Справа № 805/458/15-а
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2015-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Кравченко Т.О.
Суддя-доповідач - Блохін Анатолій Андрійович
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2015 року справа №805/458/15-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі: головуючого судді: Блохіна А.А., суддів: Гаврищук Т.Г. та Сухарька М.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в місті Селидові Донецької області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 13 березня 2015 року у справі № 805/458/15-а за позовом Управління Пенсійного фонду України в місті Селидові Донецької області до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Селидові Донецької області про стягнення суми витрат,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача суму витрат, пов'язаних з виплатою пенсії по інвалідності ОСОБА_2, а також пенсії по втраті годувальник ОСОБА_3 особисто та як опікуну своєї доньки ОСОБА_4 в загальному розмірі 2250 гривень. Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 13 березня 2015 року позовні вимоги задоволені частково: стягнуто з відповідача на користь позивача витрати за період з 1 серпня 2014 року по 31 грудня 2014 року на виплату ОСОБА_2 пенсії по інвалідності у сумі 750 грн., на виплату ОСОБА_3 як опікуну ОСОБА_4 пенсії по втраті годувальника у сумі 750 грн., а разом - 1 500 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. При цьому, суд першої інстанції виходив з того, що страховиком, який має виплачувати пенсію по інвалідності особі, яка стала інвалідом від нещасного випадку на виробництві на території колишніх республік СРСР, а також на території будь-якої з держав-учасниць СНД, (а в разі виплати такої органами Пенсійного фонду України - відшкодувати останньому витрати), є відповідач. Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати в частині відмовлених позовних вимог та постановити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В частині відмовлених позовних вимог, пенсійний орган обґрунтовує апеляційну скаргу, порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права а саме

Абз.2 ч.1 ст. 36 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 1058-ІV).

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає останні необґрунтованими, а постанову суду такою, що підлягає залишенню без змін з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Судом першої інстанції вірно встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що позивачем були понесені витрати з виплати та доставки пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання отриманого на території республік колишнього СРСР за період з 01.08.2014 року по 31.12.2014 року в розмірі 2250 гривень ОСОБА_2 та ОСОБА_3 пенсії по втраті годувальника, в тому числі останній і як опікуну своєї доньки ОСОБА_4 Вказана сума була включена позивачем до відповідних актів щомісячної звірки витрат по особових справах потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання. Як вбачається з актів звірки, відповідачем ця сума не була прийнята до заліку. ОСОБА_2, працюючи підземним гірничим робітником ІІІ розряду, постраждав під час нещасного випадку на виробництві, який стався 20 травня 2003 року на ділянці ВіТБ ВАТ «Шахта Нагорная», Російська Федерація, ЧАО, Беринговського р-н, сел. Беринговський, про що свідчить акт про нещасний випадок на виробництві від 30 травня 2003 року № 4, складений за формою Н-1, (а.с.23-26). За результатами огляду медико-соціальною експертною комісією ОСОБА_2 встановлена третя група інвалідності з причини трудового каліцтва, що підтверджено виписками із акту огляду МСЕК № 067414, № 038940, № 517854 (а.с.20-22). На підставі протоколу від 05 вересня 2005 року № 179 ОСОБА_2 призначена пенсія по інвалідності внаслідок трудового каліцтва (а.с.19). ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, працював прохідником V розряду та загинув внаслідок нещасного випадку на виробництві, який стався 18 вересня 1997 року на шахті № 1-5 рудника Баренцбург державного треста «Артикуголь», Російська Федерація, про що свідчать акт про нещасний випадок на виробництві від 18 вересня 1997 року № 27, складений за формою Н-1, (а.с.37-38), довідка державного треста «Артикуголь» від 11 листопада 1997 року № 5-15/88 (а.с.36), свідоцтво про смерть серії І-МН № 253094 (а.с.40) та виписка з рішення Селидівського міського суду Донецької області від 21 листопада 1997 року у справі № 2-1449, яке набрало законної сили 01 грудня 1997 року (а.с.39). ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 з 28 серпня 1976 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_4, що підтверджено свідоцтвом про шлюб (а.с.30). На час смерті ОСОБА_4 його дружині ОСОБА_3 виповнилося 43 роки. ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, є донькою ОСОБА_4 і ОСОБА_3 про що свідчить свідоцтво про народження (а.с.34). На час смерті ОСОБА_4 його доньці виповнилося 17 років. За результатами огляду медико-соціальною експертною комісією, який проведений в період з 10 листопада по 05 грудня 1995 року, ОСОБА_4 як інваліду дитинства встановлена перша група інвалідності, що підтверджено випискою із акту огляду у МСЕК № 088167 (а.с.33). Рішенням Селидівського міського суду від 26 листопада 2002 року ОСОБА_4 визнана недієздатною. Рішенням Виконавчого комітету Селидівської міської ради від 22 січня 2003 року № 16/1 «Про призначення опікуна над ОСОБА_4» ОСОБА_3 призначена опікуном над її донькою ОСОБА_4 (а.с.35).

