Справа № 328/3890/14-а
Суддя: Петренко Л. В.
Дата ухвалення: 2015-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

Іменем України

20 травня 2015 року м. Токмак

Токмацький районний суд Запорізької області у складі головуючого Петренко Л.В., при секретарі судового засідання Похвалітовій М.В.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Токмак подання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Запорізькій області про зміну способу і порядку виконання рішення від 01.12.2014 року по справі № 328/3890/14-а,

встановив:

Старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Запорізькій області звернувся до суду з поданням, в якому просить змінити спосіб і порядок подальшого виконання рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 01.12.2014 року по справі № 328/3890/14-а, з зобовязати Управління соціального захисту населення Токмацької міської ради здійснити на користь ОСОБА_1 перерахунок та виплату, на стягнути з Управління соціального захисту населення Токмацької міської ради на користь ОСОБА_1 заборгованості з виплати щорічної допомоги на оздоровлення за 2014 рік відповідно до вимог ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виходячи із розміру пяти мінімальних заробітних плат, з урахуванням виплаченої суми в розмірі 5970,00 грн.

В обґрунтування подання зазначено, що виконавчий лист по справі № 328/3890/14-а, виданий 27.02.2015 року Токмацьким районним судом Запорізької області про зобовязати Управління соціального захисту населення Токмацької міської ради здійснити на користь ОСОБА_1 перерахунок та виплату щорічної допомоги на оздоровлення за 2014 рік відповідно до вимог ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виходячи із розміру пяти мінімальних заробітних плат та забезпечити її виплату з урахуванням виплаченої суми, надійшов на виконання 03.03.2015 року.

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Запорізькій області № 46738020 від 04.03.2015 року в порядку ст.ст. 17, 19, 20, 25 Закону України Про виконавче провадження відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного виконавчого документа.

Листом від 26.03.2015 року за вих. № 1472/02-47 боржник повідомив про неможливість виконання рішення суду у повному обсязі у звязку з відсутністю відповідних асигнувань.

Станом на 2015 рік коштів на виплату заборгованості управлінню не виділено.

У відповідності до наданої державному виконавцеві розрахунку заборгованості про проведення перерахунку, сума перерахунку складає 5970,00 грн.

01.01.2013 набрав чинності Закон України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень, який встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів визначених Законом України Про виконавче провадження та особливості їх виконання. Зокрема, ст. 3 Закону передбачає, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється Державною казначейською службою України в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

У відповідності до норм вищезазначеного Закону виконання рішень суду про стягнення коштів здійснюється Державною казначейською службою України, з урахуванням особливостей передбачених постановою Кабінету Міністрів України № 45 від 30.01.2013, яка визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами, які відповідно до закону мають право приймати такі рішення.

На теперішній час, ураховуючи вищевикладене, наявні передбачені законом обставини, що виключають здійснення виконавчого провадження органом державної виконавчої служби.

У зв'язку з тим, що резолютивна частина вищевказаного виконавчого листа містить необхідність виконати дії зобов'язального характеру, без зазначення конкретної суми до стягнення з боржника на користь стягувача, державний виконавець не має можливості арештувати відповідний реєстраційний рахунок Управління Пенсійного фонду України в органі Держказначейства із подальшим списанням коштів і погашення заборгованості перед стягувачем. У звязку з чим заявник просить задовольнити подання.

Державний виконавець, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду подання, в судове засідання не прибув, що відповідно до ч. 2 ст. 263 КАС України, не перешкоджає судовому розгляду.

Стягувач ОСОБА_1 належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду подання, в судове засідання не прибув, що відповідно до ч. 2 ст. 263 КАС України, не перешкоджає судовому розгляду. Надав заяву про розгляд подання за його відсутності.

Представник боржника УСЗН Токмацької міської ради ОСОБА_2 належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду подання, в судове засідання не прибув, просив розглядати справу за його відсутності, проти задоволення подання заперечив в повному обсязі, просив прийняти рішення на підставі наявних в справі доказів в порядку письмового провадження.

Враховуючи неприбуття в судові засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд на підставі ч. 1 ст. 41 КАС України не здійснював фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Розглянувши подання, дослідивши додані матеріали, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що постановою Токмацького районного суду Запорізької області від 01 грудня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Токмацької міської ради про визнання неправомірною відмови у виплаті недоотриманої суми допомоги на оздоровлення та стягнення недоотриманих сум щорічної допомоги на оздоровлення відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29.01.2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Токмацького районного суд Запорізької області від 01 грудня 2014 року задоволено частково. Постанову Токмацького районного суду Запорізької області від 01 грудня 2014 року скасовано. Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано дії Управляння соціального захисту населення Токмацької міської ради щодо нарахування та виплати на користь ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення за 2014 рік у неповному обсязі неправомірними. Зобовязано Управління соціального захисту населення Токмацької міської ради здійснити на користь ОСОБА_1 перерахунок та виплату щорічної допомоги на оздоровлення за 2014 рік відповідно до вимог ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виходячи з розміру пяти мінімальних заробітних плат та забезпечити її виплату х урахуванням виплаченої суми. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Статтею 14 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно виконавчого листа виданого Токмацьким районним судом Запорізької області від 27.02.2015 року зобовязано Управління соціального захисту населення Токмацької міської ради здійснити на користь ОСОБА_1 перерахунок та виплату щорічної допомоги на оздоровлення за 2014 рік відповідно до вимог ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виходячи із розміру пяти мінімальних заробітних плат та забезпечити її виплату з урахуванням виплаченої суми.

