Справа № 816/1365/15
Суддя: С.С. Бойко
Дата ухвалення: 2015-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2015 року м. ПолтаваСправа № 816/1365/15

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Бойка С.С.,

за участю:

секретаря судового засідання - Носенка М.В.,

представника позивача - Проценко О.О.,

представника відповідача - Гаспарян С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства "Кременчуцький міськмолокозавод" до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

28 квітня 2015 року Публічне акціонерне товариство "Кременчуцький міськмолокозавод" звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області про скасування податкових повідомлень-рішень.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідачем протиправно зроблено висновок про відсутність реальності господарських операцій з ТОВ "Укр Енерго Холдінг", оскільки висновки Кременчуцької ОДПІ відсутність реальності господарських операцій не базуються на безпосередньому дослідженні факту здійснення господарських операцій між ПАТ "Кременчуцький молокозавод" та ТОВ "Укр Енерго Холдинг", а ґрунтуються лише на оцінці відносин між учасниками попередніх ланцюгів постачання товарів. Стверджував, що податковий кредит по операціям з придбання природного газу у ТОВ "Укр Енерго Холдинг" сформований на підставі належним чином оформлених податкових накладних та за результатами реально здійснених господарських операцій, що підтверджується первинними документами. Вказував, що відповідачем протиправно зроблено висновок про неутримання податку з доходів фізичних осіб, оскільки працівники підприємства використовували послуги мобільного телефонного зв'язку в режимі роумінгу по питаннях виробничої діяльності підприємства.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. У наданих до суду письмових запереченнях посилався на те, що за результатами проведеної перевірки встановлено порушення позивачем п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України та абз. "е" п.п. 164.2.17, п. 164.2 ст. 164, п.п. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168, абз. "а" п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що Публічне акціонерне товариство "Кременчуцький міськмолокозавод" зареєстровано розпорядженням Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради народних депутатів 30 листопада 1995 року № 1269, перебуває на обліку в Кременчуцькій ОДПІ Головного управління Міндоходів у Полтавській області та є платником податку на додану вартість.

У період з 16 жовтня 2014 року по 26 листопада 2014 року фахівцями Кременчуцької ОДПІ проведено виїзну планову документальну перевірку Публічного акціонерного товариства "Кременчуцький міськмолокозавод" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року, законодавства про збір та облік єдиного соціального внеску за період з 01 січня 2011 по 31 грудня 2013 року.

За результатами перевірки складено акт від 24 грудня 2014 року № 2922/16-03-22-01-08/00446782 (т. 1 а.с. 16-62), яким зафіксовано порушення позивачем зокрема вимог п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість в сумі 307 510,00 грн. та абз. "е" п.п. 164.2.17, п. 164.2 ст. 164, п.п. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168, абз. "а" п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України в результаті чого встановлено заниження податку з доходів фізичних осіб за період з 01.01.2013 по 31.12.2013 на суму 1331,84 грн.

На підставі вказаного акту контролюючим органом винесено податкові повідомлення-рішення від 16 січня 2015 року № /97 (т. 1 а.с. 14), яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 119 296,00 грн. та № /101 (т. 1 а.с. 15), яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковим агентом із доходів платника податку на загальну суму 2787,37 грн. (в тому числі за основним платежем 1 331,84 грн. та за штрафними санкціями в розмірі 1 456,53 грн.).

З вимогою про скасування вищезазначених податкових повідомлень-рішень позивач звернувся до суду.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи оцінку податковому повідомленню-рішенню від 16 січня 2015 року № /97, суд виходить із наступного.

Відповідно до пункту 1.1 статті 1 Податкового кодексу України Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит визначено як суму, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України ) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 статті 198 вказаного Кодексу визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

В пункті 198.6 статті 198 Податкового кодексу України зазначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс) (пункт 201.7 статті 201 Податкового кодексу України).

Згідно пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Податкова накладна, відповідно до абзацу першого пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Із системного аналізу вказаних вище правових норм, можливо дійти до висновку, що для отримання права на податковий кредит платник податку на додану вартість повинен мати податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності.

Слід зазначити, що за змістом частини другої статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

Судом встановлено, що 20 лютого 2012 року між позивачем (покупець) та ТОВ "Укр Енерго Холдінг" укладено договір на постачання природного газу № Г-12/004 (т. 1 а.с. 96 - 99), за умов якого постачальник зобов'язується надавати у власність покупцю в 2012 році природний газ, а покупець зобов'язується оплачувати вартість прийнятого обсягу газу на умовах цього договору.

