Справа № 712/11163/12
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2015-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2015 року Справа № 8763/7543/13

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Хобор Р.Б., Сеника Р.П.

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 5 квітня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Оберіг-2012» до Ужгородської міської ради, виконавчого комітету Ужгородської міської ради, відділу Держкомзему у м. Ужгороді, Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради, третя особа - ОСОБА_2 про скасування рішень, визнання протиправними - договору оренди земельної ділянки, акту прийому-передачі земельної ділянки та номеру державної реєстрації договору оренди НОМЕР_2 від 31.01.2012 року, відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2012 року позивач - ОСОБА_1, як керівник ОСББ «Оберіг- 2012», звернулася до суду з позовом до Ужгородської міської ради, виконавчого комітету Ужгородської міської ради, відділу Держкомзему у м. Ужгороді, Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради, третя особа - ОСОБА_2 та, з врахуванням уточнених позовних вимог, просить визнати протиправними: п.5.11 рішення 5-ої сесії 6-го скликання Ужгородської міської ради від 08.04.2011 року №136 «Про регулювання земельних відносин» в частині надання дозволу ОСОБА_2 на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,003 га для облаштування та обслуговування входу до власного приміщення на другому поверсі будинку по АДРЕСА_1 в м.Ужгороді, через двір загального користування по АДРЕСА_2 (з подальшою передачею в оренду); п.1.14 рішення Ужгородської міської ради 11-ої сесії 6-го скликання від 09.12.2011 року №362 «Про затвердження проектів відведення земельних ділянок», яким затверджено проект відведення земельної ділянки ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,003 га для облаштування та обслуговування входу до власного приміщення на другому поверсі будинку, що по АДРЕСА_1 в м. Ужгороді, через двір загального користування по АДРЕСА_2 та передачі її в оренду строком на 3 роки, до грудня 2014 року; договір оренди земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_1) НОМЕР_2 від 31.01.2012 року, укладений між Департаментом міського господарства Ужгородської міської ради та ОСОБА_2; акт прийому-передачі земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_1); номер державної реєстрації договору оренди НОМЕР_2 від 31.01.2012 року та стягнути із кожного відповідача по 1/6 частині ціни позову - 40000,00 грн матеріальної та моральної шкоди.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 5 квітня 2013 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що на момент постановлення рішення по справі не проведено реєстрацію прав ОСББ «Оберіг-2012» щодо земельної ділянки по АДРЕСА_2 у м. Ужгороді. Позивачем не надано суду належних доказів того, що він є власником або землекористувачем прибудинкової території, в тому числі спірної земельної ділянки, у зв'язку з чим суд першої інстанції дійшов до висновку про відсутність порушення прав позивача діями відповідача, оскільки, відповідно ч.2 ст.152 Земельного кодексу України, саме власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю.

Разом з тим, суд першої інстанції вказує на те, що, зазначені в позові вимоги можуть бути заявлені після реєстрації таких прав за ОСББ «Оберіг-2012» при наявності на той час спірних правовідносин між сторонами. Права позивача оспорюваними рішеннями не порушені.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, вважаючи її незаконною, прийнятою з порушенням норм матеріального права, ОСОБА_1 оскаржила її, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 5 квітня 2013 року та справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт вказує на те, що вона є керівником об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Оберіг-2012», відчуженого від комунальної власності ще у 1994 році на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Предметом даного спору є земельна ділянка, кадастровий номер НОМЕР_1, на якій розташовані двір та сад, що знаходиться в користуванні мешканців будинку АДРЕСА_2

Апелянт стверджує, що згідно генерального плану містобудування та інвентарної справи вказана земельна ділянка відноситься до категорії «землі житлової та громадської забудови», має свій особливий правовий режим, визначений ст.ст.381 ч.1,2 ЦК України, ст.134 ч.2 п.15 ЗК України. Цільове призначення вказаної земельної ділянки - для обслуговування будинку.

