Справа № 2а-9568/12/2670
Суддя: Маринчак Н.Є.
Дата ухвалення: 2015-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" квітня 2015 р. м. Київ К/800/67654/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого: Маринчак Н.Є.,

Суддів: Вербицької О.В., Муравйова О.В.,

при секретарі: Ігнатенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2014 року

у справі №2а-9568/12/2670

за позовом ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у Святошинському районі м.Києва Державної податкової служби (надалі - ДПІ у Святошинському районі м.Києва)

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

встановив:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом, в якому поставлено питання про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 28.04.2014р. №.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.10.2014р. позовні вимоги задоволено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 23.12.2014р., рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду апеляційної інстанції, вказуючи на порушення норм процесуального права та неправильне застосування судом норм матеріального права, позивач звернувся з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій ставить питання про скасування постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 23.12.2014р. та просить залишити в силі постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.10.2014р.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, ДПІ у Святошинському районі м.Києва на підставі п.п.54.3.3 п.54.3 ст.54, п.286.5 ст.286 Податкового кодексу України, прийнято податкове повідомлення-рішення від 28.04.2014р. №, згідно з яким ОСОБА_1 визначено податкове зобов'язання з земельного податку з фізичних осіб за 2012 рік в розмірі 15150,36грн.

ОСОБА_1 є власником частини нежитлових приміщень в житловому будинку №1 по вул.Перемоги у Святошинському районі м.Києва. Згідно витягу з технічної документації №Н-00059/2007 про нормативну грошову оцінку частини земельної ділянки виданого Головним управлінням земельних ресурсів 02.10.2007, загальна площа земельної ділянки за вказаною адресою складає 1117,31 кв. м.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано доказів про те, що позивач набув у встановлено законом порядку статусу власника або землекористувача щодо земельної ділянки під багатоквартирним жилим будинком, де знаходиться належне йому нежитлове приміщення, що є підставою для нарахування та сплати земельного податку.

Скасовуючи рішення першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, колегія апеляційного суду дійшла висновку, що власники будівлі чи частини нежитлових приміщень у такій або у багатоквартирному житловому будинку зобов'язані сплачувати земельний податок.

Разом з тим, колегія суддів Вищого адміністративного суду України не погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанції, та вважає, що судом першої інстанції всебічно перевірено обставини справи, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи, з огляду на наступне.

Згідно з п.п.14.1.147 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (пп. 14.1.72 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).

Землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди (п.п.14.1.73 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України).

У відповідності до пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками податку (плати за землю) є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), та землекористувачі.

Згідно з пунктом 270.1 статті 270 Податкового кодексу України об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні, та земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Пунктом 287.1 статті 287 Податкового кодексу України передбачено, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Відповідно до пункту 286.6 статті 286 Податкового кодексу України за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб: 1) у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом; 2) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності; 3) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності і поділена в натурі.

Згідно пункту 287.8 статті 287 Податкового кодексу України власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Відповідно до пункту 286.1 статті 286 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Відповідні центральні органи виконавчої влади з питань земельних ресурсів та державної реєстрації речових прав на нерухоме майно щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Підпунктом 14.1.42 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України зазначено, що дані державного земельного кадастру - сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристики, розподіл серед власників землі та землекористувачів, підготовлених відповідно до закону.

З наведених норм Податкового кодексу України вбачається, що для цілей оподаткування земельним податком особа повинна мати статус землевласника/землекористувача, набутого у встановленому чинним законодавством порядку, встановленого Земельним Кодексом України.

Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

При визначенні спірних нарахувань з земельного податку контролюючий орган керувався відомостями Головним управлінням земельних ресурсів КМДА від 02.10.2007р.

Проте, згідно витягу з Державного Земельного Кадастру по юридичних особах від 09.07.2012р. землекористувачем земельної ділянки (кадастровий №75:230:008) є Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Перемога 1».

Крім того, згідно листа Головного управління Держземагенства у м. Києві, від 09.08.2013р. №2826 до 01.08.2013р. документи, що посвідчують право власності/користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_1 у порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 09.09.2009р. №1021, Головним управлінням Держкомзему м.Києві не реєструвались. Станом на 01.08.2013р. в порядку, встановленому Законом України «Про державний земельний кадастр» та постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012р. №1051 «Про затвердження Порядку ведення земельного кадастру», державна реєстрація земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 за заявою гр.ОСОБА_1 Головним управлінням Держземагенства у м. Києві не здійснювалась.

Так, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України).

Враховуючи те, що відповідачем не надано доказів того, що ОСОБА_1 набув статус власника або землекористувача щодо земельної ділянки площею 1117,31 кв. м. під багатоквартирним жилим будинком за адресою: АДРЕСА_1, де знаходиться належне йому нежитлове приміщення, та доказів належності позивачу вказаної земельної ділянки на праві власності чи праві користування або виділення її в якості прибудинкової території, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог.

Судом першої інстанції вірно звернуто увагу на те, що протиправність рішення ДПІ у Святошинському районі м.Києва щодо визначення позивачеві грошового зобов'язання із плати за землю на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, проте за іншій податковий період, вже було предметом судового дослідження та судового розгляду.

Так, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.05.2014р. №2а-6535/11/2670 визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Святошинському районі м.Києва від 15.04.2011р. №, з тих мотивів, що ОСОБА_1 не є власником або землекористувачем земельної ділянки площею 1117,31 кв. м. під багатоквартирним жилим будинком за адресою: АДРЕСА_1.

Крім того, в аналогічній справі у спорі між тими самими сторонами, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.10.2013р., залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17.04.2014р., визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 25.04.2013р., згідно з яким визначено грошове зобов'язання зі сплати земельного податку за 2013 рік.

Відповідно до ч.1 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно ст.226 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Оскільки суд апеляційної інстанції не звернув уваги на зазначені обставини і без достатніх підстав скасував обґрунтовану та законну постанову суду першої інстанції, то постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 23.12.2014р. підлягає скасуванню із залишенням у силі постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.10.2014р.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ухвалив:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2014 року - скасувати та залишити в силі постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 жовтня 2014 року.

Ухвала вступає в законну силу з моменту проголошення. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, в порядку та у строки встановлені ст.ст.236-238 КАС України.

Головуючий: ___________________ Н.Є. Маринчак

Судді: ___________________ О.В. Вербицька

___________________ О.В. Муравйов