За результатами здійснення вказаної господарської операції сторонами правочину складено наступні бухгалтерські документи: акти приймання передачі природного газу (т. 1 а.с. 102 - 112), податкові накладні та розрахунки коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної (т. 1 а.с. 113 - 140).

На підтвердження здійснення оплати за придбаний природний газ позивачем суду надана платіжні (т. 1 а.с. 141 - 157).

На підтвердження транспортування придбаного у ТОВ "Укр Енерго Холдінг" природного газу позивачем суду надано типовий договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № 09-4208/12 від 01 грудня 2011 року (т. 1 а.с. 158 - 163) укладений між Дочірнім підприємством "Укртраснгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтагаз України" (газотранспортне підприємство) та Публічним акціонерним товариством "Кременчуцький міськмолокозавод" (замовник), за умов якого газотранспортне підприємство зобов'язується надати замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення газорозподільних станцій, а замовник зобов'язується внести плату за надані послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами в розмірі, у строки та порядку, передбачені умовами договору.

За результатами здійснення вказаної господарської операції сторонами правочину складено акти наданих послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами (т. 1 а.с. 166 - 176).

Крім того, позивачем суду надано договір від 20 листопада 2012 року на розподіл природного газу № 2390-21 укладений між Публічним акціонерним товариством "Кременчукгаз" (газорозподільне підприємство) та Публічним акціонерним товариством "Кременчуцький міськмолокозавод" (замовник) (т. 1 а.с. 177-183), за умов якого газорозподільне підприємство зобов'язується надати замовнику послугу з транспортування природного газу газорозподільними мережами до межі балансової належності об'єктів замовника або його споживачів відповідно до актів розмежування балансової належності газопроводів та експлуатаційної відповідальності сторін.

На підтвердження виконання умов вказаного договору позивачем суду надано акти прийому-передачі фактично протранспортованих обсягів газу (т. 1 а.с. 188-198).

Дослідивши вищевказані первинні документи, суд вважає вищевказані угоди правомірними, документально підтвердженими та такими, що в повному обсязі виконані сторонами.

Таким чином, в ході судового розгляду доведено, що позивачем правомірно на підставі належним чином оформлених податкових накладних та інших первинних документів, включено суми податку на додану вартість до складу свого податкового кредиту за відповідні податкові періоди та відображено у податкових деклараціях з податку на додану вартість.

Крім того, згідно з вимогами статті 4 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" одним із принципів бухгалтерського обліку є превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Перевіряючи факт здійснення господарської операції, на підставі якої платником податків сформовано дані податкового обліку, суд досліджує товарність такої операції в сукупності чинників, що впливають на її реальний зміст. Зокрема, суд оцінює документи та інші дані, що відображені платником податків в податковому та бухгалтерському обліку, з урахуванням специфіки спірної господарської операції.

При цьому, сама собою наявність або відсутність окремих документів чи допущення помилок в їх оформленні не може слугувати підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо іншими даними буде підтверджено фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податку у зв'язку з його господарською діяльністю.

Таким чином, окремі недоліки у оформленні первинних документів не є беззаперечним свідченням фіктивності господарської операції, а тому твердження відповідача про нереальність господарської операції з ТОВ "Укр Енерго Холдінг" у зв'язку з наявністю в актах прийому-передачі природного газу недоліків щодо їх оформлення є безпідставними.

