Справа № 2а-7232/12/2670
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2015-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 травня 2015 року 16:50 № 2а-7232/12/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кармазіна О.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомПершого заступника прокурора Шевченківського району м. Києва в інтересах держави в особі Київського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів
до Національної акціонерної компанії «Енергетична компанія України»
про стягнення адміністративно-господарських (штрафних) санкцій та пені,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2012 року перший заступник прокурора Шевченківського району м. Києва в інтересах держави в особі Київського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернувся з позовом до Національної акціонерної компанії "Енергетична компанія України" про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів та пені у розмірі 445 620,78 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем в порушення ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21 березня 1991 року № 875-ХІІ у 2011 році не здійснено працевлаштування осіб, що мають інвалідність у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а відтак не виконано встановлений норматив для працевлаштування інвалідів, що є підставою, на думку позивача, для стягнення з відповідача адміністративно-господарських санкцій.

Зокрема, позивач у позові посилається на те, що відповідно до звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2011 рік середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу підприємства у цьому році становила 148 осіб, отже, відповідно до вимог частини першої статті 19 Закону відповідач у 2011 році повинен був працевлаштувати 6 інвалідів, проте фактично було працевлаштовано лише 3 особи, яким встановлено інвалідність, у зв'язку з чим відповідач зобов'язаний сплатити санкції та пеню за не здійснення працевлаштування 3 осіб, що мають інвалідність.

Відповідач проти позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні. Зокрема, у своїх запереченнях відповідач зазначив, що позивачем не наведено обставин, які б свідчили про наявність вини відповідача у невиконанні в 2011 році нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів. Зазначив, що ним було вжито усіх необхідних та залежних від нього заходів з метою виконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, а відтак підстав для стягнення з нього спірних адміністративно-господарських (штрафних) санкцій та пені, як вважає відповідач, немає.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 листопада 2012 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2013 року, в позові відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 03.03.2015 скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.11.2012 та ухвалу КААС від 14.03.2013, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Зокрема, скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанції, ВАС України зазначив про необґрунтованість висновків судів щодо вжиття НАК "Енергетична компанія України" вичерпних заходів, спрямованих для працевлаштування інваліда, оскільки законодавством встановлено єдиний порядок повідомлення місцевих центрів зайнятості про наявність вакансій для інвалідів - подання щомісячної звітності за формою № 3-ПН, що відповідачем зроблено не було, а відтак, як зазначив ВАС України, наведене є порушенням вищезгаданих норм матеріального права та підставою для застосування адміністративно-господарських санкцій.

Відповідно до ухвали від 19.12.2014 р. справу прийнято до провадження судді Окружного адміністративного суду м. Києва Кармазіна О.А. та справу призначено до розгляду судом у судовому засіданні на 12.05.2015 року.

У судовому засіданні представник прокуратури та позивача позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні вважав позовні вимоги необґрунтованими та просив суд відмовити у їх задоволенні в повному обсязі.

Виходячи з положень ч. 4 ст. 122 КАС України та за згодою сторін у судовому засіданні 12.05.2015 р. судом ухвалено про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши в порядку письмового провадження подані сторонами документи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить з наступного.

Національна акціонерна компанія «Енергетична компанія України» () на виконання вимог Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» зобов'язано виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством України.

10.02.2012 року НАК «Енергетична компанія України» подано до Київського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2011 рік (форма № 10-ПІ). В даному звіті підприємством визначено, що у 2011 році середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу складала - 148 осіб, середньооблікова кількість штатних працівників, яким встановлено інвалідність - 3 осіб, а також самостійно зазначено, що кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до ст. 19 Закону складала - 6 осіб.

Тобто, із вказаного звіту вбачається, що обов'язок створення товариством робочих місць для працевлаштування інвалідів у кількості 6 осіб відповідачем визнається.

У той же час, згідно наявного в матеріалах справи листа Шевченківського районного центру зайнятості від 02 листопада 2012 року № 9574, НАК "Енергетична компанія України" зареєстрована у Шевченківському районному центрі зайнятості як платник страхових внесків до Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття з 08 вересня 2004 року.

При цьому центром зайнятості у вказаному листі зазначено, що протягом 2011 року НАК "Енергетична компанія України" подало до центру зайнятості звітність про наявність вакансій за формою № 3-ПН лише два рази, а саме 13.01.2011 р. та 16.06.2011 р. (згідно листа № 2183-16/1 від 14.06.2011 р.) за станом на 11 січня 2011 року. Даний факт також не заперечується відповідачем та визнається.

