Справа № 814/3919/14
Суддя: Малих О.В.
Дата ухвалення: 2015-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

30 березня 2015 року Справа № 814/3919/14

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Малих О.В., суддів: Марича Є.В., Єнтіної А.П., розглянувши в порядку письмового проваджені справу за

адміністративним позовом: ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)

до відповідачів: 1. Територіального Управління Державної Судової адміністрації України в Миколаївській області (вул. Велика Морська, 41, м. Миколаїв, 54030);

2. Державної судової адміністрації України (вул. Липська, 18/5, м. Київ, 01021);

3. Головного управління Державної казначейської служби України в Миколаївській області (пр. Леніна, 141-В, м. Миколаїв, 54055)

третя особа: Вознесенська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Миколаївській області (пров. Б.Іпатових, 6-А, м. Вознесенськ, Миколаївська область, 56501)

про визнання протиправними дії, стягнення коштів в сумі 30 452,85 грн.,

в с т а н о в и в:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до адміністративного суду з вимогами:

- Визнати протиправними дії Державної судової адміністрації України і Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області щодо утримання податку на нараховану вихідну допомогу судді при виході у відставку ОСОБА_1 у сумі 30 452,85 грн.;

- Стягнути з місцевого бюджету міста Нова Одеса Новодеського району Миколаївської області на користь ОСОБА_1 (з рахунків, призначених для зарахування податку з доходів фізичних осіб Головного управління Державної казначейської служби України в Миколаївській області) неправомірно утримані з вихідної допомоги при звільнені судді Задунайського Вячеслава Васильовича у відставку податок з доходу фізичних осіб у розмірі 30 452,85 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що ч. 3 ст. 43 Закону України «Про статус суддів» передбачає виплату судді, якій пішов у відставку вихідної допомоги без сплати податку.

Відповідачі позов не визнали, просили в його задоволенні відмовити. Аргументи відповідачів ґрунтуються на тому, що Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб», який на їх думку є у цьому випадку спеціальним, не передбачено пільг по сплаті податків для суддів.

Від позивача, Територіального Управління Державної Судової адміністрації України в Миколаївській області та Державної Судової адміністрації України надійшли клопотання про розгляд справи вбез участі їх представників, порядку письмового провадження (а.с. 23, 53). Суд вважає, що справа може бути розглянута по суті на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 128 КАС України.

Приймаючи рішення по справі судом взято до уваги наступне.

Постановою Верховної Ради України від 11.06.2009 року № 1515-VI «Про звільнення суддів» ОСОБА_1 звільнено з посади судді Новоодеського районного суду Миколаївської області у зв'язку з поданням заяви про відставку.

У грудні 2009 року Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Миколаївській області позивачу була нарахована вихідна допомога у розмірі 203 019,00 грн., з якої відраховано до бюджету податок з доходів фізичних осіб у сумі 30 452,85 грн. та фактично виплачено 172 566,18 грн. (а.с. 6).

Не погоджуючись з вказаними діями 1-го відповідача позивач оскаржив їх до суду.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 22 Конституції України, закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно ч. 1 ст. 126 Конституції України, незалежність та недоторканість суддів гарантується Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст. 11 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року № 2862-ХІІ (надалі - Закон № 2862-ХІІ), який діяв на час спірних правовідносин, передбачено, що гарантії незалежності судді, включаючи заходи його правового захисту матеріального та соціального забезпечення, передбачені цим Законом, поширюються на всіх суддів України і не можуть бути скасовані чи знижені іншими нормативними актами України і Автономної Республіки Крим.

Конституційним судом України у рішенні від 24.06.1999 року № 6-рп/99 зазначено, що зменшення належного матеріального чи соціального забезпечення суддів є формою фінансового впливу на них, що ставить під сумнів гарантовану Конституцією України незалежність судової влади України, а отже -і конституційне право людини і громадянина на судовий захист, оскільки реалізація конституційних положень про гарантії судового захисту прав і свобод людини і громадянина пов'язана із створенням державою належних умов для діяльності суддів.

