Справа № 804/19536/14
Суддя: Барановський Роман Анатолійович
Дата ухвалення: 2015-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2015 р. Справа № 804/19536/14
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді судді суддіБарановського Р. А. Горбалінського В.В. Ляшко О.Б.
при секретаріКанівець К.В.
за участю:
представника позивача Бурі Я.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до Національного банку України в особі: Управління Національного банку України в Харківській області про скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Національного банку України в особі Управління Національного банку України в Харківській області, у якому просить суд скасувати постанову Управління Національного банку України в Харківській області №70 (вих. №06-012/12021) від 16.10.2014 року про притягнення Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до відповідальності за порушення валютного законодавства у вигляді штрафу на загальну суму - 19 635,45 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що постанова Управління Національного банку України в Харківській області про притягнення позивача до відповідальності за порушення валютного законодавства є незаконною та такою, що не відповідає дійсним обставинам та вимогам чинного валютного законодавства, а тому, на думку позивача, вона підлягає скасуванню.

Також позивач зазначив, що через установу ПАТ КБ «ПриватБанк», на підставі всіх необхідних документів, з урахуванням правил відповідної платіжної системи, клієнтом позивача було проведено валютну операцію по переказу коштів в іноземній валюті за кордон за допомогою платіжної системи «MONEYGRAM». З урахуванням того, що отриманий, в якості документу, що підтверджує наявність підстав для здійснення переказу за межі України, рахунок-фактура (INVOICE) № 2839 від 11.12.2013 року містить всі обов'язкові реквізити, та того, що такий переказ передбачав перерахування коштів з поточного рахунку клієнта та подальшою видачею готівкою грошових коштів отримувачу, назва банку та реквізити рахунку, на який здійснюється переказ не зазначалися, що цілком відповідає нормам валютного законодавства.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити адміністративний позов у повному обсязі.

Відповідач надав до суду заперечення на адміністративний позов, в яких, посилаючись на порушення позивачем вимог частини 2 статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", зазначив, що оскаржувану постанову винесено відповідно до вимог чинного законодавства та просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити.

Дослідивши матеріали справи та доводи осіб, які беруть участь у справі, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про Національний банк України" від 20.05.1999 р. № 679-XIV, Національний банк України є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України.

Пунктом 14 статті 7 Закону України "Про Національний банк України" передбачено, що Національний банк здійснює відповідно до визначених спеціальним законом повноважень валютне регулювання, визначає порядок здійснення операцій в іноземній валюті, організовує і здійснює валютний контроль за банками та іншими фінансовими установами, які отримали ліцензію Національного банку на здійснення валютних операцій.

Статтею 13 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" встановлено, що Національний банк України є головним органом валютного контролю.

Відділом валютного контролю та ліцензування Управління Національного банку України в Харківській області проведено перевірку виконання вимог Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» в Філії «Харківське головне регіональне управління» Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк».

Перевіркою встановлено порушення вимог пункту 2 статті 13 Декрету КМУ "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" № 15-93, а саме: за результатами розгляду поданої копії INVOICE (Order # 2839) від 11.12.2013 на підставі якого здійснювався переказ за межі України, встановлена відсутність у INVOICE (Order # 2839) реквізитів, щодо назви банку та реквізитів рахунку, на який здійснюється переказ, що свідчить про нездійснення уповноваженим банком функцій агента валютного контролю. За фактом даного порушення фахівцями відповідача складено протокол порушення валютного законодавства від 03.10.2014.

Так, за встановлене порушення вимог Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю" № 15-93 від 19.02.93р. та пункту 1,3 глави 1 Правил здійснення за межі України та в Україні переказів фізичних осіб за поточними валютними неторговельними операціями та їх виплати в Україні, затверджених постановою Правління НБУ №496 від 29.12.2007 року, відповідачем 16.10.2014 р. було винесено оскаржувану постанову за № 70 (вих.№06-012/12021) про притягнення ПАТ КБ «ПриватБанк» до відповідальності за порушення валютного законодавства у вигляді штрафу в розмірі 25% від суми (вартості) валютних операцій, здійснених резидентами та нерезидентами через ці установи з порушенням законодавства, за офіційним курсом гривні до іноземних валют та банківських металів, установленим Національним банком на день складання відповідного протоколу порушення валютного законодавства, що діє на 0 годин дня, який складав 1295,0006 за 100 доларів США в сумі 19635,45 грн. Зазначену постанову супровідним листом від 16.10.2014 року за вих.№ 06-012/12022 направлено позивачу на виконання.

