Справа № 809/1599/14
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2015-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2015 року Справа № 876/6532/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Іщук Л.П.,

суддів Дяковича В.П., Онишкевича Т.В.

за участю секретаря судового засідання Мартинишина Р.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги гаражного кооперативу «Соколи», реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції та ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 червня 2014 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Х-АДВАНС» до реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1, гаражного кооперативу "Соколи" про визнання недійсним рішення та зобов'язання вчинити дії,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Х-АДВАНС» (далі - ТзОВ «Х-АДВАНС») звернулось до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з позовом до Реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1, гаражного кооперативу "Соколи" про визнання недійсним та скасування рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно та здійсненого на його підставі запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно шляхом внесення відповідного запису до останнього.

Вважає, що відповідачем, всупереч вимогам Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 р. №703 проведена державна реєстрація права власності на гараж АДРЕСА_2, за громадянином ОСОБА_1 без відповідної на те дозвільної документації, за відсутності декларації інспекції ДАБК про готовність об'єкта до експлуатації, за відсутності речового права заявника на земельну ділянку та витягу з ДЗК про земельну ділянку. Крім цього, документи подано особою без належних на те повноважень, а сам перелік документів не відповідає затвердженому обов'язковому переліку, необхідному для проведення первинної державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Оскільки гараж НОМЕР_4, реєстраційні дії щодо якого є предметом оскарження, розташований на земельній ділянці, що належить позивачу на праві приватної власності, згідно з Державним актом серії НОМЕР_5, зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право користування землею, договорів оренди землі за №00107 від 25.10.2012 року, таке рішення підлягає визнанню недійсним, а державна реєстрація скасуванню шляхом внесення відповідних записів про це до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.06.2014 року позов задоволений частково. Визнано недійсним та скасовано рішення №2656954 від 28.05.2013 року державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції в Івано-Франківській області Соловій В.В. про проведення державної реєстрації прав власності форма власності: приватна, розмір частки: 1 на гараж, що розташований: АДРЕСА_2 за суб'єктом: ОСОБА_1, відкриття розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та відкриття реєстраційної справи на об'єкт нерухомого майна. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Гаражний кооператив «Соколи», реєстраційна служби Івано-Франківського міського управління юстиції та ОСОБА_1 оскаржили постанову суду першої інстанції. Вважають, що оскаржувана постанова винесена без належного з'ясування фактичних обставин справи і з порушенням норм матеріального права і просить її скасувати і прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції зазначено, що державний реєстратор при прийнятті оскаржуваного рішення діяв виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Також апелянт посилається на лист Державної реєстраційної служби України від 15.04.2013 року за №165/06-15-13 "Щодо видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно у зв'язку з набуттям права власності на новозбудовані чи реконструйовані об'єкти нерухомого майна".

Гаражний кооператив «Соколи» обгрунтовує апеляційну скаргу тим, що позивачем не доведено факту порушення оскаржуваним рішенням відповідача своїх прав, свобод та законних інтересів. Зазначає, що гараж АДРЕСА_2 був створений ОСОБА_1 значно раніше за участі гаражного кооперативу «Соколи», який надав частину орендованої ним земельної ділянки для розміщення гаражу. На момент реєстрації права власності гараж фактично введений в експлуатацію та експлуатується з 2006 року. Посилається на норми Закону України «Про кооперацію» та зазначає, що відповідачем була здійснена державна реєстрація права власності на нерухоме майно, яке член гаражного кооперативу вніс в якості свого пайового внеску при вступі до гаражного кооперативу «Соколи».

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначає, що заявлені позивачем у справі вимоги не є публічно-правовим спором, оскільки позивач зазначив про порушення своїх прав як власника земельної ділянки, то, відповідно, даний спір повинен вирішуватися за правилами ЦПК України. Також апелянт зазначає, що в оскаржуваній постанові суду не встановлений факт порушення відповідачем прав та інтересів позивача.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому суд відповідно до ст. 196 КАС України ухвалив розглянути справу у їх відсутності за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді Львівського апеляційного адміністративного суду, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги до задоволення не підлягають.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до витягу з інформаційної довідки №10597512 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого майна від 10.10.2013 року, 25.05.2013 року державним реєстратором Соловій В.В. проведена державна реєстрація права власності на об'єкт нерухомого майна - гараж за адресою: АДРЕСА_2, форма власності: приватна, розмір частки: 1, власник: ОСОБА_1

