Справа № 808/2718/14
Суддя: Туркіна Л.П.
Дата ухвалення: 2015-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

808/2718/14

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

29 квітня 2015 року

справа № 808/2718/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Туркіної Л.П.

суддів: Дурасової Ю.В. Проценко О.А.

за участю секретаря: Комар Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційні скарги

1. Запорізької митниці Міндоходів;

2. Публічного акціонерного товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від

28 травня 2014 року у справі №808/2718/14

за позовом

до відповідачів

про

Публічного акціонерного товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна

1. Запорізької митниці Міндоходів;

2. Державної казначейської служби України

визнання протиправними та скасування картки відмови і рішення про визначення митної вартості, стягнення шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна (далі по тексту – позивач) звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Запорізької митниці Міндоходів (далі по тексту – відповідач-1), Державної казначейської служби України (далі по тексту – відповідач-2), в якому просило:

Позивач, посилаючись на доводи, викладені у позові, зазначив, що митницею було необґрунтовано витребувано додаткові документи на тій підставі, що документи, які надані до митного оформлення не містять всіх даних відповідно до обраного методу визначення митної вартості товару та містять розбіжності. Оскільки наслідком протиправної поведінки митного органу є незаконне збільшення митної вартості товару, що імпортується, підприємство змушене було сплатити задля отримання власного товару у виробництво, додаткові кошти, ніж це обумовлено міжнародним контрактом. Таким чином кошти, які підприємство втратило, сплачуючи збільшений внаслідок застосування резервного методу визначення митної вартості товарів, що імпортуються, розмір ввізного мита, є шкодою, яку підприємству завдано протиправними діями відповідача-1.

Постанова суду першої інстанції обґрунтована тим, що під час розгляду справи по суті було встановлено відсутність у митниці правових підстав для надсилання декларанту письмових вимог щодо подання додаткових документів та достатність і достовірність поданих позивачем документів для митного оформлення товару за основним методом. Разом з тим, платіж в сумі 10 737,19 грн. не є збитками товариства в розумінні ст. 22 ЦК України.

Позивач - Запорізька митниця Міндоходів, не погодившись з вищезазначеною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 28 травня 2014 року у справі №808/2718/14 в частині відмови в задоволенні позовних вимог та задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційних вимог позивач зазначив, що на момент скасування рішення відповідача-1 існуюча переплата ввізного мита набула статусу безпідставної, оскільки правова підстава для його сплати у збільшеному розмірі відпала і тому підлягає поверненню підприємству. Позивач вказує, що від зазнав реальних збитків внаслідок прийняття митним органом протиправного рішення та згідно закону має право на відшкодування цих збитків.

Відповідач - Запорізька митниця Міндоходів також подала апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції, в якій просить скасувати постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 28 травня 2014 року у справі №808/2718/14 в частині задоволення позовних вимог та відмовити у їх задоволенні у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційних вимог відповідач зазначив, що у зв’язку з наявністю розбіжностей у поданих до митного оформлення документах, ним було повідомлено позивача про необхідність надання додаткових документів. В подальшому, з огляду на ненадання позивачем витребуваних документів, митницею були прийняті оскаржувані картка відмови та рішення про визначення митної вартості. Митний орган вважає здійснені ним дії стосовно прийняття вказаного рішення та картки обґрунтованими та такими, що відповідають чинному законодавству.

Крім того, відповідачем надані письмові заперечення на апеляційну скаргу позивача, в яких він вказує, що декларанту не було заподіяно жодної шкоди, а тому підстави для її стягнення відсутні.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав вимоги власної апеляційної скарги, просив скасувати постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 28 травня 2014 року у справі №808/2718/14 в частині відмови в задоволенні позовних вимог та задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача підтримав вимоги власної апеляційної скарги, просив скасувати постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 28 травня 2014 року у справі №808/2718/14 в частині задоволення позовних вимог та відмовити у їх задоволенні у повному обсязі.

У судовому засіданні, заслухавши пояснення представників сторін по справі, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до матеріалів справи, 09 лютого 2012 року між ПАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» (покупець) та фірмою «INTERCOMMODITIES SA», Швейцарія (продавець) укладено контракт купівлі-продажу №13120156, відповідно до умов якого продавець продає, а покупець придбаває феросплави (товар) кількість, якість, ціна, вартість, строки та умови постачання якого визначаються у Специфікаціях, які є невід'ємними частинами вказаного контракту.

16 жовтня 2013 року ПАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» відповідачу була подана для оформлення митна декларація №112030000/2013/022180 на товар - оксид молібдену, митна вартість якого визначена за ціною контракту.

Згідно частини 1 статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Відповідно до частини 2 вказаної статті документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

На підтвердження заявленої митної вартості товару позивачем подано митному органу: зовнішньоекономічний контракт від 09.02.2012 № 13120156, специфікацію № 220 від 09.10.2013, додаткові угоди від 20.11.2012, від 14.12.2012 та від 03.08.2012 до контракту, накладну CMR № 131614-1 ВІД 10.10.2013, сертифікат якості № 890 від 23.07.2013, інвойс МО-12-031 від 10.10.2013, пакувальний лист б/н від 10.10.2013 та інші документи, зазначені в графі 44 декларації.

