Справа № 826/1787/15
Суддя: Ісаєнко Ю.А.
Дата ухвалення: 2015-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: №826/1787/15 Головуючий у 1-й інстанції: Кобилянського К.М.
Суддя-доповідач: Ісаєнко Ю.А.
У Х В А Л А

Іменем України

12 травня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Ісаєнко Ю.А.;

суддів: Оксененка О.М., Федотова І.В.,

за участю секретаря: Бащенко Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 березня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 25.11.2014 року у ВП №29919364,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва із адміністративним позовом до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області, в якому просила суд визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 25.11.2014 року у ВП №29919364.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 березня 2015 року позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаною постановою, відповідач подав апеляційну скаргу з підстав неповного з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 березня 2015 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Представники сторін в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, відповідно до частини четвертої статті 196 КАС України не перешкоджає судовому розгляду справи. У зв'язку з цим, відповідно до частини першої статті 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, постанову суду першої інстанції - без змін, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 19.12.2007 року між позивачем (іпотекодавець) та ВАТ «Міжнародний комерційний банк» (іпотекодержатель) укладено договір іпотеки, який забезпечує всі вимоги іпотекодержателя, як кредитора за умовами кредитного договору №К/07-119/КД від 11.12.2007, укладеного між ВАТ «Міжнародний комерційний банк» (правонаступником якого є ПАТ «Піреус банк МКБ») та ОСОБА_3 (позичальник) на суму 150000,00 доларів США. Предметом іпотеки є майнові права на домоволодіння, загальною площею 179,50 кв.м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, с. Порадівка, Васильківський район, Київська обл., розташоване на земельній ділянці, загальною площею 0,250 га.

Також судом першої інстанції встановлено, що на виконанні в управлінні державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області перебуває виконавче провадження №29919364 щодо примусового виконання виконавчого листа Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17.10.2011 №2-755/2011 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Піреус банк МКБ» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №К/07-119/КД від 11.12.2007, 403341 доларів 15 центів США; судовим рішенням вирішено, що в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №К/07-119/КД від 11.12.2007, що був укладений між ОСОБА_3 та ПАТ «Піреус банк МКБ» в розмірі 3201722 гривень 04 коп., звернути стягнення на належне ОСОБА_2 на праві власності нерухоме майно, яке було передано нею в іпотеку ПАТ «Піреус банк МКБ», в якості забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним договором №К/07-119/КД від 11.12.2007.

09.11.2011 року стягувачем - ПАТ «Періус банк МКБ», подано заяву про примусове виконання рішення суду на підставі якої 27.11.2011 року відповідачем відкрито виконавче провадження; боржнику - ОСОБА_2, наданий семиденний строк для самостійного виконання з моменту винесення постанови. В пункті 3 постанови роз'яснено, що при невиконанні рішення суду в наданий для добровільного виконання строк, останнє буде виконано в примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору.

25.11.2014 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 320172,20 грн.

Позивач, не погоджуючись з постановою про стягнення з неї виконавчого збору, вважаючи її протиправною та такою, що підлягає скасуванню, звернулася з відповідним позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погоджується колегія суддів виходив з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до положень частини першої та другої статті 11 зазначеного Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Положеннями статті 17 Закону передбачено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, зокрема виконавчих написів нотаріусів.

Частиною другою статті 25 Закону передбачено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

У розумінні статті 32 Закону заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Окрім цього, відповідно до частини першої статті 30 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження

Відповідно до частини першої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Так, постановою про відкриття виконавчого провадження від 27.11.2011 позивачу надано 7-денний строк з моменту винесення постанови для добровільного виконання судового рішення про звернення стягнення на належне їй на праві власності нерухоме майно, яке було передано нею в іпотеку ПАТ «Піреус банк МКБ».

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 19.12.2007 приватним нотаріусом накладено заборону відчуження зазначеного у договорі іпотеки від 19.12.2007 майна, а саме: на житловий будинок та земельну ділянку, які знаходяться на території села Прадівка, Васильківського району, Київської області, по АДРЕСА_1, що належать ОСОБА_2

Саме на вказане майно має бути звернуто стягнення, згідно з виконавчим листом Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17.10.2011, примусове виконання якого здійснюється у виконавчому провадженні №29919364.

Разом з тим, відповідно до частини восьмої статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Частиною першою статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Згідно частини першої статті 41 зазначеного Закону реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Умови і порядок проведення прилюдних торгів з продажу квартир, будинків, підприємств як цілісного майнового комплексу, інших приміщень, земельних ділянок, що є нерухомим майном, на які звернено стягнення відповідно до чинного законодавства, а також розрахунків за придбане майно визначені Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27.10.1999 №68/5.

Пунктом 1.2 вказаного Тимчасового порядку передбачено, що прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна за заявкою державного виконавця організовує і проводить спеціалізована організація, з якою органом державної виконавчої служби укладено відповідний договір.

Відповідно до пункту 3.1 Тимчасового порядку орган державної виконавчої служби укладає із спеціалізованою організацією договір, яким доручає реалізацію майна спеціалізованій організації за визначену винагороду за надані послуги з реалізації арештованого майна, яка встановлюється у відсотковому відношенні до продажної ціни лота.

Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції, з аналізу вищенаведених правових норм слідує, що реалізація майна, яке перебуває в іпотеці, та на яке накладено заборону відчуження, може бути здійснена органами державної виконавчої служби, що у даному випадку, виключає можливість добровільного виконання позивачем виконавчого листа у 7-денний термін з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Таким чином, оскільки боржник у виконавчому провадженні №29919364 був позбавлений можливості самостійно виконати судове рішення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав у відповідача для стягнення виконавчого збору оскаржуваною постановою від 25.11.2014.

Також, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що відповідачем необґрунтовано визначено розмір виконавчого збору, оскільки з договору іпотеки від 19.12.2007 вбачається, що предмет іпотеки загалом оцінено в 9474011,00 грн.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що постанова про стягнення з боржника виконавчого збору від 25.11.2014 року є неправомірною, тому суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов.

Відповідно до частини першої статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, у зв'язку з чим підстави для скасування або зміни постанови суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області залишити без задоволення, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 березня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

(Ухвалу у повному обсязі складено 18.05.2015 року)

Головуючий суддя: Ю.А. Ісаєнко

Суддя: О.М. Оксененко

Суддя: І.В. Федотов

Головуючий суддя Ісаєнко Ю.А.

Судді: Федотов І.В.

Оксененко О.М.