 171 Закон України «Про електроенергетику» (№ 575/97-ВР від 16 жовтня 1997 року) станом на 1 січня 2009 року, за офіційним валютним курсом Національного банку України на 24 вересня 2014 року - дату встановлення відповідачем роздрібних тарифів для споживачів;

- зобов'язати відповідача - Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг прийняти рішення, яким встановити «зелений» тариф позивачу на розрахунковий місяць листопад 2014 року на рівні не меншому фіксованого мінімального розміру «зеленого» тарифу, шляхом перерахування в євро «зеленого» тарифу, розрахованого згідно зі ст. 171 Закон України «Про електроенергетику» (№ 575/97-ВР від 16 жовтня 1997 року) станом на 1 січня 2009 року, за офіційним валютним курсом Національного банку України на 28 жовтня 2014 року - дату встановлення відповідачем роздрібних тарифів для споживачів;

- зобов'язати відповідача - Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг прийняти рішення, яким встановити «зелений» тариф позивачу на розрахунковий місяць грудень 2014 року на рівні не меншому фіксованого мінімального розміру «зеленого» тарифу, шляхом перерахування в євро «зеленого» тарифу, розрахованого згідно зі ст. 171 Закон України «Про електроенергетику» (№ 575/97-ВР від 16 жовтня 1997 року) станом на 1 січня 2009 року, за офіційним валютним курсом Національного банку України на 25 листопада 2014 року - дату встановлення відповідачем роздрібних тарифів для споживачів;

- зобов'язати відповідача - Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг прийняти рішення, яким встановити «зелений» тариф позивачу на розрахунковий місяць січень 2015 року на рівні не меншому фіксованого мінімального розміру «зеленого» тарифу, шляхом перерахування в євро «зеленого» тарифу, розрахованого згідно зі ст. 171 Закон України «Про електроенергетику» (№ 575/97-ВР від 16 жовтня 1997 року) станом на 1 січня 2009 року, за офіційним валютним курсом Національного банку України на 24 грудня 2014 року - дату встановлення відповідачем роздрібних тарифів для споживачів, не підлягає задоволенню.

Згідно частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В свою чергу, відповідачем не виконано обов'язку щодо доказування.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, за правилами, встановленими статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 КАС України суд,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволені позову Товариству з обмеженою відповідальністю «Енергоінвест» відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя В.П. Шулежко