Згідно частин 1,2 статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

У відповідності до частини 3 статті 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

На підставі ст. 53 Митного кодексу України, 27.06.2013 року декларанту була пред'явлена письмова вимога щодо необхідності подання додаткових документів для підтвердження митної вартості товарів, а саме: рахунків про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписки з бухгалтерської документації; каталогів, специфікацій виробника товару.

16 жовтня 2013 року представником декларанта зроблена відмітка про ознайомлення із вимогами митниці щодо необхідності подання додаткових документів. Того ж дня, представником позивача подані письмові пояснення на вимогу митниці. Додаткові документи не подавались.

Із системного аналізу положень Митного кодексу України вбачається, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов'язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України .

Митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, що пов'язують з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість, та витребувати від декларанта додаткові документи лише якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

Отже, з огляду на законодавчо встановлену компетенцію митниці при перевірці митної вартості імпортованих товарів, зазначені розбіжності повинні бути не будь-якими, а лише тими, що стосуються числового значення заявленої митної вартості чи розрахунку митної вартості здійсненої декларантом.

Судом встановлено, що позивачем для підтвердження обґрунтованості заявленої у декларації митної вартості товару були подані всі документи, передбачені ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України.

Разом з тим, при перевірці правильності визначення митної вартості товару, відповідачем-1 встановлено, що документи, які надані до митного оформлення товару не містять всіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості та містять розбіжності. Відповідачем-1 встановлено, що в копії МД країни відправлення № MRN 13 NL19C8CA249EA0C1 від 10.10.2013 відсутня цінова інформація по товару «оксид молібдену».

З цього приводу колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що частина 2 ст. 53 Митного Кодексу України містить вичерпний перелік документів, що підтверджують митну вартість, а тому виявлення розбіжностей в інших документах не надає митниці право направляти декларанту вимогу про надання додаткових документів. Серед зазначеного переліку документів відсутні такі документи, як митна декларація країни відправлення.

Крім того, зміст вказаного документу не свідчить про наявність розбіжностей, а лише підтверджує відсутність інформації, не передбаченої формою документа, не впливає на числові значення складових митної вартості товарів та не спростовує обраний метод її визначення у розумінні статті 53 Митного кодексу України.

Стосовно посилань відповідача-1 на те, що в інвойсі від 10.10.2013 року № МО-13-031 не зазначено дату специфікації від 09.10.2013 додаток 1, спец.220 необхідно зазначити, що ані домовленістю сторін, ані на законодавчому рівні не обумовлена необхідність зазначення в інвойсі таких номеру та дати.

Також, митницею під час перевірки поданих позивачем документів виявлено, що в копії специфікації від 09.10.2013 додаток 1, спец.220 в п. 6 відсутні відомості щодо відправника вантажу.

Разом з тим, відповідно до додатку № 1 специфікації № 220 від 09.10.2013 наявна інформація щодо відправника (мовою оригіналу): «Грузоотправитель: Продавец или агент по поручению Продавца» (пункт 6)

Крім того, відомості про вантажовідправника в даному випадку не впливають на числові значення складових митної вартості товарів та не підтверджують обраний метод її визначення у розумінні статті 53 Митного кодексу України, оскільки поставка здійснювалась на умовах Запоріжжя (поставка до місця призначення), а тому усі ризики та витрати до місця поставки несе продавець.

За викладених обставин, подані позивачем до митного оформлення документи повністю відповідали вимогам ч. 2 ст. 58 Митного кодексу України і не створювали підстав для виникнення у митниці обґрунтованих сумнівів відносно непідтвердження чи невизначеності кількісно і достовірно та/або відсутності хоча б однієї із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Витребування відповідачем-1 додаткових документів здійснено за відсутності визначених законом правових підстав, тому неподання, або подання декларантом додатково запитаних документів не в повному обсязі, не створює для позивача негативних наслідків, оскільки разом із деклараціями митної вартості були подані всі передбачені ч. 2 ст. 53 Митного Кодексу України документи, які давали змогу відповідачу-1 достовірно та обґрунтовано визначити митну вартість товарів.

Відповідно до ч. ч.4, 5 ст.58 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця.

Як свідчать матеріали справи, позивач при митному оформленні товару застосував саме метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту), що не суперечить вимогам законодавства та ґрунтується на досліджених судом матеріалах. Натомість відповідачем-1 не доведено, що заявлена позивачем митна вартість не відповідає ціні, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари.

Стосовно інших заявлених позивачем вимог необхідно зазначити, що загальні підстави відшкодування шкоди визначені ст. 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1173 Цивільного кодексу України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Частиною 1 ст. 1192 Цивільного кодексу України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно частини 2 статті 1 Цивільного кодексу України до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Отже підстави для задоволення позовних вимог у цій частині відсутні.

Виходячи із викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що висновок суду першої інстанції по суті заявлених позовних вимог є правомірним. Доводи апеляційних скарг спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування постанови суду від 28 травня 2014 року, з огляду на що дане судове рішення необхідно залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.195,196,198,200,205,206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Запорізької митниці Міндоходів - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 28 травня 2014 року у справі №808/2718/14 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків, передбачених цим Кодексом, а в разі складення судового рішення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення судового рішення в повному обсязі.

Головуючий: Л.П. Туркіна

Суддя: Ю.В. Дурасова

Суддя: О.А. Проценко