З матеріалів справи вбачається, що реєстраційні дії проводилися на підставі наступних документів: заяви ОСОБА_1 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №3794 від 25.05.2013 року (реєстраційний № 1305278); квитанцій про оплату державного мита від 22.05.2013 року; копій паспорта та картки платника податків ОСОБА_1; копії паспорта представника ОСОБА_1; витягу з угоди про надання послуг адвокатом від 10.04.2013 року; довідки №38/01-04 від 10.04.2013 року гаражного кооперативу "Соколи" про право власності на гараж АДРЕСА_2; витягу із протоколу №7 від 31.03.2013 року про затвердження списку членів/асоційованих членів гаражного кооперативу "Соколи"; копії договору оренди землі; технічного паспорту від 11.04.2013 року на гараж АДРЕСА_2, гаражний кооператив "Соколи" «Соколи» та підтверджується копією картки прийому зави №2583180 від 12.06.2013 року.

28.05.2013 року за результатами розгляду заяви та доданих документів відповідачем прийняте рішення №2656954 про державну реєстрацію права власності форма власності: приватна, розмір частки: 1 на гараж, що розташований: АДРЕСА_2 за суб'єктом: ОСОБА_1, податковий номер НОМЕР_1, на підставі якого видане свідоцтво про право власності, індексний номер НОМЕР_3 від 28.05.2013 року та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності НОМЕР_2 від 28.05.2013 року.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково адміністративний позов, виходив з того, що відповідачем здійснена державна реєстрація права власності на гараж № НОМЕР_4 всупереч вимогам Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно" №703 від 22.06.2011 року.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

Згідно із статтею 152 Земельного кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Одним із шляхів захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки є визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Аналогічне право оскаржити до суду дії державного реєстратора визначено частиною другою статті 30 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації, визначені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Також, при розгляді та вирішенні даної адміністративної справи до спірних правовідносин слід застосовувати Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядок надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №703 від 22.06.2011 року, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (надалі - Порядок).

Відповідно до частини 2 статті 9 Закону №1952 державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону.

Частиною 3 статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно - правовими актами.

Відповідно до пункту 26 Порядку для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим Порядком.

Пунктом 27 Порядку передбачений загальний перелік документів, що можуть підтверджувати виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Пунктом 46 Порядку передбачено, що для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно у зв'язку з набуттям права власності на новозбудовані чи реконструйовані об'єкти нерухомого майна заявник, крім документів, що зазначені у пунктах 28, 29 і 31 цього Порядку, подає органові державної реєстрації прав, зокрема, документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку (крім випадків реконструкції квартири, житлового або нежитлового приміщення); витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (у разі, коли в документі, що посвідчує речове право на земельну ділянку, відсутні відомості про її кадастровий номер).

Виключення стосується житлових чи нежитлових приміщень, які є складовими частинами інших житлових будинків, будівель, споруд (їх окремих частин), в яких вони розташовані.

Відповідно до приписів пункту 4 Порядку, у разі коли законодавством встановлено вимогу щодо прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна, державна реєстрація права власності на нього проводиться після прийняття такого об'єкта в експлуатацію в установленому законодавством порядку. Аналогічна умова державної реєстрації міститься в абзаці 2 статті 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

З врахуванням наведених правових норм щодо обов'язковості прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна як передумови державної реєстрації права власності на нього, абзацом 5 пункту 46 того ж Порядку, визначено, що для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно у зв'язку з набуттям права власності на новозбудовані чи реконструйовані об'єкти нерухомого майна заявник, разом з іншими документами, подає органові державної реєстрації прав документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта.

Аналогічна передумова державної реєстрації прав на нерухоме майно містилась і в законодавстві, яке діяло до прийняття вище згаданих нормативно-правових актів.

Так, пунктом 1.6 Тимчасового Положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року №7/5, прямо була визначена загальна вимога, згідно якої реєстрації підлягали права власності виключно на об'єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та, які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку.

Згідно із статтею 32 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин усі об'єкти будівництва поділяються на І, II, III, IV і V категорії складності. Категорія складності об'єкта будівництва визначається відповідно до державних будівельних норм та стандартів на підставі класу наслідків (відповідальності) такого об'єкта будівництва.

Відповідно до частини 1 статті 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до І - III категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації. Форма декларації про готовність об'єкта до експлуатації, порядок її подання і реєстрації визначаються Кабінетом Міністрів України. Частиною 2 цієї статті Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачено, що прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до IV і V категорій складності, здійснюється на підставі акта готовності об'єкта до експлуатації шляхом видачі органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 46 Порядку передбачено, що для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно у зв'язку з набуттям права власності на новозбудовані чи реконструйовані об'єкти нерухомого майна заявник, крім документів, що зазначені у пунктах 28, 29 і 31 цього Порядку, подає органові державної реєстрації прав, зокрема, документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку (крім випадків реконструкції квартири, житлового або нежитлового приміщення); витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (у разі, коли в документі, що посвідчує речове право на земельну ділянку, відсутні відомості про її кадастровий номер).