ОСОБА_3 призначена пенсія (основна дольова) по втраті годувальника ОСОБА_4, про що свідчить розпорядження від 14 жовтня 2011 року № 145672 (а.с.31-32). Крім того, як опікун ОСОБА_4 ОСОБА_3 отримує пенсію (виділена доля) по втраті годувальника ОСОБА_4, про підтверджено розпорядженням від 14 жовтня 2011 року № 155965 (а.с.28-29). Вказані обставини справи сторонами не заперечуються. При вирішенні справи, колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 1 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 14 січня 1998 року № 16/98-ВР (далі - Основи) встановлено, що загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом, громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом. Залежно від страхового випадку є такі види загальнообов'язкового державного соціального страхування: пенсійне страхування; страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням; медичне страхування; страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності; страхування на випадок безробіття. Відносини, що виникають за зазначеними у частині першій цієї статті видами загальнообов'язкового державного соціального страхування, регулюються окремими законами, прийнятими відповідно до Основ (стаття 4 Основ у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин). Відповідно до пункту 4 частини першої статті 25 Основ за страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання надаються такі види соціальних послуг і матеріального забезпечення: профілактичні заходи по запобіганню нещасним випадкам на виробництві та професійним захворюванням; відновлення здоров'я та працездатності потерпілого; допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; відшкодування збитків, заподіяних працівникові каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним своїх трудових обов'язків; пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; пенсія у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; допомога на поховання осіб, які померли внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання. Враховуючи те, що пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсія у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, є наслідком страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, належним страховиком відповідно до статті 25 Основ є Фонд, що також передбачено статтею 21 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105 "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (далі - Закон № 1105), яка визначає перелік соціальних послуг та виплат, які здійснюються та відшкодовуються Фондом. Згідно з частиною четвертою статті 26 Основ якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між страховиками виник спір щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернулася застрахована особа. При цьому неналежний страховик має право звернутися до належного страховика щодо відшкодування понесених ним витрат. Аналогічне правило закріплене абзацом другим пункту 5 частини першої статті 24 Закону № 1105 відповідно до якого якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між Фондом і страховиками з інших видів соціального страхування виникають спори щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернувся застрахований. При цьому страховик, до якого звернувся застрахований, має право звернутися до відповідного страховика з інших видів соціального страхування щодо відшкодування понесених ним витрат. За змістом статті 21 Закону № 1105-XIV у разі настання страхового випадку Фонд зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні: допомогу у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю до відновлення працездатності або встановлення інвалідності; одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності або смерті потерпілого; щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого; пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; пенсію у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, тощо. Усі види соціальних послуг та виплат, передбачені цією статтею, надаються застрахованому та особам, які перебувають на його утриманні, незалежно від того, перебуває на обліку підприємство, на якому стався страховий випадок, як платник страхових внесків чи ні. Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у сфері пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають. Статтею 3 цієї Угоди встановлено, що всі витрати, пов'язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за даною Угодою, несе держава, яка надає забезпечення. За змістом цієї норми взаємні розрахунки між державами можуть проводитися лише на підставі двосторонніх договорів. Таким чином, витрати, понесені органами ПФУ у зв'язку із виплатою пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання (у тому числі й пенсії особам, які стали інвалідами від нещасного випадку на виробництві на території колишніх республік СРСР, або пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві на території колишніх республік СРСР), підлягають відшкодуванню за рахунок Фонду як належного страховика від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання. З огляду на вказане колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що страховиком, який має виплачувати пенсію по інвалідності особі, яка стала інвалідом від нещасного випадку на виробництві на території колишніх республік СРСР, а в разі виплати такої органами Пенсійного фонду України - відшкодувати останньому витрати, є Фонд соціального страхування від нещасних випадків. Зазначені висновки колегією суддів здійснені з урахуванням правової позиції Верховного Суду України у справі № 21-136а14 ( постанова ВСУ від 20 травня 2014 року) відповідно до вимог ч. 2 ст. 161 та ч. 1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Щодо витрат з виплати пенсії ОСОБА_3, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 36 Закону № 1058-ІV визначено, що пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Відповідно із ст. 28 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 1105-XIV), страховими виплатами є грошові суми, які згідно із статтею 21 цього Закону Фонд соціального страхування від нещасних випадків виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Зазначені грошові суми складаються із:

1) страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата);

2) страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім'ї та особам, які перебували на утриманні померлого);

3) страхової виплати пенсії по інвалідності потерпілому;

4) страхової виплати пенсії у зв'язку з втратою годувальника;

5) страхової виплати дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності;

6) страхових витрат на медичну та соціальну допомогу.

Згідно із ст. 33 Закону № 1105-XIV , у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат (пенсій згідно з підпунктом "д" пункту 1 частини першої статті 21 цього Закону) мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті.

Такими непрацездатними особами є:

1) діти, які не досягли 16 років; діти з 16 до 18 років, які не працюють, або старші за цей вік, але через вади фізичного або розумового розвитку самі не спроможні заробляти; діти, які є учнями, студентами (курсантами, слухачами, стажистами) денної форми навчання - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ними 23 років;

2) жінки, які досягли 55 років, і чоловіки, які досягли 60 років, якщо вони не працюють;

3) інваліди - члени сім'ї потерпілого на час інвалідності;

4) неповнолітні діти, на утримання яких померлий виплачував або був зобов'язаний виплачувати аліменти;

5) непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право.

Право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один з батьків померлого чи інший член сім'ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли 8-річного віку.

Тобто, коло осіб, які мають право на одержання щомісячних страхових виплат відповідно до Закону № 1105-XIV вужче, ніж коло осіб, яким призначається пенсія у зв'язку з втратою годувальника на загальних умовах.

Згідно ст. 28 Закону № 1105-XIV страховими виплатами є грошові суми, які згідно із статтею 21 цього Закону Фонд соціального страхування від нещасних випадків виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. Зазначені грошові суми, в тому числі, складаються із страхової виплати пенсії у зв'язку з втратою годувальника.

Водночас, для визнання суми пенсії по втраті годувальника саме страховою виплатою в розумінні Закону № 1105-XIV підставою для такої виплати Закон визначає обов'язкову наявність страхового випадку.

З матеріалів справи вбачається, ОСОБА_3 на момент смерті її годувальника не досягла 55-річного віку, а докази її непрацездатності на момент смерті годувальника за матеріалами справи відсутні, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача витрат на виплату особисто ОСОБА_5 основного розміру пенсії по втраті годувальника в сумі 750 грн. не підлягають задоволенню.

Факт призначення пенсійним органом ОСОБА_5 пенсії по втраті годувальника у відповідності до вимог Закону № 1058не тягне за собою обов'язок Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відшкодування витрат на виплату такої пенсії за відсутності страхового випадку передбаченого положеннями Закону 1105-XIV

Колегія суддів вважає помилковим посилання апелянта на висновки правової позиції Верховного Суду України у справах № 21-67а14 від 15 квітня 2014 року та № 21-351а14 від 16 вересня 2014 року з огляду на те, що обставини, встановлені у справі, що розглядається, не є подібними до обставин, встановлених у вищевказаних справах, у яких розглядався позов фізичної особи до пенсійного органу з приводу призначення пенсії.

За таких обставин, враховуючи наведені норми законів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга позивача, не ґрунтується на законі та не підлягає задоволенню, у зв'язку з чим постанова суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись статтями 184, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254КодексуадміністративногосудочинстваУкраїни,суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в місті Селидові Донецької області - залишити без задоволення. Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 13 березня 2015 року у справі № 805/458/15-а залишити без змін. Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів після набрання законної сили до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: А.А.Блохін

Судді: Т.Г. Гаврищук

М.Г. Сухарьок