У вказаному листі також вказано, що протягом 2011 року Шевченківським районним центром зайнятості направлялись для працевлаштування до НАК "Енергетична компанія України" 2 особи з інвалідністю: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 При цьому, як вбачається із наявних в матеріалах справи направлень на працевлаштування від 22.06.2011 та від 23.06.2011 (т. 1 а.с. 150, 151), ОСОБА_1 не була прийнята відповідачем на роботу у зв'язку із самостійною відмовою даної особи, а ОСОБА_2 відповідачем було відмовлено у прийнятті на роботу з підстав невідповідності даної особи вимогам компанії.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Спеціальним законом, який визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями і інтересами, є Закон України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21.03.91 N 875-XII.

Стаття 19 вказаного Закону (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) зобов'язувала відповідача відповідно до 4-відсоткового нормативу створити робочі місця для праці інвалідів і інформувати центри зайнятості про вільні робочі місця для інвалідів, звітувати перед відділеннями Фонду соціального захисту інвалідів про їх працевлаштування - підібрати робоче місце і працевлаштувати інваліда.

Разом з цим, частиною 1 статті 20 Закону № 875-XII встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю.

Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України (частина 4 статті 20 Закону № 875-XII).

Посилаючись на наведені положення зазначених норм законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, позивач наполягає на необхідності стягнення з відповідача адміністративно-господарських санкцій за невиконання відповідачем у 2011 році нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі 442 435, 14 грн. і пені у сумі 3 185,64 грн.

При цьому, згідно положень статті 19 Закону № 875-XII, грошові кошти, які просить стягнути позивач, є штрафними санкціями. По своїй правовій природі штрафні санкції застосовуються за порушення законодавства діями чи бездіяльністю, тобто за неналежне виконання обов'язку, покладеного законом.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк (частина 2 статті 20 Закону № 875-XII).

Порядок сплати адміністративно-господарських санкцій і пені до відділень Фонду соціального захисту інвалідів, їх акумуляції, обліку, а також з урахуванням пропозицій всеукраїнських громадських організацій інвалідів - використання цих коштів затверджується Кабінетом Міністрів України (частина 8 статті 20 Закону № 875-XII).

За вимогами статті 18 Закону № 875-XII працевлаштування інвалідів здійснюється центральним органом виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, органами місцевого самоврядування, громадськими організаціями інвалідів.

При цьому, згідно положень цієї ж норми Закону № 875-XII, підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Законом України від 23 лютого 2006 року № 3483-IV "Про внесення змін до деяких законів України щодо реалізації інвалідами права на трудову зайнятість" зазначену статтю було викладено в іншій редакції, а Закон № 875-XII доповнено статтею 18-1, за змістом якої пошук підходящої роботи для інваліда здійснює державна служба зайнятості.

Відповідно до змісту положень, закріплених в Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007р. № 70, роботодавці подають центру зайнятості звіти про зайнятість і працевлаштування інвалідів, відділенням Фонду соціального захисту інвалідів та інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів.

При цьому, згідно частини 4 статті 20 Закону України "Про зайнятість населення" від 01.03.1991р. № 803-XII (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), підприємства, установи і організації незалежно від форми власності реєструються у місцевих центрах зайнятості за їх місцезнаходженням як платники збору до Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, щомісяця подають цим центрам адміністративні дані у повному обсязі про наявність вільних робочих місць (вакансій), у тому числі призначених для працевлаштування інвалідів, та про працівників, які працюють неповний робочий день (тиждень), якщо це не передбачено трудовим договором, або не працюють у зв'язку з простоєм виробництва з не залежних від них причин, і в десятиденний строк - про всіх прийнятих працівників у порядку, встановленому законодавством. Несвоєчасна реєстрація або відмова від неї, порушення порядку подання адміністративних даних тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Згідно Інструкції щодо заповнення форми звітності №3-ПН "Звіт про наявність вакансій", затвердженої наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 420 від 19.12.2005 року та зареєстрованій в Міністерстві юстиції України 21 грудня 2005 року за №1534/11814, підприємства, установи і організації, їх структурні підрозділи та філії незалежно від форм власності га господарювання повинні за наявності вакансій у повному обсязі подавати інформацію про наявність вільних робочих місць (вакансій) центрам зайнятості за місцем їх реєстрації як платника страхових внесків.

Аналіз вказаних положень дає підстави для висновку про те, що обов'язок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатись пошуком інвалідів для працевлаштування на створені ним робочі місця. Такий обов'язок згідно ст. 18 зазначеного Закону покладено на органи виконавчої влади з питань праці га соціальної політики, органи місцевого самоврядування, громадські організації інвалідів.

У той же час наведене свідчить про наявність у роботодавця обов'язку виділяти та створювати робочі місця для інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, а також щодо повідомлення підприємствами, установами та організаціями уповноважених органів про наявність вакансій (форма 3-ПН), за наслідками розгляду яких компетентні органи направляють на підприємство для працевлаштування інвалідів.

