Справа № П/811/2508/14
Суддя: Богданенко І.Ю.
Дата ухвалення: 2015-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
і м е н е м У к р а ї н и
02 квітня 2015 рокусправа № П/811/2508/14
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Богданенка І.Ю.,
суддів: Уханенка С.А. Дадим Ю.М. ,
за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О.,
за участю представників:
позивача: не з`явився,
відповідача: не з`явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2014 року
у справі № П/811/2508/14
за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
до Олександрійської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області
про визнання протиправними та скасування рішень і вимог,
Не погодившись з постановою суду першої інстанції, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Сторони, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Відповідно до статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Олександрійською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області проведено документальну планову невиїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2013 року, за результатами якої складено акт від 23 квітня 2014 року № 000217/11-26-17-01/ НОМЕР_1 .
Перевіркою встановлено порушення, зокрема, частини 2 пункту 1 статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме занижено суму єдиного внеску в розмірі 205684,97 грн.
Не погодившись з даним рішенням податкового органу позивачем оскаржено рішення та вимогу до Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області.
Рішенням Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області від 27 травня 2014 року рішення від 23 квітня 2014 року та вимогу збільшено єдиний внесок на суму 593,34 грн. та штрафні санкції на суму 88,99 грн., зобов`язано Олександрійську об`єднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області сформувати та виставити вимогу з прийняттям нового рішення про застосування штрафних санкцій за донарахованим територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

На підставі рішення про результати розгляду первинної скарги Олександрійською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області від 16 червня 2014 року винесено рішення № про застосування штрафних санкцій в розмірі 19653,24 грн. за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 206278,31 грн. та вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- на суму 206278,31 грн., а також рішення № про застосування штрафних санкцій в розмірі 88,99 грн. за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 593,34 грн. та вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- на суму 593,34 грн.

За результатом розгляду повторної скарги, рішення та вимоги від 16 червня 2014 року залишені без змін.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що підставою для донарахування позивачу єдиного внеску на суму 205684,97 грн. стало заниження оподатковуваного доходу за 2011-2013 роки в сумі 1549044,32 грн., у зв`язку з завищенням витрат в сумі 37660,00 грн. та заниженням доходів в сумі 1511384,32 грн.

Відповідно до пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 139.1.6 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат, зокрема, суми податку на прибуток, а також податків, установлених пунктом 153.3 статті 153 та статтею 160 цього Кодексу; податку на додану вартість, включеного до ціни товару (роботи, послуги), що придбаваються платником податку для виробничого або невиробничого використання, податків на доходи фізичних осіб, які відраховуються із сум виплат таких доходів згідно з розділом IV цього Кодексу; сума збору за провадження деяких видів підприємницької діяльності, яка враховується у зменшення податкового зобов`язання платника податку в порядку, передбаченому пунктами 152.1 і 152.2 статті 152 цього Кодексу.

У відповідності до пунктів 152.1, 152.2 статті 152 Податкового кодексу України податок нараховується платником самостійно за ставкою, визначеною пунктом 151.1 статті 151 цього Кодексу, від податкової бази, визначеної згідно зі статтею 149 цього Кодексу. Податок, отриманий від діяльності, яка підлягає патентуванню відповідно до розділу XII цього Кодексу, підлягає сплаті до бюджету в сумі, яка визначена відповідно до цього розділу, і зменшена на вартість придбаних торгових патентів на право провадження такого виду діяльності. Платник податку, який проводить діяльність, що підлягає патентуванню відповідно до розділу XII цього Кодексу, зобов`язаний окремо визначати податок від кожного виду такої діяльності та окремо визначати податок від іншої діяльності. З цією метою ведеться окремий облік доходів, отриманих від діяльності, що підлягає патентуванню, та витрат, пов`язаних з веденням діяльності з урахуванням від`ємного значення як результату розрахунку об`єкта оподаткування.

З матеріалів справи вбачається, що фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 до складу валових витрат за 2011-2013 роки включено суми сплаченого податку на додану вартість в розмірі 5870,00 грн. та збору за провадження деяких видів підприємницької діяльності у розмірі 31790,00 грн., що підтверджується записами в книзі обліку доходів та витрат.