Відповідно до ч. 3 ст. 43 Закону № 2862-ХІІ, судді, який пішов у відставку, виплачується вихідна допомога без сплати податку у розмірі місячного заробітку за останньою посадою за кожен повний рік роботи на посаді судді, але не менше шестимісячного заробітку. Таким чином, розмір вихідної допомоги є складовою частиною гарантій незалежності суддів.

Відповідно до п. 3.1 ст. 3 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22.05.2003 року № 889-IV із змінами та доповненнями (надалі - Закон № 889-IV), об'єктом оподаткування є загальний місячний оподаткований дохід, до складу якого включаються доходи у вигляді заробітної плати, інші виплати та винагороди, нараховані (виплачені) платнику податку.

Пункт 4.3 ст. 4 Закону № 889-IV передбачає перелік доходів, які не включаються до складу загального місячного або річного оподатковування доходу. Вихідна допомога суддям у цьому переліку прямо не визначена. Однак, згідно з пп. 4.3.1 п. 4.3 ст. 4 Закону № 889-IV, до складу загального місячного або річного оподатковуваного доходу платника податку не включається сума державної матеріальної та соціальної допомоги у вигляді адресних виплат коштів згідно із законом. На відмінність від заробітної плати, вихідна допомога не є винагородою за конкретну виконану роботу за певний проміжок часу за трудовим договором. Вихідна допомога - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою, звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання судді, в тому числі після звільнення від виконання обов'язків судді. Дана виплата спрямована на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, про що зазначив Конституційний Суд України у своїх рішеннях від 01.12.2004 року та 11.10.2005 року.

Враховуючи те, що виплата вихідної допомоги є соціальною виплатою суддям, гарантованою державою та встановленою Законом № 2862-ХІІ, яка не входить до складу заробітної плати, то її сума не може включатись до складу загального місячного або річного оподатковуваного доходу платника податку, а тому обкладенню податком з доходів фізичних осіб не підлягає.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що позивач при виході у відставку не втратив право на отримання вихідної допомоги без сплати податку, оскільки таке право йому було надано Законом України «Про статус суддів».

На підтвердження цих висновків суду, також свідчить той факт, що ч. 1 ст. 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», який був прийнятий 07.07.2010 року, також було передбачено звільнення від оподаткування вихідної допомоги судді при виході у відставку. Тобто, законодавець новим законом продовжив та підтвердив дію правової норми про звільнення від оподаткування вихідної допомоги суддів, яка була раніше передбачена ч. 3 ст. 43 Закону України «Про статус суддів».

Таким чином, позбавити позивача зазначеного права можливо лише виключенням його з відповідного закону, що регулює статус суддів, а не шляхом тлумачення двох різних нормативно-правових актів.

02.12.2010 року Верховною Радою України був прийнятий Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Податкового кодексу України», який позбавив суддів при виході у відставку отримувати вихідну допомогу без утримання податку.

Тобто, лише з моменту набрання чинності вищевказаного Закону 01.01.2011 року позивач та інші судді, втратили це право.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 11, 71, 98, 158-163, 167, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області щодо утримання податку на нараховану вихідну допомогу ОСОБА_1 на суму 30 452,85 грн.

3. Стягнути з місцевого бюджету міста Нова Одеса Новодеського району Миколаївської області на користь ОСОБА_1 (з рахунків, призначених для зарахування податку з доходів фізичних осіб Головного управління Державної казначейської служби України в Миколаївській області) неправомірно утримані з вихідної допомоги при звільнені судді Задунайського Вячеслава Васильовича у відставку податок з доходу фізичних осіб у розмірі 30 452,85 грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня проголошення/отримання постанови, якщо протягом цього часу не буде подано апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили постанови за наслідками апеляційного провадження.

Порядок та строки апеляційного оскарження визначені ст. 186 КАС України.

Апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга, подана після закінчення встановлених строків залишається без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку.

Головуючий суддя О.В. Малих

Суддя Є.В. Марич

Суддя А.П. Єнтіна