Справа № 2а-255/11
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2015-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2015 року Справа № 123102/11/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Прокопенко О.В.,

представника позивача Процюк О.Б.,

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Залізничного районного суду міста Львова від 07 вересня 2011 року у справі за позовом Управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради до ОСОБА_4 про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

20.10.2010 року Управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4, яким просило стягнути з відповідача на його користь надміру виплачені кошти за призначеними державними соціальними допомогами в сумі 549,96 грн.

Також позивач просив поновити строк звернення до суду з даним позовом, обґрунтовуючи клопотання тим, що в зв'язку з тим, що основним завданням органів соціального захисту є захист соціально незахищених верств населення, спірна соціальна допомога призначається малозабезпеченим особам, тому зважаючи на тяжке матеріальне становище ОСОБА_4 та визнання нею заборгованості, працівники Залізничного відділу соціального захисту протягом усього часу після виявлення факту переплати їй соціальної допомоги неодноразово звертались до відповідача з пропозиціями добровільно повернути незаконно отриману соціальну допомогу. Також позивач зазначає, що рішенням Конституційного Суду України від 09.09.2010 року № 1-40/2010 було визнано неконституційними положення ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України в частині віднесення до юрисдикції цивільних судів справ з приводу соціальних виплат.

Постановою Залізничного районного суду міста Львова від 07 вересня 2011 року позов задоволено повністю. Також суд поновив Управлінню соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради строк звернення до адміністративного суду з даним позовом.

Постанова мотивована тим, що ОСОБА_4 на підставі її заяви від 21.02.2008 року було призначено державну соціальну допомогу як малозабезпеченій сім'ї. Однак під час перевірки спеціалістами Залізничного відділу соціального захисту було встановлено, що ОСОБА_4 свідомо подано неправдиву (неповну) інформацію про доходи своєї сім'ї, а саме, подала недостовірну інформацію про доходи свого чоловіка ОСОБА_3, що підтверджується інформацією Державної податкової інспекції в Залізничному районі м. Львова від 23.06.2009 року. В зв'язку з цим 20.08.2009 року відповідачу було направлено повідомлення про необхідність повернення надміру нарахованої матеріальної допомоги в розмірі 549,96 грн. в добровільному порядку, а оскільки відповідач визнає заборгованість і зобов'язується повернути вказані кошти, однак станом на день розгляду справи вищевказані кошти не повернула позивачу, тому суд дійшов висновку, що ці кошти слід стягнути в судовому порядку. Щодо поновлення строку звернення до суду, суд дійшов висновку, що такий строк слід поновити, оскільки рішенням Конституційного Суду України від 09.09.2010 року визнано неконституційним норми ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України лише 09.09.2010 року, а позивач протягом всього періоду з часу виявлення переплати звертався до відповідача про повернення переплати соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям, як усно, що ствердив в суді представник позивача так і письмово, що стверджується повідомленням на адресу відповідача по справі від 20.08.2009 року, тому, на думку суду, строк звернення до суду з даним позовом пропущений з поважних причин і його слід поновити.

Постанову в апеляційному порядку оскаржила відповідач, вважає, що вона прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права та неповним з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. З врахуванням додаткових пояснень до апеляційної скарги просить постанову скасувати та закрити провадження у справі.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для всебічного та об'єктивного розгляду справи, і не взяв до уваги надані нею докази, а саме копію заяви про звільнення її чоловіка ОСОБА_3 від 03.01.2008 року, його довідку з місця роботи від 21.03.2011 року, в якій зазначено, що остання заробітна плата була нарахована у грудні 2007 року, копію наказу від 03.01.2008 року про звільнення з роботи ОСОБА_3 Таким чином, у зв'язку з проведенням остаточних розрахунків по заробітній платі з ТзОВ « Спектр-Пласт» в січні 2008 року ОСОБА_3 не міг одержувати доходи з даного підприємства після звільнення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 3.7 Прикінцевих положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» було внесено зміни до ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України, що набули чинності з 30.07.2010 року, згідно з якими загальний строк звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи, визначений ч. 2 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України, зменшено з одного року до шести місяців.