Таким чином, віднесення сум податку на додану вартість в розмірі 5870,00 грн. та збору за провадження деяких видів підприємницької діяльності у розмірі 31790,00 грн. до валових витрат є порушенням підпунктів 139.1.6, 139.1.10 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, а тому висновок податкового органу в цій частині є обґрунтованим.

Також, з матеріалів справи вбачається, що фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 на розрахунковий рахунок в 2013 році отримано безготівкові кошти в оплату товарів від Профспілки працівників охорони здоров`я, публічного акціонерного товариства «Кіровоградобленерго», Військової частини НОМЕР_2 , обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград», управління охорони здоров`я в Кіровоградській області в загальній сумі 11504,38 грн., при цьому, дані кошти не відображено в Книзі обліку доходів та витрат та не включено до складу валового доходу за 2013 рік.

Пунктом 164.1 статті 164 Податкового кодексу України встановлено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Згідно з підпунктом 164.2.2 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються, зокрема, суми винагород та інших виплат, нарахованих (виплачених) платнику податку відповідно до умов цивільно-правового договору, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що невключення позивачем до оподатковуваного доходу надходження в 2013 році з реалізації в сумі 11504,38 грн. є порушенням даної норми.

Під час перевірки Олександрійською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області встановлено, що показник надходжень торгівельної виручки та показник звітів про використання реєстраторів розрахункових операцій за період з 2011 по 2013 роки різняться в бік заниження доходу: за 2011 рік - на 260144,20 грн., за 2012 рік - на 574013,74 грн., за 2013 рік - на 665722,00 грн. При цьому, податковий орган зазначає, що призначенням надходжень коштів, що не проведені через реєстратори розрахункових операцій та не включені до валового доходу є «торгівельна виручка».

Позивачем не заперечується той факт, що в касових документах банку призначення платежів вказане як «надходження торгівельної виручки». Разом з тим, зазначає, що кошти в сумі 1499879,94 грн. є безвідсотковою фінансовою допомогою на поворотній основі, а тому не можуть включатися до складу валових доходів та в обґрунтування таких доводів надала копії договорів про надання тимчасової безвідсоткової фінансової допомоги.

Відповідно до підпункту165.1.31 пункту 165.1 статті 165 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включається, зокрема, основна сума поворотної фінансової допомоги, наданої платником податку іншим особам, яка повертається йому, основна сума поворотної фінансової допомоги, що отримується платником податку.

Згідно з підпунктом 14.1.257 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України фінансова допомога - фінансова допомога, надана на безповоротній або поворотній основі. Поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення.

Між тим, слід зазначити, що сама по собі наявність у позивача договорів на отримання фінансової допомоги беззаперечно не свідчить про те, що кошти за призначенням в касових документах «торгівельна виручка» надішли на виконання саме цих договорів. Тим більше, як вбачається з матеріалів справи, кошти в сумі 1499879,94 грн. здавались до банку як «торгівельна виручка» протягом трьох років, що виключає можливість одноразової помилки. Доказів звернення до банку із заявою про помилкове призначення коштів позивачем не надано.

Також, в матеріалах справи містяться копії актів про повернення фінансової допомоги. Однак, повернення коштів за договорами на отримання фінансової допомоги, за умови їх попереднього внесення на рахунок, що використовується фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 для здійснення підприємницької діяльності, повернення повинне оформлюватись відповідними касовими документами із відповідним призначенням платежу.

Крім того слід зазначити, що податковим органом суми зворотної фінансової допомоги та поповнення рахунку на розвиток підприємницької діяльності до суми обрахованого валового доходу не включалися.

Таким чином, рішення від 23 квітня 2014 року № 000712/1701 про застосування штрафних санкцій в розмірі 19564,25 грн. за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 205684,97 грн. та вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-924 на суму 205684,97 грн. є правомірними.

Судом встановлено, що за наслідками адміністративного оскарження збільшено суми донарахування єдиного внеску на суму 593,34 грн.

Згідно з пунктом 5 статті 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» для платників, зазначених у пункті 1 (крім абзацу сьомого) частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється єдиний внесок у розмірі 34,7 відсотка винагороди за цивільно-правовими договорами.