Відтак, неналежне інформування центру зайнятості про наявність вільних робочих місць для інвалідів, а саме неподання звітів за формою № 3-ПН про наявність вакансій для інвалідів державній службі зайнятості за спірний період, перешкоджає вчиненню дій щодо працевлаштуванню інвалідів, є порушенням вищезгаданих норм матеріального права та підставою для застосування адміністративно-господарських санкцій.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права вже була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 9 липня 2013 року, від 19 листопада 2013 року та від 28 січня 2014 року (№№ 21-200а13, 21-397а13, 21-476а13 відповідно).

Під час розгляду даної справи встановлено, що відповідачем до Шевченківського районного центру зайнятості у 2011 році було подано лише два звіти за формою № 3-ПН, а саме: 13.01.2011 р. та 16.06.2011 р. (згідно листа № 2183-16/1 від 14.06.2011 р.). Представником відповідача зазначена обставина не заперечувалась та не спростована.

Наведене свідчить про невиконання товариством встановленого частиною 4 статті 20 Закону України "Про зайнятість населення" обов'язку по щомісячному звітуванню перед місцевим центром зайнятості про наявність вільних робочих місць (вакансій), призначених для працевлаштування інвалідів, внаслідок чого у 2011 році органи державної служби зайнятості були позбавлені можливості в повній мірі здійснювати направлення позивачу осіб з обмеженими можливостями для їх працевлаштування.

Вказане свідчить про недоведеність вжиття відповідачем всіх необхідних, законодавчо закріплених заходів для виконання нормативу по створенню робочих місць для працевлаштування інвалідів. При цьому суд враховує наявність у матеріалах справи доказів відмови у працевлаштуванні до компанії особи з інвалідністю гр. ОСОБА_2 (з підстав невідповідності даної особи вимогам компанії), який був направлений Шевченківським районним центром зайнятості, що в свою чергу не свідчить на користь доводів відповідача про вжиття ним усіх необхідних та залежних від нього заходів з метою виконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Що ж до наявних в матеріалах справи роздруківок про розміщення відповідачем на своєму офіційному сайті у мережі Інтернет інформації про наявність певних вакансій, слід зазначити, що вказані роздруківки не можуть спростовувати факт порушення відповідачем наведених вище положень законодавства, оскільки таке розміщення не звільняє відповідача від обов'язку щомісячно звітувати перед місцевим центром зайнятості про наявність вільних робочих місць (вакансій), призначених для працевлаштування інвалідів, обов'язок щодо чого є базовим для цілей забезпечення працевлаштування інвалідів.

Враховуючи всі наведені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідачем не було вжито всіх передбачених законодавством заходів, спрямованих на виконання нормативу робочих місць для працевлаштування у 2011 році інвалідів, а відтак суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача спірної суми адміністративно-господарських санкцій та пені. При цьому суд враховує, що відповідачем в ході розгляду справи не спростовано правильності проведених розрахунків та визначення розміру санкцій і пені (математичних розрахунків, числових значень).

Що ж до поданого відповідачем клопотання про оголошення перерви у розгляді справи, у якому відповідач зазначає про необхідність надання додаткового часу з метою надання пояснень, зокрема стосовно факту відмови у працевлаштуванні до компанії гр. ОСОБА_2, про що, як зазначає відповідач, йому стало відомо лише у останньому судовому засіданні, суд зазначає, що документи стосовно факту відмови у працевлаштуванні до компанії гр. ОСОБА_2 були надіслані до суду Шевченківським районним центром зайнятості та залучені до матеріалів справи ще 05.11.2012 року. Враховуючи наведене, судом не встановлено обставин, які б у відповідності до ст. 150 КАС України давали б підстави для оголошення перерви у розгляді справи.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Враховуючи всі наведені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини є обґрунтованими, правомірними та достатніми для прийняття рішення по справі про задоволення позову у заявленому обсязі.

Керуючись вимогами статей 69-71, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Стягнути з Національної акціонерної компанії «Енергетична компанія України» (код з ЄДР 32984271; адреса: 01001, м. Київ, вул. Хрещатик, будинок 34) на користь Київського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів (код ЄДР 22869098, адреса: 03150, м. Київ, вул. Червоноармійська, 104) адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу по створенню робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2011 році у розмірі 442 435, 14 грн. і пені за порушення строків сплати зазначеної суми адміністративно-господарських санкцій у сумі 3 185,64 грн., а всього у сумі 445 620,78 грн. (чотириста сорок п'ять тисяч шістсот двадцять гривень 78 коп.)

Постанова набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.А. Кармазін