Однак колегія суддів враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, ч. 1 ст. 58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відповідно зміст суб'єктивного права особи, в тому числі права особи на звернення до суду, слід визначати із застосуванням законодавства, яке діяло на момент виникнення відповідного права.

Неприпустимість зворотної дії нормативно-правового акта полягає в тому, що запроваджені ним нові норми не можуть застосовуватися до правовідносин, які існували до набрання ним чинності. Отже, приписи нового нормативно-правового акта не можуть змінити обсяг прав, який було встановлено попередніми нормативно-правовими актами.

Таким чином, тривалість і правила обчислення строку звернення особи до суду визначаються за тими правилами, які були чинними на момент початку перебігу відповідного строку і не змінюються в разі подальших змін законодавства, яке регулює відповідні відносини, а тому строк звернення до суду розпочинається і закінчується з урахуванням тієї тривалості, яка передбачалася на момент початку перебігу відповідного строку, і не змінюється залежно від того, коли було реалізоване право на позов, тобто не залежить від того, коли було фактично пред'явлено позов.

Як вбачається з позовної заяви, Управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради просить стягнути з ОСОБА_4 надміру виплачені кошти за призначеними державними соціальними допомогами в сумі 549,96 грн., які були виплачені відповідачу в період з 01.02.2008 року до 31.07.2008 року.

Отже, право на звернення до суду з даним позовом у нього виникло саме з цього часу і в період, коли процесуальним законодавством, а саме ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції був передбачений річний строк звернення до адміністративного суду.

При цьому, позивач зазначає, що дізнався про подання відповідачем недостовірної інформації про доходи свого чоловіка після отримання 23.06.2009 року відповідної інформації від Державної податкової інспекції в Залізничному районі м. Львова.

Крім того, відповідно до змісту наведених норм визначальною умовою початку перебігу строку звернення до суду є день, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Однак позовну заяву Управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради подало до суду лише 20.10.2010 року, тобто із пропуском зазначеного стоку.

Відповідно до ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції) адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Як зазначено вище, позивач просив поновити строк звернення до суду з даним позовом і суд першої інстанції задовольнив це клопотання, дійшовши висновку, що такий строк пропущений з поважних причин.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції необґрунтованим з наступних підстав.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами.

Проте Управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради не надало доказів існування будь-яких обставин, які б перешкоджали йому звернутись у встановлений законодавством строк до суду з даним позовом.

Посилання позивача, з яким погодився суд першої інстанції, на ту обставину, що працівники Залізничного відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради протягом всього часу з моменту виявлення переплати звертались до ОСОБА_4 з усними та письмовими вимогами про повернення переплати соціальної допомоги, на думку колегії суддів, не є обставиною, яка свідчить про поважність причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, оскільки позивач не пояснив, яким чином вжиття заходів для вирішення спору в позасудовому порядку перешкоджало зверненню до суду, а також чому за відсутності будь-яких активних і реальних дій з боку відповідача, спрямованих на відшкодування заборгованості, Управління не зверталось до суду з позовом про її стягнення.

Також колегія суддів вважає безпідставним посилання позивача на рішення Конституційного Суду України від 09.09.2010 року, яким визнано неконституційними норми ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України в частині віднесення до юрисдикції цивільних судів справ з приводу соціальних виплат, оскільки незрозуміло яким чином прийняття Конституційним Судом України рішення з питань юрисдикції справ впливає на перебіг строку звернення до адміністративного суду.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Водночас колегія суддів зазначає, що не підлягає задоволенню вимога апеляційної скарги про закриття провадження у справі, оскільки відсутні підстави для цього, передбачені ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, оскільки вона прийнята з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 99, 100, 160, 195, 196, п. 4 ч. 1 ст. 198, ст. 203, п. 4 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Залізничного районного суду міста Львова від 07 вересня 2011 року у справі № 2а-255/11/1309 за позовом Управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради до ОСОБА_4 про стягнення коштів - скасувати, а позовну заяву залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий О.М. Довгополов

Судді Л.Я. Гудим

В.В. Святецький

Ухвала складена в повному обсязі 18.05.2015 року