Справа № 2а-9128/12/1370
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2015-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2015 р. Справа № 4305/13/876
Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Багрія В.М., Курильця А.Р.,

за участі секретаря - Ратушної М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Пустомитівському районі Львівської області Державної податкової служби на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 17 січня 2013 року в справі за позовом Державної податкової інспекції у Пустомитівському районі Львівської області Державної податкової служби до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, третя особа Головний відділ податкової міліції Спеціалізованої податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м.Львові Львівської області Державної податкової служби, про застосування фінансових санкцій,

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2012 року Державна податкова інспекція у Пустомитівському районі Львівської області Державної податкової служби (далі - ДПІ) звернулася до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - ФОП) в якому просила: застосувати до відповідача фінансові санкції у вигляді штрафу в сумі 8000 мінімальних заробітних плат, що складає 8816000грн та стягнути такі; конфіскувати монітори «Fujitsu SIMENS» в кількості 17 одиниць, монітори «Philips» в кількості 6 одиниць та системні блоки з надписом «І.В.М.» в кількості 21 одиниця (далі - Комп'ютерна техніка), що належать ФОП; перерахувати до Державного бюджету України прибуток від проведення азартних ігор у розмірі 3235грн.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що після проведення перевірки Головним відділом податкової міліції Спеціалізованої податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м.Львові Львівської області Державної податкової служби (далі - ГВПМ) інформації по факту надання послуг у сфері грального бізнесу, встановлено що ФОП здійснюється діяльність в орендованому приміщенні по наданню послуг у сфері грального бізнесу за допомогою Комп'ютерної техніки, а також виявлено та вилучено готівкові кошти від проведення азартних ігор. Вказані обставини також підтверджуються поясненнями відібраними в ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а відтак ФОП порушено вимоги Закону України «Про заборону грального бізнесу в Україні» (далі - Закон №1334-VI), у зв'язку із чим до такого повинні бути застосовані відповідні фінансові санкції.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 17 січня 2013 року в справі №2а-9128/12/1370 у задоволенні заявленого позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржила ДПІ, яка покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову якою задовольнити позов в повному обсязі. У поданій апеляційній скарзі вказує на обставини викладені в позовній заяві, та зазначає, що судом першої інстанції необґрунтовано не допитано свідків, а також не взято до уваги пояснення ОСОБА_2

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до ч.1 ст.41 КАС України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, апеляційний суд вважає необґрунтованим, оскільки ФОП було повідомлено про розгляд справи завчасно, а відтак такий мав можливість забезпечити присутність свого представника при розгляді справи або ж взяти участь у розгляді справи особисто. При цьому, слід врахувати, що ФОП уже ознайомлювався із матеріалами справи, а також отримав фотокопії необхідних йому документів. Більше того, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами, оскільки таку може бути вирішено на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що доказів які б свідчили про те, що виявлене майно належить ФОП суду не надано, як і не доведено, що саме ним надавались послуги у сфері грального бізнесу, а відтак підстави для застосування до такого фінансових санкцій відсутні.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та є вірними з таких міркувань.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 зареєстрований 26.07.2010 як фізична особа-підприємець Пустомитівською районною державною адміністрацією Львівської області, перебуває на обліку в ДПІ, а основним видом його діяльності є: інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах; оброблення даних, розміщення інформації на веб-вузлах і пов'язана з ними діяльність; видання іншого програмного забезпечення (а.с.4-7).

26.09.2012 працівниками ГВПМ було проведено перевірку інформації, яка надійшла від громадянина ОСОБА_5 щодо факту функціонування закладу у якому надаються послуги у сфері грального бізнесу, що розташоване за адресою АДРЕСА_1.

За результатами перевірки інтерактивного клубу, у присутності понятих ОСОБА_3 та ОСОБА_6 було встановлено, що в його приміщенні здійснюється діяльність ФОП на підставі договору оренди приміщення в фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 (далі - ФОП-2). Виявлено Комп'ютерну техніку, а також готівкові кошти від проведення азартних ігор в розмірі 3235грн. Відібрано пояснення в ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4

На підставі наведеного, податковим органом зроблено висновок, що у вказаному вище інтерактивному клубі ФОП надаються послуги у сфері грального бізнесу, чим порушуються вимоги Закону №1334-VI, що зумовило його звернення до адміністративного суду із цим позовом.

