Справа № 362/5691/14-а
Суддя: Горяйнов А.М.
Дата ухвалення: 2015-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 362/5691/14-а Головуючий у 1-й інстанції: Красюк Г.П.
Суддя-доповідач: Горяйнов А.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Горяйнова А.М.,

суддів - Мамчура Я.С. та Шостака О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Києві апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Василькові та Васильківському районі Київської області на постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01 квітня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Василькові та Васильківському районі Київської області про зобов'язання здійснити перерахунок пенсії та додаткової пенсії, передбачених ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Василькові та Васильківському районі Київської області та зобов'язати провести перерахунок пенсії, встановивши її розмір на рівні 8 мінімальних пенсій за віком, та додаткової пенсії, встановивши її розмір на рівні 75 % від мінімальної пенсії за віком у відповідності до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» починаючи з 01 січня 2014 року.

Постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01 квітня 2015 року даний адміністративний позов було задоволено в частині позовних вимог за період з 01 червня 2014 року по 16 серпня 2014 року.

Управління Пенсійного фонду України в м. Василькові та Васильківському районі Київської області, не погоджуючись із прийнятою постановою, подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема апелянт вказує на те, що пенсію та додаткову пенсію позивачу було нараховано та виплачено у повній відповідності до постанови КМ України «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23 листопада 2011 року № 1210, яка є чинною та обов'язковою до виконання.

Особи, які беруть участь у справі, з клопотаннями про розгляд справи за їх участю - не зверталися. В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов'язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження, як це передбачено ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обставини, на які посилається відповідач, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Василькові та Васильківському районі Київської області - задовольнити частково, а постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 грудня 2010 року - змінити в частині зазначення періоду, за який адміністративний позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 201 КАС України суд апеляційної інстанції змінює рішення суду першої інстанції в разі правильного вирішення по суті справи чи питання, проте із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції правильно виходив з того, що пенсію та додаткову пенсію позивачу слід виплачувати у розмірі, встановленому ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не постановою КМ України «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23 листопада 2011 року № 1210.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, інвалідом ІІ групи захворювання, пов'язаного з впливом аварії на ЧАЕС. Дані обставини підтверджуються посвідченням серії НОМЕР_1 та довідкою сер. КИО-І № 149378, копії яких містяться в матеріалах справи.

Згідно ст. 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

У відповідності до ст. 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» позивача віднесено до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, який одержує пенсію по інвалідності на підставі ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, на підставі ст. 50 цього Закону.

Так, у ч. 4 ст. 54 цього Закону визначено, що в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів IІ групи, щодо яких установлено зв'язок із Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими 8 мінімальних пенсій за віком.

Згідно зі ст. 50 зазначеного Закону особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, зокрема інвалідам II групи - у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що позивач має право на призначення пенсії в розмірі, не нижчому 8 мінімальних пенсій за віком, та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком.

Положення ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» містять пряму вказівку, що під час визначення розміру таких пенсій за основу їх обчислення як розрахункова величина береться мінімальна пенсія за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком визначений у абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», згідно якої мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність.

У період з 01 червня 2014 року по 02 серпня 2014 року додаткове правове регулювання відносин, пов'язаних із нарахуванням та виплатою пенсії та додаткової пенсії, передбачених ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», іншими законами України - не здійснювалося.

Проте, відповідач всупереч ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виплачував позивачу пенсії та додаткову пенсію у меншому розмірі, який встановлений постановою КМ України «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23 листопада 2011 року № 1210.

Колегія суддів вважає дії відповідача щодо виплати позивачу пенсії та додаткової пенсії протягом вказаного періоду, у розмірі, меншому ніж той, що встановлений ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» неправомірними, а висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог - законним і обґрунтованим.

Проте, Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», який набув чинності 03 серпня 2014 року, Прикінцеві положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» було доповнено, зокрема, пунктом 67. Згідно вказаної норми права норми і положення, серед інших, ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

Таким чином, з 03 серпня 2014 року діють два нормативно-правові акти, які по-різному врегульовують спірні правовідносини.

Згідно ч. 4 ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

За загальним правилом, якщо однакові за юридичною силою нормативно-правові акти по-різному врегульовують суспільні правовідносини, застосуванню підлягає акт, що прийнятий пізніше в часі.

Крім того, у відповідності до ч. 2 ст. 95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Враховуючи, що Кабінету Міністрів України з 03 серпня 2014 року були надані спеціальні повноваження щодо встановлення розміру деяких категорій соціальних виплат, колегія суддів приходить до висновку про те, що із вказаної дати відсутні підстави для нарахування та виплати позивачу пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі, встановленому ст.ст. 50, 54 Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Із 03 серпня 2014 року дії Управління Пенсійного фонду України в м. Василькові та Васильківському районі Київської області щодо виплати позивачу пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі, встановленому постановою КМ України «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23 листопада 2011 року № 1210, є правомірними.

Таких же висновків щодо застосування Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» дійшов і суд першої інстанції. Разом з тим, суд першої інстанції виходив з того, що вказаний Закон набув чинності 16 серпня 2014 року, а не 03 серпня 2014 року.

У відповідності до п. 2 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування. Вказаний Закон, у частині доповнення Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» пунктом 67 був опублікований 02 серпня 2014 року у газеті «Голос України» (№ 146).

Таким чином, положення п. 67 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» набули чинності 03 серпня 2014 року.

Така ж інформація щодо дати набрання чинності зазначеним Законом розміщена на офіційному веб-порталі Верховної Ради України та зазначена у листі Міністерства юстиції України від 30 вересня 2014 року № 8546-0-4-14/10.2.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що постанову суду від 01 квітня 2015 року необхідно змінити в частині зазначення граничної дати періоду, за який позовні вимоги підлягають задоволенню, а саме - замість 16 серпня 2014 року зазначити 02 серпня 2014 року.

Отже, доводи апеляційної скарги Управління Пенсійного фонду України в м. Василькові та Васильківському районі Київської області лише частково спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в постанові від 01 квітня 2015 року, та є підставами для її зміни.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, однак, в частині визначення періоду, за який позовні вимоги підлягають задоволенню, помилково застосовано норми матеріального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Василькові та Васильківському районі Київської області - задовольнити частково, а постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 грудня 2010 року - змінити.

Керуючись ст.ст. 160, 1832, 195, 197, 198, 201, 205, 207, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Василькові та Васильківському районі Київської області - задовольнити частково.

Постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01 квітня 2015 року - змінити зазначивши, що адміністративний позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню за період з 01 червня 2014 року по 02 серпня 2014 року.

В іншій частині постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01 квітня 2015 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту постановлення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя А.М. Горяйнов

Судді Я.С. Мамчур

О.О. Шостак

Головуючий суддя Горяйнов А.М.

Судді: Мамчур Я.С

Шостак О.О.