Виключення стосується житлових чи нежитлових приміщень, які є складовими частинами інших житлових будинків, будівель, споруд (їх окремих частин), в яких вони розташовані.

Як встановлено судом першої інстанції, гараж зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2; юридична адреса гаражного кооперативу: 76006, АДРЕСА_1, а місцезнаходження земельної ділянки, на якій розташований гараж АДРЕСА_2; вказана земельна ділянка належить позивачу на праві приватної власності. Документ, що підтверджував би присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси, заявником не подавався.

Однак, державним реєстратором при проведенні державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності на гараж № НОМЕР_4, всупереч вимог Порядку та адресної інформації, відображеної в поданих для реєстрації документах, присвоєна об'єкту нова адреса: АДРЕСА_2.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що при проведенні державної реєстрації відповідачу не подавалися документи, які б підтверджували факт введення гаражу № НОМЕР_4 в експлуатацію, та документи, що посвідчують речове право заявника на земельну ділянку і витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (у разі, коли в документі, що посвідчує речове право на земельну ділянку, відсутні відомості про її кадастровий номер). Таким чином, відповідачем порушені вимоги пунктів 4 та 46 Порядку, а саме, здійснено державну реєстрацію прав на гараж № НОМЕР_4, який не введений в експлуатацію у визначеному законом порядку.

Як встановлено судом першої інстанції, поданий відповідачу договір оренди землі від 16.03.2006 року не містить відомостей про кадастровий номер земельної ділянки; договір укладений строком на один рік і втратив чинність станом на момент вчинення реєстрації права власності на спірний гараж.

Посилання апелянта - реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції на лист Державної реєстраційної служби України від 15.04.2013 року за №165/06-15-13 "Щодо видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно у зв'язку з набуттям права власності на новозбудовані чи реконструйовані об'єкти нерухомого майна" апеляційний суд не бере до уваги, оскільки у відповідності до вказаного листа Державна реєстраційна служба України не звільняє заявника від обов'язку подати весь перелік документів визначених пунктами 46 та 48 Порядку, в тому числі, документ що посвідчує речове право на земельну ділянку, документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкту, документ, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси тощо. Крім того, вказаний лист не має ознак нормативно-правового акту, носить рекомендаційний характер та не може застосовуватися всупереч вимогам Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 703 від 22.06.2011 року.

Враховуючи вищезазначене, висновок суду першої інстанції про те, що відповідачем здійснена державна реєстрація права власності на гараж № НОМЕР_4 в порушення вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» №703 від 22.06.2011 року, а саме: без належного документу, що посвідчує речове право на земельну ділянку; без документу, що відповідно до вимог законодавства, засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкту; без документу, що підтверджує присвоєння адреси об'єкту нерухомого майна, тому оскаржуване рішення підлягає до скасування, як таке, що беззаперечно вплинуло на обсяг прав та обов'язків позивача, як власника відповідної земельної ділянки, є цілком законним та обгрунтованим.

Що стосується відмови у задоволенні позову про зобов'язання реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції забезпечити внесення до Державного реєстру прав на нерухоме майно відповідного запису про скасування державної реєстрації речових прав на гараж, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що у цій частині судове рішення не оскаржувалось апелянтами і доводи ним не подавались, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для скасування постанови суду першої інстанції в цій частині.

Доводи апелянтів - гаражного кооперату «Соколи», ОСОБА_1 про недоведення позивачем факту порушення оскаржуваним рішенням відповідача прав, свобод та законних інтересів, а також те, що заявлені позивачем у справі вимоги не є публічно-правовим спором, не взяті судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки є надуманими, не відповідають встановленим обставинам справи і не спростовують висновків суду, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, позивач є власником земельної ділянки, а тому, зареєструвавши без згоди власника на належній йому земельній ділянці об'єкт нерухомості, державний реєстратор тим самим порушив права та інтереси власника на користування своєю земельною ділянкою.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду, а тому постанову суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

ухвалив:

Апеляційні скарги гаражного кооперативу «Соколи», реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції та ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 червня 2014 року у справі № 809/1599/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення її в повному обсязі.

Головуючий Л.П. Іщук

Судді В.П. Дякович

Т.В. Онишкевич