Відповідно до пункту 3 статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

Відповідно до пункту 3.16 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства доходів і зборів України від 09 вересня 2013 року № 455, нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, що дорівнювала до 01 жовтня 2011 року п`ятнадцяти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом, на яку нараховується єдиний внесок, з 01 жовтня 2011 року - сімнадцяти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом, на яку нараховується єдиний внесок.

Статтею 21 Закону України «Про Державний бюджет на 2011 рік» прожитковий мінімум з 01 квітня 2011 року по 30 вересня 2011 становив 960 грн.

З матеріалів справи вбачається, що податковим органом при обрахуванні єдиного внеску за період з 01 квітня 2011 року по 30 вересня 2011 року помилково взято за основу розмір прожиткового мінімуму в розмірі 941 грн., а не 960 грн., як визначено Законом України «Про Державний бюджет на 2011 рік», а тому висновок про необхідність збільшення суми донарахування єдиного внеску на 593,34 грн. є правомірним.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що рішення від 16 червня 2014 року № про застосування штрафних санкцій в розмірі 88,99 грн. за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 593,34 грн. та вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф- на суму 593,34 грн. є правомірними.

У відповідності до пункту 4.4 Порядку розгляду органами доходів і зборів скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу, затвердженого Наказ Міністерства доходів і зборів України від 09 вересня 2013 року № 452, орган доходів і зборів при розгляді скарги перевіряє законність і обґрунтованість винесення вимоги або рішення, що оскаржуються, і приймає одне з таких рішень: залишає вимогу або рішення, що оскаржуються, без змін, а скаргу - без задоволення; скасовує в певній частині вимогу або рішення, що оскаржуються, і не задовольняє скаргу в певній частині; скасовує в повному обсязі вимогу або рішення, що оскаржуються, і задовольняє скаргу; направляє скаргу на новий розгляд до відповідного територіального органу доходів і зборів; залишає скаргу без розгляду.

Згідно з пунктом 4.6 Порядку розгляду органами доходів і зборів скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу, рішення, прийняте за розглядом скарги, може бути менш сприятливе для скаржника, ніж рішення, яке оскаржувалося. У разі збільшення органом доходів і зборів суми єдиного внеску, пені та штрафів, які належать до сплати, або недоїмки раніше надіслані вимоги про сплату недоїмки або рішення про нарахування пені та накладення штрафу не відкликаються, а на суму такого збільшення органом доходів і зборів надсилається окрема вимога про сплату недоїмки (рішення про нарахування пені, накладення штрафу).

Судом встановлено, що після розгляду скарги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в порядку адміністративного оскарження також винесено рішення від 16 червня 2014 року № про застосування штрафних санкцій в розмірі 19653,24 грн. (19564,25 грн. + 88,99 грн.) за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 206278,31 грн. (205684,97 грн. + 593,34 грн.) та вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- на суму 206278,31 грн. (205684,97 грн. + 593,34 грн.).

За наявності рішення від 23 квітня 2014 року № 000712/1701 про застосування штрафних санкцій в розмірі 19564,25 грн. за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 205684,97 грн. та рішення від 16 червня 2014 року № про застосування штрафних санкцій в розмірі 88,99 грн. за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 593,34 грн., а також відповідних вимог податковий орган позбавлений права на прийняття рішення від 16 червня 2014 року № року про застосування штрафних санкцій в розмірі 19653,24 грн. за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 206278,31 грн. та відповідної вимоги.

У зв`язку з наведеним, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що наявність та чинність рішення від 16 червня 2014 року № року та відповідної вимоги призводить до обов`язку позивача двічі сплатити єдиний внесок в сумі 206278,31 грн. та штраф в сумі 19653,24 грн., а тому вони підлягають скасуванню.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків щодо часткового задоволення позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, судом першої інстанції повно встановлені обставини справи та надана правильна юридична оцінка, у зв`язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 196, 198, 200, 205, 206, 212 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: І.Ю. Богданенко

Суддя: С.А. Уханенко

Суддя: Ю.М. Дадим