Посилання відповідача на відомості, викладені в актах ДПІ у Голосіївському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 18 червня 2014 року № 488/3-22-08/38038769 (т. 1 а.с. 231-238) відповідно до якого контролюючими органами встановлено, що задекларовані ТОВ "Укр Енерго Холдінг" податкові зобов'язання по контрагентах-покупцях природного газу отриманого ТОВ "Укр Енерго Холдінг" від ТОВ "Євро - Тек 2011" за договорами комісії № К-12/26-07 від 26 липня 2012 року, № К-12/26-11 від 26 листопада 2012 року, № К-13/12-02 від 12 лютого 2013 року, № К-13/30-12 від 30 грудня 2013 року, № К-13/29-01 від 29 січня 2013 року № К-14/25-01 від 25 січня 2014 року за результатами перевірки зменшені до "0" та податковий кредит по контрагенту ТОВ "Євро - Тек 2011" за результатами перевірки зменшений до "0", не приймаються судом в якості достатніх обґрунтувань правомірності податкового повідомлення-рішення від 16 січня 2015 року № /97, оскільки факт отримання Кременчуцькою ОДПІ акту перевірки контрагента платника податків, у яких викладені висновки про вчинення такими контрагентами нікчемного правочину або відображення в звітності показників господарських операцій, які фактично не відбулись, не звільняє контролюючий орган від виконання обов'язку щодо самостійного встановлення та доведення факту вчинення порушення податкового законодавства саме платником податків, адже відомості актів перевірок контрагентів не носять преюдиційного значення та не є документами, що достовірно та безсумнівно підтверджують фактичні обставини.

Крім того, як визначено частиною другою статті 61 Конституції України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Частиною першою статті 218 Господарського кодексу України передбачено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Таким чином, зважаючи на принцип персональної відповідальності платника податку, право добросовісного платника податків на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Аналогічну думку викладено в рішенні Європейського Суду з прав людини від 22 січня 2009 року (справа "Булвес" АД проти Болгарії") та численних рішеннях Верхового Суду України в даній категорії справ (постанови ВСУ від 09 вересня 2008 року у справі № 21-500во08, від 01 червня 2010 року у справі № 21-573во10, від 31 січня 2011 року у справі за позовом ЗАТ "Мукачівський лісокомбінат" до Мукачівської ОДПІ про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення, від 31 січня 2011 року у справі за позовом ТОВ "Фірма "ВІК" до ДПІ у м. Херсоні про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень), що враховуються судом з огляду на приписи частини другої статті 8, частини другої статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Надаючи оцінку податковому повідомленню-рішенню від 16 січня 2015 року № /101, суд виходить із наступного.

Пунктом 164.1 статті 164 Податкового кодексу України встановлено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до п.п. 163.1.1, п. 163.1 ст. 163 вказаного Кодексу об'єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Згідно з п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

Відповідно до п.п. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14 цього Кодексу додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Представник позивача суду пояснив, що наказом по підприємству № 138 від 21 грудня 2012 року (т. 1 а.с. 199-201) за працівниками підприємства ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 було закріплено телефонні номери мобільного зв'язку телефонного оператора ПрАТ "МТС Україна". На підтвердження перебування вказаних осіб у трудових відносинах з Публічним акціонерним товариством "Кременчуцький міськмолокозавод" позивачем суду надано накази про прийняття на роботу та про переведення (т. 1 а.с. 202 - 212).

Протягом 2013 року, вказані працівники перебували у відпустках за кордоном та змушені були здійснювати телефонні дзвінки з службового телефону в режимі роумінгу для вирішення виробничих питань та з метою виконання покладених на них службових обов'язків. На підтвердження використання послуг мобільного телефону в режимі роумінгу вирішення виробничих питань позивачем суду надано службові записки погодженні генеральним директором ПАТ "Кременчуцький міськмолокозавод" (т. 1 а.с. 213-223).

Отже, витрати понесенні позивачем на оплату послуг міжнародного роумінгу не підлягають включенню до загального місячного оподаткованого доходу працівників, оскільки вони не були спрямовані на фінансування особистих потреб фізичних осіб.

У відповідності до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач не надав суду доказів правомірності прийнятих ним податкових повідомлень-рішень. Разом із цим, позивач довів наявність факту порушення контролюючим органом його прав у сфері публічно-правових відносин.

Зважаючи на те, що податкові повідомлення-рішення є правовими актами індивідуальної дії, які згідно частиною другою статті 162 КАС України, у разі їх неправомірності, визнається судом протиправними і скасовуються, суд вважає за необхідне згідно частини другої статті 11 КАС України вийти за межі позовних вимог, визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Кременчуцької ОДПІ від 16 січня 2015 року № /97 та № /101.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Кременчуцької ОДПІ ГУ Міндоходів у Полтавській області від 16 січня 2015 року № /97 та № /101.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Публічного акціонерного товариства "Кременчуцький міськмолокозавод" () витрати зі сплати судового збору в сумі 241,26 грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 19 травня 2015 року.

Суддя С.С. Бойко