Відповідно до ч. 1 ст. 263 КАС України, за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист, що видав виконавчий лист, із поданням, а особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження - із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Підставою для застосування правил цієї норми є обставини, що перешкоджають належному виконанню судового рішення в адміністративній справі: ускладнюють його виконання або роблять неможливим. Для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення такою обставиною може бути недостатність коштів на рахунку, стихійне лихо, для зміни способу чи порядку виконання судового рішення - неможливість виконання судового рішення внаслідок відсутності, пошкодження або знищення об'єкта стягнення або з інших причин.

Тобто, для відстрочення, розстрочення виконання рішення та зміни способу його виконання є такі підстави: для розстрочення та відстрочення - обставини, що ускладнюють виконання, а для зміни способу і порядку виконання - обставини, які роблять виконання неможливим.

Отже під зміною способу і порядку виконання рішення суду розуміється прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими.

При цьому суд за наявності обґрунтованих підстав та належних доказів, може змінити спосіб та порядок виконання рішення суду, або ж відмовити по даному питанню, не змінюючи при цьому його змісту.

З матеріалів справи вбачається, що виконання постанови суду неможливе через відсутність коштів, виплата яких буде здійснена за наявності відповідного фінансування з Державного бюджету України.

Отже, виконання зазначеної постанови суду фактично можливе, хоча й за певних умов, тому відсутні підстави для зміни способу вказаного рішення.

Крім цього, за приписами пункту другого частини четвертої статті 105 КАС України, адміністративний позов може містити вимоги про зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії (п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України).

Як вбачається з виконавчого документу, в ньому зазначено спосіб і порядок його виконання зобовязання боржника вчинити певні дії на користь стягувача.

Державний виконавець просить змінити порядок і спосіб виконання судового рішення, але зазначений у заяві порядок та спосіб виконання рішення фактично змінює саме рішення, оскільки державний виконавець просить замість зобовязання вчинення певних дій, стягнути з боржника на користь стягувача належні за законом кошти. Суд не може змінювати змісту резолютивної частини судового рішення, яке набрало законної сили.

В даному випадку відсутні будь-які законні підстави для зміни способу і порядку виконання постанови суду, вказаний в заяві спосіб виконання рішення суду по суті є іншими позовними вимогами, тягне за собою зміну предмету позову і не відноситься до зміни способу виконання рішення.

Зобов'язання, покладені на боржника постановою суду, є позовними вимогами як обраним судом видом захисту порушених прав позивача, які суд задовольнив.

За таких обставин у поданні державного виконавця, що розглядається, міститься прохання про зміну не способу виконання постанови суду, а судового рішення по суті позовних вимог.

Відсутність у боржника коштів на момент відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду про зобов'язання здійснити відповідні виплати, не є підставою, що свідчить про неможливість виконання судового рішення.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини в пункті 74 рішення у справі ОСОБА_3 проти Італії зазначив, що орган державної влади не має права посилатися на брак коштів на виправдання неспроможності виконати судове рішення про виплату боргу.

Виходячи з викладеного, суд вважає, що виконання зазначеної постанови суду фактично можливе, а отже підстави для зміни способу виконання рішення суду відсутні.

Крім того, згідно з позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною в ухвалі від 12.02.2014р. № К/800/598/14, заміна «зобов'язання» на «стягнення» не є зміною способу та порядку виконання рішення, оскільки це призводить до зміни суті позовних вимог прийнятого судом рішення; поняття «спосіб захисту порушеного права у судовому рішенні» і «спосіб виконання судового рішення» не є тотожними поняттями (процесуальними інститутами).

В постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2014 року, справа № 21-475а14, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що із конститутивних ознак норм частини першої статті 263 КАС в поєднанні з адміністративними правовими нормами статей 6, 105, 162 цього Кодексу випливає, що вони гарантують право особи на звернення за захистом їх порушених прав, свобод чи інтересів суб'єктами владних повноважень і визначають підстави, форми та способи захисту цих прав.

Зокрема, у частині першій статті 6 КАС встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з частинами першою та другою статті 162 КАС за результатами розгляду звернення особи до суду з адміністративним позовом і в разі його задоволення можуть бути прийняті постанови: 1) про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; 2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії; 3) зобов'язання відповідача утриматись від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача коштів; 5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 6) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до частини четвертої статті 105 КАС адміністративний позов може містити як вимоги про зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень - прийняти рішення або вчинити певні дії, так і про стягнення з нього коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю.

У частині першій статті 263 КАС передбачено право на звернення із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення, встановлено коло осіб, які можуть звернутись із такою заявою, та визначено умови такого звернення, зокрема наявність обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо). Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Як зміну способу і порядку виконання судового рішення розуміють застосування судом нових заходів щодо його реалізації у зв'язку з неможливістю його виконання раніше визначеним способом і порядком. При цьому зміна способу виконання не повинна змінювати (зачіпати) суті самого судового рішення.

Аналізуючи норми частини першої статті 263 КАС в системному зв'язку із нормами, які гарантують право на судовий захист і передбачають форми й способи його реалізації, можна дійти висновку, що в контексті спірних правовідносин обставини, якими обґрунтовувалася необхідність зміни способу і порядку виконання судового рішення, не можуть бути підставами для такої зміни, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не може бути змінений на стадії виконання судового рішення і поза межами судового розгляду позову по суті.

Посилання у заяві на Закон України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" від 5 червня 2012 року N 4901-VI не є прийнятним, оскільки норми цього Закону безпосередньо не застосовувалися при прийнятті оскарженого судового рішення.

Відповідно до положень ст. 244-2 КАС України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Так, з огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення подання державного виконавця.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 160, 165, 263 КАС України, суд

ухвалив:

В задоволенні подання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Запорізькій області про зміну способу і порядку виконання рішення від 01.12.2014 року по справі № 328/3890/14-а відмовити.

Ухвалу направити сторонам виконавчого провадження для відома.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Токмацький районний суд Запорізької області протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 КАС України, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя: /підпис/

з оригіналом згідно

Суддя: