Справа № 814/3486/14
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2015-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2015 р.м.ОдесаСправа № 814/3486/14

Категорія: 12.2 Головуючий в 1 інстанції: Єнтіна А. П.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

доповідача, судді - Димерлія О.О.

суддів - Романішина В.Л., Єщенка О.В.

розглянув у порядку письмового провадження в м. Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Казанківської районної державної адміністрації Миколаївської області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 січня 2015 року за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Казанківської районної державної адміністрації Миколаївської області про визнання незаконним та скасування розпорядження про звільнення та поновити на займаній посаді,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2014 року позивач звернулася до суду з вказаним вище адміністративним позовом та, посилаючись на грубе порушення відповідачем її права на працю, просила суд: визнати незаконним та скасувати п. 3 розпорядження Казанківської районної державної адміністрації Миколаївської області (надалі - Держадміністрація) №158-рк від 03 листопада 2014 року в частині її звільнення з посади начальника відділу освіти районної державної адміністрації відповідно до п.1 ст. 36 КЗпП України; поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу освіти Держадміністрації на посаді начальника відділу освіти.

За наслідками розгляду адміністративного позову Миколаївським окружним адміністративним судом 20 січня 2015 року ухвалено постанову про задоволення адміністративного позову.

Суд першої інстанції визнав протиправним та скасував п. 3 розпорядження Казанківської районної державної адміністрації Миколаївської області (надалі - Держадміністрація) №158-рк від 03 листопада 2014 року в частині звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу освіти районної державної адміністрації згідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Приймаючи означене рішення суд першої інстанції виходив з того, що між позивачем та відповідачем не досягнуто взаємної згоди про розірвання трудового договору за п. 1 ч.1 ст. 36 КЗпП України. ОСОБА_1 не залишила місця роботи і відкликала свою заяву про розірвання трудового договору. За таких обставин, Держадміністрація не вправі звільнити працівника за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на це робоче місце вже запрошено іншого працівника.

09 лютого 2015року Миколаївським окружним адміністративним судом постановлено ухвалу про звернення постанови Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 січня 2015 року, в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу освіти Держадміністрації, до негайного виконання.

В апеляційній скарзі Держадміністрація, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для правильного вирішення справи, просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове - про відмову у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач вказав на те, що суд не звернув уваги на ту обставину, що трудовий договір між сторонами припинений за згодою сторін ст. 36 КЗпП України. В такому випадку, на відміну від звільнення працівника за ст.38 КЗпП України, можливість продовження роботи протягом двох тижнів та відкликання працівником заяви про звільнення не передбачена. Суд не взяв до уваги того, що ОСОБА_1 з 01 грудня 2014 року надано статус безробітної і їй виплачувалася допомога по безробіттю. Суд першої інстанції не дав належної оцінки тій обставині, що 27 січня 2015 року Держадміністрацією було проведено конкурс на заміщення вакантної посади начальника відділу освіти райдержадміністрації та було обрано переможця. На теперішній час переможець проходить спеціальну перевірку. Позивачем не надано жодного доказу про відсутність власного внутрішнього волевиявлення стосовно звернення з заявою про звільнення, звернення на неї психологічного та фізичного тиску з боку голови Держадміністрації, стресу та морального пригнічення в цей період.

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача, розглянув доводи апеляційної скарги, перевірив матеріали справи та зважаючи на з'ясовані обставини, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду необхідно змінити з підстав помилкового застосування судом норм матеріального права.

Перевіряючи повноту з'ясування судом першої інстанції обставин справи та правильність застосування правових норм, апеляційний суд звертає увагу на таке.

Статтею 4. Закону України «Про державну службу» визначено: «1. Правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань державної служби, інших центральних органів виконавчої влади, виданими в межах їх повноважень у випадках, визначених законом.

2. Відносини, що виникають у зв'язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби в державних органах, органах влади Автономної Республіки Крим, організація і діяльність яких визначається спеціальними законами, а також їх апараті, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено спеціальним законом.

3. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом».

Наведена правова норма кореспондується з статтею 30 цього ж Закону де перелічені підстави припинення державної служби:

Крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, державна служба припиняється у разі:

1) порушення умов реалізації права на державну службу (стаття 4 цього Закону);

2) недотримання пов'язаних із проходженням державної служби вимог, передбачених статтями 16 і 161цього Закону;

3) досягнення державним службовцем граничного віку проходження державної служби (стаття 23 цього Закону);

4) відставки державних службовців, які займають посади першої або другої категорії (стаття 31 цього Закону);

5) виявлення або виникнення обставин, що перешкоджають перебуванню державного службовця на державній службі (стаття 12 цього Закону);

6) відмови державного службовця від прийняття або порушення Присяги, передбаченої статтею 17 цього Закону».

Так як відносини, пов'язані з звільненням державного службовця від проходження державної служби за згодою сторін не врегульовані Законом України «Про державну службу» - застосовуються норми законодавства про працю.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 згідно до розпорядження голови Райдержадміністрації з 29 жовтня 2001 року займала посаду начальника відділу освіти тобто була державним службовцем, а відтак трудовий договір з нею не укладався.

15 серпня 2014 року позивач звернулася до голови Райдержадміністрації із заявою про надання їй з 3 вересня 2014 року основної та додаткової відпустки тривалістю 41 календарний день. Одночасно ОСОБА_1 просила, у зв'язку зі зміною місця проживання, по закінченню відпустки звільнити її з роботи на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України - за угодою сторін.

Голова Райдержадміністрації 26 серпня 2014 року прийняв розпорядження №109-рк про надання позивачу відпустки в період з 03 вересня 2014 року по 11 жовтня 2014 року включно та про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу освіти райдержадміністрації з 13 жовтня 2014 року за п.1 ст. 36 КЗпП України - за угодою сторін.

Під час перебування у відпустці у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю з 08 вересня 2014 по 17 вересня 2014 року ОСОБА_1 надала за місцем роботи листок непрацездатності серії АГН № 243306.

З цих підстав, розпорядженням № 139-рк від 06.10.2014 року позивачу продовжено щорічну основну відпустку терміном 10 календарних днів з 13 по 22 жовтня 2014 року та змінено дату звільнення з 23 жовтня 2014 року.

ОСОБА_1, у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю з 14 по 29 жовтня 2014 року, на дала за місцем роботи листок непрацездатності серії АП № 160168.

У зв'язку з цими обставинами голова Райдержадміністрації 03 листопада 2014 року видав розпорядження №158 рк про продовження терміну щорічної відпустки ОСОБА_1 на 9 календарних днів з 04 по 12 листопада 2014 року та визначив дату її звільнення 13 листопада 2014 року.

Судом першої інстанції встановлено, що 07 жовтня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до голови Райдержадміністрації із заявою про відкликання заяви від 15 серпня 2014 р. щодо звільнення з посади начальника відділу оскільки її плани щодо зміни місця проживання не здійснилися. Відповіді на звернення вона не отримала.

Позивач 17 жовтня 2014 р. повторно звернулася до Райдержадміністрації з заявою про відкликання заяви від 15 серпня 2014 року про звільнення.

22 жовтня 2014 року голова Райдержадміністрації відмовив позивачу у продовженні проходження державної служби на посаді, яку вона раніше займала.

З 12 листопада 2014 по 21 листопада 2014 року ОСОБА_1 хворіла про що надала за місцем проходження державної служби листок непрацездатності АГН № 243861.

Зважаючи на це відповідач прийняв розпорядження № 161-рк від 24 листопада 2014 року про продовження позивачу відпустки на 1 календарний день, та звільнення її, у відповідності з п. 1 ст. 36 КЗпП України з 25 листопада 2014 року.

Однак, 24 та 25 листопада 2014 року ОСОБА_1, підтверджуючи своє бажання в подальшому працювати на займаній посаді, приступила до роботи та перебувала на робочому місці протягом всього робочого часу.

Таким чином, викладені обставини вказують на обґрунтованість тверджень позивача про бажання в подальшому обіймати раніше займану нею посаду і продовжувати проходження державної служби.

Суд апеляційної інстанції вважає, що оскільки ОСОБА_1 зверталася до голови Райдержадміністрації з заявою про звільнення від проходження державної служби з підстав, передбачених п.1 ст. 36 КЗпП України - за угодою сторін, і в період відпустки, до визначеної у наказах дати звільнення, змінила своє рішення, відповідач не вправі був відмовляти їй у продовженні проходження державної служби.

Посилання відповідача на заміщення вакантної посади начальника відділу освіти райдержадміністрації іншою особою не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Проведення конкурсу на заміщення вакантної посади начальника відділу освіти райдержадміністрації та обрання переможця, проходження переможцем спеціальної перевірки ні в якому разі не свідчать про те, що посада начальника відділу освіти райдержадміністрації зайнята іншою особою.

Зважаючи на все вище викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що при розгляді справи судом правильно застосовані норми матеріального і процесуального права, вірно встановлено фактичні обставини справи та дана їм правова оцінка.

Постанова суду першої інстанції викладена достатньо повно, висновки обґрунтовані з посиланням на конкретні норми законів України та відповідають чинному законодавству.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки базуються на невірному трактуванні позивачем фактичних обставин норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись: ст.. ст..185, 195, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Казанківської районної державної адміністрації Миколаївської області - залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 січня 2015 року за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Казанківської районної державної адміністрації Миколаївської області про визнання незаконним та скасування розпорядження про звільнення та поновити на займаній посаді - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її підписання та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України на протязі двадцяти днів з часу отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач:

Судді: