Справа № 818/3558/14
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2015-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2015 р. Справа № 818/3558/14
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Любчич Л.В.

Суддів: Сіренко О.І. , Спаскіна О.А.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Сумської обласної ради на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 04.02.2015р. по справі № 818/3558/14

за позовом Сумської обласної ради

до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції Сумської області ОСОБА_1 треті особи Реєстраційна служба Сумського міського управління юстиції Сумської області, Сумська міська рада

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

Сумська обласна рада (далі - позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції Сумської області ОСОБА_1 ( далі - відповідач, державний реєстратор) треті особи: Реєстраційна служба Сумського міського управління юстиції Сумської області, Сумська міська рада, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції ОСОБА_1 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 04.12.2014 № 17718649; зобов'язати державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції ОСОБА_1 зареєструвати право спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Сумської області в особі Сумської обласної ради на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 04.02.15 р. відмовлено у задоволенні позову.

Позивач, не погодившись з даним судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального законодавства, просив скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду 04.02.15 р. та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначив, що, оскільки на спірній земельній ділянці розташований об'єкт нерухомості, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Сумської області в особі Сумської обласної ради, який перебуває в її управлінні та зареєстрований за нею на праві власності КП "Сумське міське бюро технічної інвентаризації", то і земельна ділянка належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Сумської області. При цьому позивач послався на абз. 2 п. 10 Прикінцевих положень Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", яким передбачено, що майно, передане до комунальної власності областей і районів, а також набуте на інших законних підставах, є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст, управління яким відповідно до Конституції України здійснюють районні та обласні ради.

Сумська міська рада подала письмові заперечення на апеляційну скаргу, де наполягала на законності судового рішення та просила залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Сторони в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч.4 ст.196 КАС України справа розглянута без участі сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та письмових заперечень на неї, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, дослідивши письмові докази по справі, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності повноважень у обласних рад виступати власником земель комунальної власності, оскільки, виходячи з п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", яким передбачено, що до виключної компетенції сільської, селищної, міської ради належить право розпорядження землями територіальної громади, обласні ради не є суб'єктами права власності.

Проте колегія суддів вважає таке посилання на норми матеріального права помилковим, виходячи з наступного.

Згідно абз. 2 п. 10 прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" майно, передане до комунальної власності областей і районів, а також набуте на інших законних підставах, є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст, управління яким відповідно до Конституції України здійснюють районні та обласні ради.

З огляду на зазначене, в розумінні абз. 2 п. 10 прикінцевих та перехідних положень вищевказаного закону районні та обласні ради є суб'єктами права власності.

Рішенням господарського суду Сумської області від 25.02.08 р. по справі № 9/72-08 за позовом управління майном Обласної ради до управління освіти і науки обласної державної адміністрації визнано право спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст в особі Сумської обласної ради на нерухоме майно (нежитлові приміщення, сарай, перехід підземний, огорожа), розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Право власності на вищевказане нерухоме майно зареєстроване в КП "Сумське МБТІ" 21.03.08 року за № 1818, де власниками зазначено територіальні громади сіл, селищ, міст області в особі Сумської обласної ради (а.с.13).

Так, відповідно до п.п. "а" та "б" п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" з дня набрання чинності цим Законом землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади та які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій.

Перевіряючи правомірність відмови державного реєстратора, колегія суддів зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно від 04.12.14 р. № 17718649 позивачу відмовлено в державній реєстрації права власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1, місцезнаходження якої: АДРЕСА_1.

Відмова обґрунтована тим, що із заявою про реєстрацію права власності звернувся неналежний суб'єкт, оскільки власником вищевказаної земельної ділянки, згідно витягу з Державного земельного кадастру, є Сумська міська рада.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 182 Цивільного Кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова в державній реєстрації права на нерухомість або правочинів щодо нерухомості, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Згідно із ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" №1952-ІV від 01.07.04 р. (далі - Закон №1952) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) це єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Частинами 1, 3 статті 3 Закону № 1952 передбачено, що державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Пункт 1 ч.2 ст.9 Закону № 1952 передбачає обов'язок державного реєстратора під час розгляду заяви про реєстрацію встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Як вбачається з письмових доказів у справі, земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_1, місцезнаходження якої: АДРЕСА_1 згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НОМЕР_2 від 18.04.14 р., виданому Управлінням Держземагенства у Сумському районі Сумської області на праві комунальної власності належить Сумській міській раді.

В силу п. 2 ч. 2 ст. 9 Закону № 1952 державний реєстратор: приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

Підстави для відмови в державній реєстрації передбачені ст. 24 Закону № 1952-IV: 1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) об'єкт нерухомого майна розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; 3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; 4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; 5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону: 5-1) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 5-2) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 5-3) під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; 5-4) після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; 5-5) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 5-6) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем; 6) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена (ч. 4 ст. 24 Закону № 1952-IV).

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів прийшла до висновку щодо правомірності рішення державного реєстратора у відмові Сумській обласній раді в реєстрації права власності на спірну земельну ділянку, оскільки власником даної земельної ділянки значиться Сумська міська рада, а до повноважень державного реєстратора не входить встановлення та скасування права власності.

З огляду на зазначене, колегія суддів прийшла до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

За таких обставин, колегія суддів переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку, прийняв правильне по суті рішення, однак з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим судове рішення суду першої інстанції необхідно змінити в частині підстав відмови в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 160, 165, 195, 196, 198, 201, 205, 207, 209, 254 КАС України колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Сумської обласної ради задовольнити частково.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 4 лютого 2015 року по справі № 818/3558/14 змінити.

Відмовити в задоволенні позовних вимог Сумської обласної ради до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції Сумської області ОСОБА_1, треті особи: Реєстраційна служба Сумського міського управління юстиції Сумської області, Сумська міська рада про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії відмовити з інших підстав.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Любчич Л.В.
Судді Сіренко О.І. Спаскін О.А.
Повний текст постанови виготовлений 18.05.2015 р.