Відповідно до преамбули Закону №1334-VI, він запроваджує обмеження щодо здійснення грального бізнесу в Україні, виходячи з конституційних принципів пріоритету прав і свобод людини і громадянина, захисту моральності та здоров'я населення, заборони використання власності на шкоду людині і суспільству.

Згідно ст.2 Закону №1334-VI в Україні забороняється гральний бізнес та участь в азартних іграх.

Підпунктом 20.1.36 п.20.1 ст.20 ПК України передбачено право органів державної податкової служби звертатися у випадках, передбачених законом до суду щодо застосування санкцій, пов'язаних із забороною організації і проведення азартних ігор на території України.

Отже, контроль за дотриманням суб'єктами права правового господарського порядку у сфері грального бізнесу покладений на органи державної податкової служби України, оскільки наділення останніх повноваженнями на звернення до суду з позовами про застосування санкцій, пов'язаних із забороною організації і проведення азартних ігор на території України, одночасно означає і наявність правомочностей по встановленню обставин фактичної дійсності, необхідних для реалізації цих повноважень.

В розумінні положень Закону №1334-VI гральний бізнес - діяльність з організації та проведення азартних ігор у казино, на гральних автоматах, у букмекерських конторах та в електронному (віртуальному) казино, що здійснюють організатори азартних ігор з метою отримання прибутку (п.1 ч.1 ст.2 Закону №1334-VI); азартна гра - будь-яка гра, умовою участі в якій є внесення гравцем ставки, що дає змогу отримати виграш (приз), і результат якої повністю або частково залежить від випадковості (п.2 ч.1 ст.2 Закону №1334-VI); організація і проведення азартних ігор - діяльність організаторів азартних ігор, що здійснюється з метою створення умов для здійснення азартних ігор та видачі виграшів (призів) учасникам азартних ігор (п.4 ч.1 ст.2 Закону №1334-VI).

З системного аналізу вказаних норм закону можна дійти висновку про те, що гральним бізнесом є діяльність, яка полягає у створенні суб'єктом права умов для задоволення потреби фізичної особи у прийнятті участі в процесі дії, яка розпочинається внесенням у будь-який спосіб ставки, відбувається у казино, приміщенні, де розташовані гральні автомати, букмекерській конторі і можливим результатом якої (слід розуміти - дії) є випадкове отримання цією фізичною особою виграшу, безвідносно як до фактичного отримання виграшу такою фізичною особою, так і до фактичного отримання прибутку суб'єктом права.

Відповідно до ст.3 Закону №1334-VI до суб'єктів господарювання, які організовують і проводять на території України азартні ігри, застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу у розмірі вісім тисяч мінімальних заробітних плат з конфіскацією грального обладнання, а прибуток (дохід) від проведення такої азартної гри підлягає перерахуванню до Державного бюджету України. Застосування фінансових санкцій, зазначених у частині першій цієї статті, здійснюється за рішенням суду, ухваленим за позовом органів міліції та/або органів державної податкової служби.

Тобто, для класифікації діяльності як грального бізнесу необхідна наявність одночасно трьох умов:

- діяльність по організації та проведення азартних ігор;

- така діяльність здійснюється організаторами азартних ігор суб'єктами підприємницької діяльності;

- метою такої діяльності є отримання прибутку.

Як вбачається із матеріалів справи, 12.07.2012 між ФОП та ФОП-2 було укладено договір оренди приміщення по АДРЕСА_1, площею 39кв.м. (а.с.13-14, далі - Договір).

Саме у вказаному приміщенні працівниками ГВПМ було проведено перевірку інформації, яка надійшла від громадянина ОСОБА_5 (а.с.17).

Однак, як встановлено апеляційним судом, ФОП 12.07.2012 укладено договір суборенди з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_8 (далі - ФОП-3) на частину приміщення по АДРЕСА_1, з умовою, що частина вказаного майна буде знаходитися у користуванні ФОП для здійснення власної господарської діяльності (а.с.40-41).

17.07.2012 ФОП також укладено договір суборенди з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_9 (далі - ФОП-4) на частину приміщення по АДРЕСА_1, з умовою, що частина вказаного майна буде знаходитися у користуванні ФОП для здійснення власної господарської діяльності (а.с.38-39).