Судом встановлено, що клієнтом відділення банку ПАТ КБ «ПриватБанк» проведено валютну операцію по переказу коштів в іноземній валюті за межі України за допомогою платіжної системи «MONEYGRAM» у сумі 6065,00 доларів США з поточного рахунку на підставі поданого позивачу INVOICE (Order # 2839) від 11.12.2013 року.

За результатами розгляду фахівцями відповідача поданої копії INVOICE (Order # 2839) на підставі якого здійснювався переказ за межі України, встановлена відсутність у INVOICE (Order # 2839) обов'язкових реквізитів щодо назви банку та реквізитів рахунку, на який здійснюється переказ.

Згідно з п.1.24 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» N2346-III, переказ коштів (далі - переказ) - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі.

Відповідно до п.24.2 ст.24 Закону України N 2346-III, Реквізити документів на переказ готівки та особливості їх оформлення встановлюються нормативно-правовими актами Національного банку України.

Відповідно до статті 44 Закону України "Про Національний банк України" Національний банк діє як уповноважена державна установа при застосуванні законодавства України про валютне регулювання і валютний контроль. До компетенції Національного банку у сфері валютного регулювання та контролю належать, зокрема, видання нормативно-правових актів щодо ведення валютних операцій.

Одним з таких нормативно-правових актів, який затверджено Постановою правління Національного банку України від 29.12.2007 року № 496, є Правила здійснення за межі України та в Україні переказів фізичних осіб за поточними валютними неторговельними операціями та їх виплати в Україні (далі - Правила).

Відповідно до п.1.3 зазначених Правил, фізична особа для здійснення переказу має подати до банку такі документи:

платіжне доручення або заяву на переказ готівки, або документ відповідної платіжної системи на відправлення переказу;

паспорт або документ, що його замінює;

документи, що підтверджують наявність підстав для здійснення переказу за межі України (далі - підтвердні документи).

Підтвердними документами для фізичних осіб - резидентів є договори (контракти), рахунки-фактури, листи-розрахунки чи листи-повідомлення юридичних осіб - нерезидентів, повноважних органів іноземних країн, листи адвокатів чи нотаріусів іноземних країн, позовні заяви, запрошення (виклики), документи про родинні стосунки та інші підтвердні документи, що використовуються в міжнародній практиці. Підтвердні документи (крім документів про родинні стосунки) повинні містити такі реквізити: повну назву і місцезнаходження отримувача, назву банку та реквізити рахунку, на який здійснюється переказ, назву валюти, суму до сплати, призначення платежу.

Отже, судом встановлено, що позивачем було здійснено переказ іноземної валюти за межі України без наявності належним чином оформлених підтвердних документів для фізичних осіб - резидентів.

Крім цього, суд зазначає, що відповідно до п. 2 ст. 2 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю" № 15-93 від 19.02.93р., резиденти і нерезиденти мають право здійснювати валютні операції з урахуванням обмежень, встановлених цим Декретом та іншими актами валютного законодавства України.

Згідно ст. 11 Декрету № 15-93 Національний банк України видає у межах, передбачених цим Декретом, обов'язкові для виконання нормативні акти щодо здійснення операцій на валютному ринку України.

Відповідно до вимог зазначеної статті Декрету № 15-93 постановою Правління Національного банку України від 29.12.2007 № 496 затверджені Правила здійснення за межі України та в Україні переказів фізичних осіб за поточними валютними неторговельними операціями та їх виплати в Україні.

Згідно підпункту а), п.1.2 розділу 2 Правил, фізичні особи - резиденти можуть здійснювати за межі України перекази іноземної валюти у сумі, що в еквіваленті не перевищує 15 000 гривень в один операційний (робочий) день, - з поточного рахунку в іноземній валюті або без його відкриття (на бажання клієнта) без підтвердних документів;

Відповідно ж до підпункту б) переказ іноземної валюти в сумі, що перевищує розмір, встановлений в п. 1.2 Правил, повинен був здійснюватися виключно з поточного рахунку в іноземній валюті на підставі підтвердних документів.

Згідно п. 1.2. Положення про валютний контроль, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 49 від 08.02.2000 р., функції агента валютного контролю - обов'язки уповноваженого банку щодо здійснення контролю за валютними операціями, що проводяться резидентами і нерезидентами через ці банки. Змістом зазначеного контролю є запобігання уповноваженими банками проведенню резидентами і нерезидентами через ці банки незаконних валютних операцій та/або своєчасне інформування уповноваженими банками у випадках та в порядку, встановленому законодавством, у тому числі нормативно-правовими актами Національного банку України, відповідних державних органів про порушення резидентами і нерезидентами законодавства, пов'язаного з проведенням ними валютних операцій.

