Справа № 2а-17371/10/2670
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2015-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.05.2015р. м. Київ К/9991/24291/11

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Голубєвої Г.К.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Жмеринської об'єднаної державної податкової інспекції у Вінницькій області

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 19.01.2011

у справі № 2а-17371/10/2670

за позовом Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця»

до Жмеринської об'єднаної державної податкової інспекції у Вінницькій області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Державне територіально-галузеве об'єднання «Південно-Західна залізниця» звернулось до суду з позовом про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Жмеринської ОДПІ у Вінницькій області від 23.11.2010 № 1/0.

Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 21.12.2010 в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.01.2011 скасовано постанову суду першої інстанції, позов задоволено повністю.

Жмеринська ОДПІ у Вінницькій області подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати вказану постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову суду першої інстнації. В обґрунтування касаційної скарги податковий орган вказує на те, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру, складовою якого є проект грошової оцінки земель м. Жмеринки, за яким земельна ділянка відокремленого підрозділу Жмеринської колійної машинної станції № 79 ДТГО «Південно-Західна залізниця» площею 10,2331 га відноситься до інших земель несільськогосподарського призначення, а не до земель залізниці, тому при обчисленні та сплаті земельного податку позивачем повинна була застосовуватися ставка у розмірі 1 % від грошової оцінки земель.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, судові рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що підставою для визначення позивачеві за податковим повідомленням-рішенням від 23.11.2010 № 1/0 податкового зобов'язання з плати за землю в загальній сумі 57889,26 грн., в т.ч. 38592,84 грн. основного платежу та 19296,42 грн. штрафних (фінансових) санкцій, слугували висновки планової виїзної документальної перевірки, викладені в акті від 16.11.2010 № 1307/23/01097036, про порушення ч.ч. 1, 10 ст. 7 Закону України «Про плату за землю» від 03.07.1992 №2535-ХІІ.

В обґрунтування вчинення позивачем вказаних порушень податковий орган посилається на неправильність обчислення земельного податку за ділянки, які включені до смуги відведення і на яких розташовані інші об'єкти залізниці та залізничного транспорту, в розмірі 25 % суми земельного податку, обчисленого відповідно до ст. 7 Закону України «Про плату за землю», оскільки вказані земельні ділянки не включені до смуги відведення залізниць. З цих підстав податковий орган вважає, що позивач не має право застосовувати ставку податку на додану вартість в розмірі 25 % суми земельного податку, обчисленого відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про плату за землю».

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що згідно з листом відділу Держкомзему у м. Жмеринці від 25.10.2010 № 02-8/487 рішенням 20 сесії міської ради 4 скликання «Про територіальні межі здійснення місцевого самоврядування та використання земель різних категорій» від 11.11.2004 № 339 спірну земельну ділянку віднесено до категорії «інші землі несільськогосподарського призначення».

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції виходив з того, що всі землі, які надані для користування залізниці, є землями залізничного транспорту.

Суд касаційної інстанції погоджується з вказаною позицією суду апеляційної інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про плату за землю» використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель.

Згідно з ч. 1 ст. 7 вказаного Закону ставки земельного податку з земель, грошову оцінку яких встановлено, встановлюються у розмірі одного відсотка від їх грошової оцінки, за винятком земельних ділянок, зазначених у частинах п'ятій - десятій цієї статті та частині другій статті 6 цього Закону.

Частиною 10 ст. 7 Закону визначено, що податок за земельні ділянки, надані, зокрема, для залізниць, справляється у розмірі 25% суми земельного податку, обчисленого відповідно до частин першої та другої цієї статті.

Згідно з Довідкою від 26.10.2006 № 132 кадастрового обліку земельних ділянок про нормативну грошову оцінку земельних ділянок в м. Жмеринка податок за земельні ділянки, надані для військових формувань, утворених відповідно до законів України, крім ЗСУ та ДПС України, залізниць, гірничодобувних підприємств, водойми, надані для виробництва рибної продукції, справляється у розмірі 25% від суми земельного податку, обчисленого відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 7 Закону.

Отже, враховуючи вимоги наведених норм, суди дійшли обґрунтованого висновку про помилковість зазначення в акті перевірки про те, що позивач за період, що перевірявся, зобов'язаний був розраховувати розмір земельного податку на земельні ділянки відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про плату за землю», тобто, застосовувати ставку податку у розмірі одного відсотка від грошової оцінки.

Посилання податкової інспекції у касаційній скарзі на те, що за земельні ділянки, які не включені до смуги відведення і на яких розташовані інші об'єкти залізниці та залізничного транспорту, податок справляється на загальних підставах, помилкові, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Частиною 6 ст. 6 Закону України «Про залізничний транспорт» встановлено, що землі, які надаються в користування для потреб залізничного транспорту, визначаються відповідно до Земельного Кодексу та Закону України «Про транспорт».

Відповідно до ст. 67 Земельного кодексу України до земель транспорту належать землі, надані підприємствам, установам та організаціям залізничного, автомобільного транспорту і дорожнього господарства, морського, річкового, авіаційного, трубопровідного транспорту та міського електротранспорту для виконання покладених на них завдань щодо експлуатації, ремонту і розвитку об'єктів транспорту.

Згідно зі ст. 68 Земельного кодексу України до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту.

Крім того, ст. 23 Закону України «Про транспорт» встановлено, що до земель залізничного транспорту належать землі, надані в користування підприємствам і організаціям залізничного транспорту відповідно до чинного законодавства України. До складу цих земель входять землі, які є смугою відведення залізниць, а саме землі, надані під залізничне полотно та його облаштування, станції з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації, захисні і укріплюючі насадження, службові, культурно-побутові приміщення та інші споруди, необхідні для забезпечення роботи залізничного транспорту.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, Відокремлений підрозділ Жмеринська колійна машинна станція 79 ДТГО «ПЗЗ» входить до складу Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» та створений з метою забезпечення ремонту всіх елементів колії (модернізація, капітальний, середній та поточний ремонти), максимального використання виробничих потужностей, підвищення рівня механізації колійних робіт, впровадження заходів з економного витрачання матеріалів, палива, електроенергії. Основним видом діяльності якого за КВЕД є: код 51111 наземний залізничний транспорт загального користування (без трамвайного). Відповідно до Державного акту від 31.10.1997 на право постійного користування землею, серія II-ВН 002794 вся земельна ділянка, якою користується Жмеринська колійна машинна станція 79, площею 10,2331 га в межах Жмеринської міськради відноситься до земель залізниць.

Тобто, спірна земельна ділянка відносяться до земель залізничного транспорту, а тому, правомірним є застосування позивачем пільги щодо сплати земельного податку, встановленої ч. 10 ст. 7 Закону України «Про плату за землю».

Така позиція підтверджена також Верховним Судом України. Зокрема у постанові від 22.01.2013 у справі № 21-383а12 за позовом державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» до Жмеринської об'єднаної державної податкової інспекції у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення у подібних правовідносинах Верховний Суд України дійшов висновку про те, що за всі земельні ділянки, надані для залізниці, податок справляється у розмірі 25 відсотків суми земельного податку, обчисленого відповідно до частин першої та другої статті 7 Закону № 2535-ХІІ.

Зважаючи на викладене, суд касаційної інстанції вважає за правильне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 220, 2201, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Жмеринської об'єднаної державної податкової інспекції у Вінницькій області залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 19.01.2011- без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, за заявою, поданою безпосередньо до Верховного Суду України в порядку, встановленому статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Н.Г. Пилипчук

Судді Г.К. Голубєва

Ю.І. Цвіркун