Для укладення таких договорів суборенди ФОП було належним чином отримано погодження ФОП-2 (а.с.68-69).

Відтак, окрім ФОП у вказаному приміщенні, яке було предметом перевірки ГВПМ, господарську діяльність здійснювали ФОП-3 (зокрема зберігав у ньому оргтехніку) та ФОП-4, який у відповідності до договору оренди комп'ютерної техніки від 17.07.2012 орендував у ФОП-3 виявлену працівниками ГВПМ Комп'ютерну техніку, а також згідно договору про надання інформаційно-технічних послуг від 17.07.2012 отримував у ФОП послуги з надання доступу до мережі Інтернет на 20 персональних комп'ютерів (а.с.42-45).

З огляду на викладене, недоведеним є факт, що саме ФОП надавав послуги у сфері грального бізнесу, оскільки Комп'ютерна техніка виявлена під час перевірки, як встановлено належить ФОП-4 на праві оренди, а у самому приміщені здійснюють господарську діяльність інші суб'єкти підприємницької діяльності.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до протоколу огляду місця події від 26.09.2012 (а.с.15-16) не додано жодного документу, який би підтвердив факт внесення гравцями ставок, відсутні також докази отримання виграшу (призу), натомість, позивачем надано лише пояснення ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що не є свідченням факту здійснення азартної гри та отримання гравцем виграшу, враховуючи і той факт, що окрім ФОП господарську діяльність у вказаному приміщенні здійснювали інші суб'єкти господарської діяльності, а одним із видів діяльності відповідача є «розміщення інформації на веб-вузлах і пов'язана з ними діяльність; видання іншого програмного забезпечення».

В протоколі огляду місця події відсутні відомості про внесення гравцями ставок, про отримання ними виграшів, про те, що результат гри залежить повністю або частково від випадковості. Тобто, відсутні відомості, які б характеризували надані послуги як проведення азартних ігор.

Підстави вважати, що виявлені в ході огляду місця події кошти, які знаходилися у сейфі адміністратора належать ФОП теж відсутні, оскільки не встановленим є факт роботи вказаного адміністратора у відповідача, а також не підтверджено, що такі кошти отримані саме за проведення у вказаному приміщенні азартних ігор, а не у зв'язку із веденням іншої господарської діяльності відповідними суб'єктами, що орендують приміщення.

Таким чином, податковим органом не доведено фактів, які б свідчили про організацію азартних ігор ФОП, вказані пояснення ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не підтверджені жодними належними доказами, які б доводили факт проведення відповідачем грального бізнесу, тобто будь-якої діяльності, пов'язаної з організацією, проведенням та наданням можливості доступу до азартних ігор (внесення ставок, отримання виграшів, тощо).

Крім того, із висновку спеціаліста Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Управління міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області від 03.12.2012 №09/26-149 (а.с.63-67) вбачається, що таким не виявлено, що Комп'ютерна техніка є пристосованою до здійснення азартних ігор.

Більше того, з часу набрання законної сили Законом №1334-VI, гральний бізнес, є видом господарської діяльності, відносно якої встановлені спеціальна заборона. На час виникнення спірних відносин між сторонами, за зайняття видами господарської діяльності, щодо яких є спеціальна заборона, була передбачена кримінальна відповідальність ст.203 КК України.

Проте, судом апеляційної інстанції встановлено, що постановою Залізничним РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області від 12.10.2012 (а.с.70-71) в порушенні кримінальної справи по факту перевірки підприємницької діяльності ФОП відмовлено, а тому не підтвердженим є факт організації та проведення відповідачем азартних ігор.

У п.110 рішення Європейського Суду з прав людини від 23 липня 2002 року в справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» цей Суд визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

Згідно із ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення.

Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до переконання про безпідставність позовних вимог ДПІ щодо застосування до ФОП фінансових санкцій, їх стягнення та конфіскації Комп'ютерної техніки.

Підсумовуючи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Доводи апелянта висновків суду не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 207, 254 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Пустомитівському районі Львівської області Державної податкової служби залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 17 січня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя В.Я. Качмар

Суддя В.М. Багрій

Суддя А.Р. Курилець