Справа № 671/343/15-а
Суддя: Мельник-Томенко Ж. М.
Дата ухвалення: 2015-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 671/343/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Чорний С.Б.

Суддя-доповідач: Мельник-Томенко Ж. М.

09 квітня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мельник-Томенко Ж. М.

суддів: Сторчака В. Ю. Ватаманюка Р.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Волочиського районного суду Хмельницької області від 26 лютого 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Волочиському районі Хмельницької області про визнання нечинною відмову в призначенні пільгової пенсії,

В С Т А Н О В И В :
У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернулась до Волочиського районного суду Хмельницької області з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України у Волочиському районі Хмельницької області про визнання нечинною відмову відповідача у призначенні пенсії за вислугу років та визнання права на призначення пільгової пенсії.

Постановою Волочиського районного суду Хмельницької області від 26 лютого 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати вищезазначену постанову та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до положень ст.ст.197, 183-2 КАС України, проводить розгляд справи в порядку письмового провадження, при цьому згідно частини 6 статті 12, частини 1 статті 41 КАС України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Відповідно до ч.1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 в 1986 році закінчила Чемеровецьке медичне училище за спеціальністю медична сестра.

Згідно з записів у трудовій книжці позивач в період з 04.08.1986 року по 14.07.1987 року працювала в Шепетівській ЦРЛ на посаді медичної сестри, в період з 03.08.1987 року по 04.10.1992 року працювала в військовій частині НОМЕР_1 на посаді постової медичної сестри в терапевтичному відділенні, в період з 10.09.1993 року по 15.08.1994 року працювала на посаді медичної сестри Хмельницького роддому та з 06.09.1994 року по даний час на посаді медичної сестри Волочиської ЦРЛ.

Маючи достатній вік та стаж роботи на посадах, які віднесені до робіт за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, позивач звернулась до Управління Пенсійного фонду України у Волочиському районі Хмельницької області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Листом від 16.02.2015 року №4/Л-10 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та зазначено, що період роботи з 03.08.1987 року по 04.10.1992 року неможливо зарахувати до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років на пільгових умовах, оскільки відсутня уточнююча довідка, а також у трудовій книжці не зазначена назва лікарняного закладу, а тільки вказана назва військової частини НОМЕР_2 .

Позивач, вважаючи таке рішення Управління Пенсійного фонду України у Волочиському районі Хмельницької області неправомірним, звернувся за захистом своїх прав до суду.

Суд першої інстанції відмовляючи у позові виходив з того, що військова частина в якій працювала ОСОБА_1 не знаходиться в переліку закладів та установ охорони здоров`я.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 р. № 1788-ХП з наступними змінами передбачено призначення пенсії за вислугу років працівникам освіти, охорони здоров`я при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Відповідно до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 р. № 909 з наступними змінами, у розділі 2 зазначено, що до закладів охорони здоров`я відносяться: лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри.

Згідно з п.2 Примітки до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 р. № 909, робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форм власності або відомчої належності закладів та установ.

Відповідно до п.1 Переліку закладів охорони здоров`я Збройних Сил України, затвердженого Наказом Міністра оборони України від 20 травня 2004 р. № 162 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03 червня 2004 р. за № 692/9291 до лікарняних закладів відносяться: військово-медичний центр, госпіталь, філія госпіталю (усіх найменувань), військовий (військово-морський) лазарет, окремий медичний батальйон, медико-санітарний батальйон, окрема медична рота (медична рота), медичний взвод.

Статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Як встановлено з матеріалів справи, а саме запису у трудовій книжці позивача, ОСОБА_1 в період з 03.08.1987 року по 04.10.1992 року працювала в військовій частині НОМЕР_1 на посаді постової медичної сестри в терапевтичному відділенні, звідки була звільнена за власним бажанням.

Згідно посвідчення №19 ОСОБА_1 14.10.1991 року проходила атестацію в атестаційній комісії військової частини НОМЕР_1 та наказом командира №200 від 17.10.1991 року присвоєна кваліфікація медичної сестри стаціонару другої категорії.

На підставі вищезазначеного, колегія судів вважає доведеним той факт, що позивач в оскаржуваний період працювала в закладі охорони здоров`я.

Судом встановлено, що подаючи позовну заяву та апеляційну скаргу до суду, позивач сплатив судовий збір на загальну суму 109,62 грн. Дана сума підтверджується квитанцією №31 від 20.02.2015 року та № 5 від 02.03.2015 року.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

З аналізу вказаної статті можна дійти висновку, що в спірних правовідносинах суб`єктом владних повноважень є відповідач, а тому суд присуджує всі здійснені позивачем документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

На підставі викладеного, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції не дав належної оцінки вказаним обставинам та зібраним по справі доказам, не правильно застосував норми матеріального права, у зв`язку із чим, ухвалив рішення, яке підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Постанову Волочиського районного суду Хмельницької області від 26 лютого 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Волочиському районі Хмельницької області про визнання нечинною відмову в призначенні пільгової пенсії, - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов задовольнити повністю.

Визнати дії Управління Пенсійного фонду України у Волочиському районі Хмельницької області неправомірними щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п."е"ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України у Волочиському районі Хмельницької області призначити пенсію ОСОБА_1 на пільгових умовах відповідно до п."е"ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з урахуванням стажу роботи на посаді постової медичної сестри в період з 03.08.1987 року по 04.10.1992 року у військовій частині № НОМЕР_1 .

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 109 (сто дев`ять) грн. 62 коп.

Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі.
Відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України у разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, судове рішення апеляційної інстанції є остаточним та оскарженню не підлягає.

Головуючий Мельник-Томенко Ж. М.

Судді Ватаманюк Р.В.

Сторчак В. Ю.