Справа № 804/19286/14
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2015-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 квітня 2015 рокусправа № 804/19286/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Мельника В.В.

суддів: Юхименка О.В. Нагорної Л.М.

за участю секретаря судового засідання: Лащенка Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Дніпропетровської митниці Міндоходів
на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду 16 грудня 2014 року у справі №804/19286/14
за позовом Дніпропетровської митниці Міндоходів
до за участі третьої особи про Головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Солонянського районного управління юстиції Загребельної Олени Леонідівни ОСОБА_2 визнання протиправною та скасування постанови,-
ВСТАНОВИВ:

Дніпропетровська митниця Міндоходів (далі по тексту - позивач) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Солонянського районного управління юстиції Загребельної Олени Леонідівни (далі по тексту - відповідач), в якому просила визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Солонянського районного управління юстиції Загребельної Олени Леонідівни про повернення виконавчого документа стягувачу від 26.09.14 №ВП 41228718.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2014 року відкрито провадження в адміністративній справі №804/19286/14.

Позивач, посилаючись на доводи, викладені у позовній заяві, зазначив, що відповідач не виконав усіх вимог ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» щодо вжиття заходів примусового виконання рішення та безпідставно повернув виконавчий документ стягувачу.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду 16 грудня 2014 року у справі №804/19286/14 у задоволенні адміністративного позову відмовлено. (суддя - Єфанова О.В.)

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано, зокрема, тим, що державний виконавець має право, а не обов'язок звернутися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи.

Позивач - Дніпропетровська митниця Міндоходів, не погодившись з вищезазначеною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду 16 грудня 2014 року у справі №804/19286/14 та задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційних вимог позивач зазначив, що за державним виконавцем закріплено обов'язок вживати заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії та здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного виконання рішення.

Відповідачем письмових заперечень на апеляційну скаргу не надано.

Позивач, відповідач та третя особа про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись у встановленому порядку, своїх представників для участі у її розгляді не направили.

За таких обставин, колегія суддів ухвалила розглянути справу без участі представників осіб, які беруть участь у справі.

У судовому засіданні, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно матеріалів справи, на виконанні у відділі державної виконавчої служби Солонянського районного управління юстиції знаходилась постанова №0289/110000001/13 Дніпропетровської митниці Міндоходів від 20 листопада 2013 року про стягнення з ОСОБА_2 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8500 грн.

26 вересня 2014 року відповідачем прийнято постанову №ВП 41228718 про повернення виконавчого документа стягувачу. Дана постанова обґрунтована тим, що у боржника відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення, а здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Частинами 1, 3 статті 6 зазначеного Закону передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно з частиною 1 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 3 зазначеної статті визначено права державного виконавця у процесі здійснення виконавчого провадження до яких, зокрема, віднесено право звертатись до суду з поданням про розшук боржника - фізичної особи

Відповідно до частини 1 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування чи місцезнаходження боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документам про відібрання дитини державний виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини. У разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника державний виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов'язковою для виконання органами внутрішніх справ.

Згідно статті 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів та стягнення на суму, що не перевищує трьох мінімальних розмірів заробітної плати.

За іншими виконавчими документами державний виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника за письмовою заявою стягувача.

Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника державний виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю за місцем отримання боржником відповідних доходів.

Із системного аналізу положень Закону України «Про виконавче провадження» вбачається необхідність використання наданих державному виконавцю прав із метою своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення.

Судом встановлено, що відповідач при винесенні оскаржуваної постанови про повернення посилався на пункт 2 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до якого виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Разом з тим, із матеріалів справи вбачається, що відповідач по справі, здійснивши в межах примусового виконання рішення виходи за адресою реєстрації боржника та встановивши відсутність останнього, не здійснив заходи щодо звернення до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника через відсутність відомостей щодо місця перебування та місцезнаходження боржника - фізичної особи.

Також відповідачем не було вирішено питання щодо звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

За викладених обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що відповідачем по справі у спірних правовідносинах не було виконано всі передбачені законом заходи щодо примусового виконання рішення, для здійснення якого суб'єкту владних повноважень надані відповідні права. Висновок суду першої інстанції відносно того, що наведені у позовній заяві дії є правом, а не обов'язком державного виконавця, є помилковим з огляду на те, що вказані права надані і мають реалізовуватись із метою своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, а відповідна бездіяльність державного виконавця у разі наявності у нього передбачених законом прав стосовно виконання рішення, що є його обов'язком, не може розцінюватись із позиції безумовної правомірності невикористання останнім наданих йому прав, зокрема у випадку, коли рішення, яке підлягало примусовому виконанню, залишилось невиконаним.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів наголошує на тому, що відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на зазначене, відповідачем передчасно, без вжиття всіх можливих заходів, направлених на захист прав стягувача, винесено постанову про повернення виконавчого документа від 26.09.14 №ВП 41228718, правомірність якої суб'єктом владних повноважень не доведено.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції під час розгляду даної справи були порушені норми матеріального права, неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи і тому вимоги апеляційної скарги позивача підлягають задоволенню, а постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду 16 грудня 2014 року у справі №804/19286/14 - скасуванню.

Також, суд апеляційної інстанції, враховуючи вимоги частини 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за необхідне зазначити, що заявлена позивачем вимога щодо визнання незаконним спірного рішення суб'єкта владних повноважень є словесною формою вираження способу захисту порушеного права позивача, що полягає у визнанні такого рішення протиправним.

Керуючись ч.3 ст. ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дніпропетровської митниці Міндоходів - задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду 16 грудня 2014 року у справі №804/19286/14 - скасувати.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Солонянського районного управління юстиції Загребельної Олени Леонідівни про повернення виконавчого документа стягувачу від 26 вересня 2014 року №ВП 41228718.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, а в разі складання рішення в повному обсязі відповідно до ст. 160 зазначеного кодексу - з дня складання рішення в повному обсязі.

Повний текст виготовлено - 19 травня 2015 року.

Головуючий: В.В. Мельник

Суддя: О.В. Юхименко

Суддя: Л.М. Нагорна