Вважає, що Ужгородська міська рада не мала права приймати оспорювані рішення та надавати в оренду частину цієї земельної ділянки ОСОБА_2

Такими діями відповідачів їй заподіяно матеріальну та моральну шкоду, яка полягала у перенесених стражданнях, погіршенні здоров'я, понесених витратах на його відновлення.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не поступило а тому, суд апеляційної інстанції, у відповідності до п.п. 1, 2, ч.1 ст. 197 КАС України, вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з таких підстав.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправними рішень Ужгородської міської ради від 08.04.2011 року №136 «Про регулювання земельних відносин» в частині надання дозволу ОСОБА_2 на розробку проекту відведення земельної ділянки з подальшою передачею в оренду та п.1.14 рішення Ужгородської міської ради 11-ої сесії 6-го скликання від 09.12.2011 року №362 «Про затвердження проектів відведення земельних ділянок», яким затверджено проект відведення земельної ділянки ОСОБА_2 та передано її в оренду, визнання протиправним номера державної реєстрації договору оренди НОМЕР_2 від 31.01.2012 року, суд апеляційної інстанції зазначає:

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об'єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов'язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначає Закон України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» від 29.11.2001 № 2866-ІІІ.

Згідно зі ст.42 ЗК України, земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками.

У разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування об'єднанню власників. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.

Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі відповідної землевпорядної документації.

Прибудинкова територія, згідно визначення, наведеного у статті 1 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку», є територія навколо багатоквартирного будинку, визначена актом на право власності чи користування земельною ділянкою і призначена для обслуговування багатоквартирного будинку.

Тобто, будь-яка територія набуває прибудинкової виключно за таких умов: територія визначена актом на право користування земельною ділянкою та призначена для обслуговування багатоквартирного будинку.

Пунктом «а» ч. 2 ст.83 ЗК України передбачено, що в комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування та/або у власність здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування (статті 116,123,128 ЗК України).

Відповідно до ч.2,3 ст.93 ЗК України передбачено, що земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземним громадянам і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об'єднанням і організаціям, а також іноземним державам. Не підлягають передачі в оренду земельні ділянки, штучно створені у межах прибережної захисної смуги чи смуги відведення, на землях лісогосподарського призначення та природно-заповідного фонду, що перебувають у прибережній захисній смузі водних об'єктів, або на земельних ділянках дна водних об'єктів.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що згідно п.5.11 рішення Ужгородської міської ради 5-ої сесії 6-го скликання від 08.04.2011 року №136 «Про регулювання земельних відносин» міською радою надано дозвіл ОСОБА_2 на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,003 га для облаштування та обслуговування входу до власного приміщення на другому поверсі будинку, що по АДРЕСА_1 у м. Ужгороді, через двір загального користування по АДРЕСА_2 (з подальшою передачею в оренду).

Пунктом 1.14 рішення Ужгородської міської ради 11-ої сесії 6-го скликання від 09.12.2011 року №362 «Про затвердження проектів відведення земельних ділянок» міською радою затверджено проект відведення земельної ділянки площею 0,003 га для облаштування та обслуговування входу ОСОБА_2 до власного приміщення на другому поверсі будинку, що по АДРЕСА_1 у м. Ужгороді, через двір загального користування по АДРЕСА_2 та передано вказану земельну ділянка в оренду строком на 3 роки, тобто до грудня 2014 року.

З урахуванням того, що земельна ділянка площею 0,003 га для облаштування та обслуговування входу ОСОБА_2 до власного приміщення на другому поверсі будинку, що по АДРЕСА_1 в м.Ужгороді, через двір загального користування по АДРЕСА_2 (з подальшою передачею в оренду) у власність або користування ОСББ «Оберіг- 2012» у встановленому законом порядку не передавалась та залишилась у комунальній власності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність доказів порушення прав позивача оспорюваними рішеннями Ужгородської міської ради від 08.04.2011 року та від 9.12.2011 року.

Апелянтом не наведено жодного об'єктивного, належного і допустимого доказу того, що спірна земельна ділянка є прибудинковою територією у розумінні Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку».

У відповідності до ч.2 ст.171 КАС України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Отже, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб'єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав; нерухоме майно - земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення.

Частиною 1 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено підстави відмови у проведенні державної реєстрації, а саме, у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; об'єкт нерухомого майна або більша його частина розміщені на території іншого органу державної реєстрації прав; із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; заявлене право вже зареєстровано.

