Справа № 815/6373/14
Суддя: Федусик А. Г.
Дата ухвалення: 2015-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2015 р.м.ОдесаСправа № 815/6373/14

Категорія: 10.1 Головуючий в 1 інстанції: Єфіменко К. С.
Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Федусик А.Г.,

суддів - Шевчук О.А. та Зуєвої Л.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2014 року по справі за адміністративним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до Ізмаїльської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Одеській області про визнання протиправною та скасування вимоги,-

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2014 року фізична особа - підприємець ОСОБА_2 (далі ФОП) звернулася до суду з адміністративним позовом до Ізмаїльської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Одеській області (далі ОДПІ) про визнання протиправною та скасування вимоги від 22 жовтня 2014 року №Ф-012.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2014 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду, ФОП подала апеляційну скаргу, в якій зазначається, що вказана постанова ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі ст.77 Податкового кодексу України (далі ПК України), відповідно до направлень від 25 вересня 2014 року №560 та №561 та наказу від 03 вересня 2014 року №725, виданих ОДПІ та плану - графіку проведення планових виїзних перевірок фізичних осіб-підприємців на 3 квартал 2014 року проведена документальна планова виїзна перевірка фінансово-господарської діяльності з питань дотримання ФОП вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року та законодавства щодо правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2013 року.

За результатами зазначеної перевірки був складений акт №2344/15-02-17-01/НОМЕР_1 від 22 жовтня 2014 року, яким були встановлені порушення позивачем за перевірений період п.177.2, п.177.10, п.п.177.5.3 п.177.5 ст.177 ПК України та п.п.1,4 ч.2 ст.6 та п.2 ч.1 ст.7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

На підставі акту перевірки відповідачем 22 жовтня 2014 року було прийнята вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-012 щодо нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 33373,92 грн..

Винесення вказаної вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-012 і стало підставою для звернення ФОП з позовом до суду.

Вирішуючи справу та відмовляючи в задоволенні вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач своїми діями фактично погодився із донарахованими податковими перевірками розмірами чистого прибутку з доходів фізичних осіб за 2011-2013 роки, в зв'язку із чим, висновки податкового органу про порушення позивачем п.п.1,4 ч.2 ст.6 та п.2 ч.1 ст.7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" є цілком ґрунтовним та підтверджений відповідними доказами, що відповідає положенням чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх правильними з огляду на наступне.

Відповідно до п.2 ст.1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (далі Закон) єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Положеннями ст.7 Закону передбачено, що для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Згідно до п.4 ч.1 ст.4 Закону платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Крім того, частиною 3 ст.9 Закону встановлено, що обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Так, судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що плановими документальними перевірками податкового органу було встановлено заниження суми чистого оподаткованого доходу ФОП, зокрема, за актом перевірки від 07 червня 2012 року №749/1701/НОМЕР_1 за 2011 рік на 37500,00 грн. внаслідок віднесення ФОП до складу валових витрат по сплаті за ліцензію; за актом перевірки від 04 вересня 2013 року №459/15-02-17-01/НОМЕР_1 за 2012 рік на 51480,00 грн. внаслідок віднесення ФОП до складу валових витрат на оплату комунальних послуг за відсутності підтверджуючих документів; за актом від 22 жовтня 2014 року №2344/15-02-17-01/НОМЕР_1 на 7198,43 грн. внаслідок заниження доходу від роздрібної торгівлі.

На підставі вказаних актів перевірок податковим органом були прийняті податкові повідомлення-рішення, в тому числі з податку на доходи фізичних осіб від 11 червня 2012 року №, від 10 вересня 2013 року № та збільшено чистий (оприбуткований) дохід позивача на відповідні суми. В той же час, стягнення за вказаними рішеннями не проводились, оскільки спірні суми були погашені за рахунок авансових платежів позивача за вказані роки з податку на доходи фізичних осіб, що підтверджується даними виписок рахунків сплати податків позивача.

Доказів оскарження позивачем в адміністративному та/або судовому порядку як вказаних податкових рішень, так і дій ДПІ по погашенню спірних сум за рахунок авансових платежів, позивачем надано не було і з матеріалі справи вказаних обставин не вбачається, що фактично підтверджує згоду ФОП з відповідним донарахуванням ДПІ податку та як наслідок і єдиного внеску.

Таким чином, враховуючи все вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вимога ДПІ від 22 жовтня 2014 року №Ф-012 відповідає чинному законодавству, винесена правомірно, а тому позовні вимоги ФОП про її скасування задоволенню не підлягають.

Отже, постанова суду першої інстанції викладена достатньо повно, висновки обґрунтовані з посиланням на конкретні норми Законів України та відповідають чинному законодавству.

При цьому колегія суддів не може погодитися з посиланням апелянта на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, тому що всі процесуальні норми, передбачені адміністративним судочинством були виконані без порушень прав кожної сторони при розгляді справи.

За таких обставин, підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст.195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2014 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: А.Г. Федусик
Суддя: Суддя: Л.Є. Зуєва О.А. Шевчук