Таким чином, суд доходить висновку про те, що Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», виконавши доручення фізичної особи - резидента на здійснення зазначеної вище валютної операції з перерахування іноземної валюти на користь іншої фізичної особи без належно оформлених підтвердних документів в сумі що в еквіваленті більше 15 000 гривень, що перевищує дозволену Правилами для переказу іноземної валюти за межі України в межах одного операційного дня, не виконав покладені на уповноважені банки ст. 13 Декрету № 15-93 функції контролю за валютними операціями, що проводяться резидентами і нерезидентами через ці банки.

Виходячи з наведеного, суд вбачає, наявність підстав для притягнення позивача до відповідальності за порушення валютного законодавства, зокрема за невиконання позивачем покладених на нього відповідно до ст. 13 Декрету № 15-93 функцій контролю за валютними операціями, що проводяться резидентами і нерезидентами через ці банки.

Щодо правомірності обчислення відповідачем суми штрафу, визначеного у постанові №70 (вих.№06-012/12021) від 16.10.2014 року, суд погоджується із доводами позивача в частині неправомірного розрахунку штрафу відповідачем, виходячи з наступного.

Так, відповідачем винесено оскаржувану постанову за вчинені позивачем порушення валютного законодавства, якою позивача притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 19635,45грн., що складає 25% від суми (вартості) валютних операцій - 6050, 00 доларів США, за офіційним курсом гривні установленим НБУ на день складання протоколу про порушення валютного законодавства, що діє на 0 годин дня, який складав - 1295,0006 грн. за 100 доларів США. (6065,00 х 12,950006) х 25% = 19635,45 грн.

Згідно п. 2.5. Положення про валютний контроль, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 08.02.2000 № 49 нездійснення уповноваженими банками функцій агента валютного контролю в частині запобігання проведенню резидентами і нерезидентами через ці банки незаконних валютних операцій тягне за собою позбавлення генеральної ліцензії Національного банку України на право здійснення валютних операцій або штраф у розмірі 25 % від суми (вартості) валютних операцій, здійснених резидентами та нерезидентами через ці банки з порушенням чинного законодавства. Якщо згідно із законодавчими та нормативно-правовими актами дозволено проводити окремі валютні операції у визначених сумах, то розрахунок розміру штрафу здійснюється із суми, що становить різницю між сумою проведеної валютної операції та сумою, що є нормативно визначеною (дозволеною). У разі використання в розрахунках іноземної валюти штраф сплачується у валюті України за обмінним курсом Національного банку України на день складання відповідного протоколу порушення валютного законодавства.

З огляду на встановлені судом обставини та з урахуванням вищенаведених приписів норм чинного законодавства суд приходить до висновку про те, що суму штрафу варто розраховувати із врахуванням суми, на яку перевищено дозволену суму на переказ іноземної валюти за межі України, передбачену Правилами для переказування в межах одного операційного дня без підтвердних документів, тобто із суми, що становить різницю між сумою проведеної валютної операції та сумою, що є нормативно визначеною (дозволеною), у цьому випадку - на суму у розмірі 63541,79грн., а не на суму операції - 78541,79 грн.

Таким чином, із врахуванням суми, на яку перевищено суму переказу іноземної валюти за межі України, передбачену Правилами для переказування в межах одного операційного дня без підтвердних документів, обчислений відповідачем штраф має дорівнювати (6065,00 х 12,950006 - 15000) х 25% = 15885,45 грн., а сума надміру застосованого штрафу до позивача складає 3750,00 грн.

Враховуючи вищевикладене та виходячи з вимог валютного законодавства, суд доходить висновку про те, що постанова №70 (вих. №06-012/12021) від 16.10.2014 року в частині розрахунку суми штрафу є такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, а дії відповідача щодо такого розрахунку не узгоджуються з вимогами валютного законодавства, тому зазначена постанова підлягає скасуванню в частині неправомірно нарахованого штрафу у сумі 3750,00 грн.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

За приписами ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 КАС України.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст. 94 КАС України та ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір".

Суд, проаналізувавши встановлені в судовому засіданні обставини та вищезазначені норми діючого законодавства, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати постанову Управління Національного банку України в Харківській області про притягнення Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" до відповідальності за порушення валютного законодавства №70 (вих. №06-012/12021) від 16.10.2014р. в частині неправомірно нарахованого штрафу в сумі 3750, 00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" () решту суми судового збору в сумі 1297, 00 грн. (тисяча двісті дев'яносто сім гривень).

Постанова суду набирає законної сили та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, передбачені статтями 186 та 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 21 квітня 2015 року.

Головуючий суддя Суддя Суддя Р.А. Барановський В.В. Горбалінський О.Б. Ляшко