Крім того, пунктом 16-3 Порядку ведення Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 9 від 9 вересня 2009 року №1021, передбачено виключний перелік підстав для відмови у реєстрації договорів оренди, а саме, що територіальний орган Держземагентства відмовляє у державній реєстрації договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності, договору суборенди земельної ділянки (її частини), якщо: 1) документи подані не в повному обсязі; 2) подані документи не відповідають вимогам, установленим цим Порядком.

Тобто, наведеними вище нормами правових положень визначено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для відмови у проведенні державної реєстрації. Заява особи про відкликання підпису з усіх примірників договорів не є підставою для відмови в державній реєстрації прав в розумінні Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Статтею 15 Закону України «Про оренду землі» визначено умови договору оренди землі, а саме, істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11,17,19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що договір оренди землі від 31.01.2012 року НОМЕР_2 містить істотні умови, визначені ст.15 Закону України «Про оренду землі», має передбачені чинним законодавством невід'ємні частини і сторони виклали досягнуту згоду стосовно всіх істотних умов, що підтвердили своїми підписами під текстом договору.

З огляду на викладене, зазначений договір оренди землі підлягав державній реєстрації.

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що при наданні своїх висновків та реєстрації договору оренди земельної ділянки від 31.01.2012 року НОМЕР_2, укладеного між Ужгородською міською радою та ОСОБА_2, Управлінння Держземагеннства в Ужгородському районі діяло в межах своїх повноважень та на виконання покладених на нього завдань.

Щодо позовних вимог в частині відшкодування спричиненої матеріальної та моральної шкоди, суд апеляційної інстанції зазначає:

Відмовляючи в задоволенні позову в цій частині, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено протиправності дій, направлених на приниження її честі, гідності, порушення нормальних життєвих зв'язків та не надано доказів щодо матеріальних збитків. Вказаний висновок суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, є законним і обґрунтованим з наступних підстав:

Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) та матеріальної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням та вини останнього в її заподіянні.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду наведені у статті 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до частини першої цієї статті майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Щодо заподіяння моральної шкоди суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру: за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій нематеріальній формі позивач визначає заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про те, що позивачем не доведено вини відповідача у заподіянні їй майнової та моральної шкоди, відсутні докази, які б підтверджували спричинення матеріальної шкоди та наявності причинно-наслідкового зв'язку між моральними стражданнями і діями відповідачів.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправними договору оренди земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_1) НОМЕР_2 від 31.01.2012 року, укладений між Департаментом міського господарства Ужгородської міської ради та ОСОБА_2; акту прийому-передачі земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_1):

У відповідності до вимог п.1 ч.1 ст.3 КАС України справа адміністративної юрисдикції це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно із вимогами ч.2 ст.2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Частиною 2 ст.4 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких встановлений інший порядок судового вирішення.

На думку суду апеляційної інстанції, за своїм характером позовні вимоги в частині визнання протиправними договору оренди земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_1) НОМЕР_2 від 31.01.2012 року, укладений між Департаментом міського господарства Ужгородської міської ради та ОСОБА_2 та акту прийому-передачі земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_1) на містять ознак публічно-правового спору, що в свою чергу виключає можливість розгляду їх в порядку адміністративного судочинства.

За своїм змістом та характером зазначені вимоги містять ознаки цивільно-правових і їх слід розглядати в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст.157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З врахуванням вищевикладеного, апеляційний суд вважає рішення суду першої інстанції незаконним, прийнятим з порушенням норм матеріального права, в зв'язку з чим його слід скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Згідно ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ч.1 ст.157, ст.ст. 195, п.п. 1, 2, ч.1 ст. 197, 198, ч. 4 ст. 202, ст.ст. 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 5 квітня 2013 року у справі №712/11163/12 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправними договору оренди земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_1) НОМЕР_2 від 31.01.2012 року, укладеного між Департаментом міського господарства Ужгородської міської ради та ОСОБА_2 та акту прийому-передачі земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_1) скасувати та прийняти нове рішення, яким провадження у зазначеній частині закрити.

В решті постанову залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Я.С. Попко

Судді Р.Б. Хобор

Р.П. Сеник