Справа № 367/2575/15-а
Суддя: Федотов І.В.
Дата ухвалення: 2015-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 367/2575/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Шестопалова Я.В. Суддя-доповідач: Федотов І.В.
У Х В А Л А

Іменем України

12 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів - Ісаєнко Ю.А. та Оксененка О.М.,

при секретарі - Бащенко Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду, апеляційну скаргу громадянина республіки Узбекистан ОСОБА_2 на постанову Ірпінського міського суду Київської області від 22 квітня 2015 року у справі за адміністративним позовом Ірпінського міського відділу Управління Державної міграційної служби України в Київській області до громадянина республіки Узбекистан ОСОБА_2 про примусове видворення з України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ірпінський міський відділ Управління Державної міграційної служби України в Київській області (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до громадянина республіки Узбекистан ОСОБА_2 (далі - відповідач) про примусове видворення з України

Постановою Ірпінського міського суду Київської області від 22 квітня 2015 року позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, у зв'язку із порушенням судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, які з'явились в судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п.1 ч.1 ст.198, ч.1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 являється громадянином Республіки Узбекистан, що підтверджується копією його паспорта НОМЕР_1, виданого 04 серпня 2014 року посольством Республіки Узбекистан у м. Києві.

17 березня 2015 року під час проведення цільових профілактичних заходів на виконання вимог Наказу ДМС України від 26.02.2015 року № 24 «Про проведення цільових профілактичних заходів з нагляду та контролю за виконанням законодавства в міграційній сфері під умовною назвою «Мігрант» в місті Буча, Київської області співробітниками Ірпінського МВ УДМС України в Київській області був виявлений громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який перебуває на території України без наявних законних підстав, які б надавали право законного перебування його на території України на визначений термін.

Відповідно до рішення Ірпінського МВ УДМС України в Київській області від 14 січня 2015 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 був зобов'язаний покинути територію України у термін до 20.01.2015р. через порушення правил перебування іноземців на території України, а також притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.203 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

31 березня 2015 року УДМС України було надіслано запит до АДПС України щодо перетину кордону України відповідачем в напрямку виїзду за період з 14.01.2015 року по 31.03.2015 року, відповідно до листа АДПС України від 03.04.2015 року відповідач зазначене вище рішення про примусове повернення не виконав.

Вказане стало підставою для звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що оскільки у відповідача відсутні на території України родинні зв'язки, власне житло, дозвіл на право перебування або працевлаштування та законного джерела існування, у тому числі коштів на придбання проїзних документів, то вказане свідчить про обґрунтованість підстав вважати, що Громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 й в подальшому ухилятиметься від виконання рішення про його примусове повернення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються міжнародними нормативно-правовими актами та нормами Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» ( далі - Закон № 3773-VI ).

Так, згідно зі ст.ст. 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року та ст. 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно для забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

У ч. 1 ст. 26 Закону № 3773-VI зазначено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 30 Закону № 3773-VI, Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Ч. 1 ст. 31 Закону № 3773-VI передбачено, що іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Отже, законодавством України регламентований спеціальних правовий режим перебування іноземних громадян на території України, а також заходи адміністративного реагування спеціально уповноважених суб'єктів влади в разі його порушення, одним з яких є примусове видворення іноземця за межі України, що здійснюється виключно за рішенням адміністративного суду.

При цьому, у відповідності до ст.ст. 30, 31 Закону № 3773-VI, достатньою та необхідною правовою підставою для прийняття адміністративним судом такого рішення є сукупність наступних умов: 1) прийняття рішення компетентним органом влади про примусове видворення іноземця або ухилення ним від виїзду за межі України після прийняття таким органом влади рішення про повернення особи в країну походження; 2) звернення компетентного органу влади до адміністративного суду з відповідним позовом; 3) відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 30 Закон № 3773-VI.

Таким чином, оскільки уповноваженим органом державної влади було виявлено порушення відповідачем правового режиму, регламентованого ст.ст. 30, 31 Закону № 3773-VI, відсутні обставини, передбачені ч. 1 ст. 30 Закон № 3773-VI, то позивач обґрунтовано звернувся до суду з цим позовом та правомірно ставить питання про примусове видворення громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_2 за межі території України.

Посилання апелянта щодо виїзду з території України 01 лютого 2015 року до Російської федерації та повернення його до України 22.02.2015 року судова колегія вважає такими, що не спростовують наявність правових підстав для задоволення цього позову, оскільки, як судом першої інстанції так і під час розгляду справи в апеляційному порядку, не встановлено заборон, перелічених у ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» щодо примусового повернення чи примусового видворення відповідача з території України в країну його походження.

Враховуючи викладене, апелянтом не було надано доказів на підтвердження вимог апеляційної скарги, а висновки суду першої інстанції є такими, що відповідають вимогам закону і доводами апеляційної скарги не спростовуються.

За таких обставин, оскільки доводи апеляційної скарги спростовуються висновками суду першої інстанції та матеріалами справи, а суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та постановив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, судова колегія залишає його без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу громадянина республіки Узбекистан ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Ірпінського міського суду Київської області від 22 квітня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено 15.05.2015 року.

Головуючий суддя Федотов І.В.

Судді: Ісаєнко Ю.А.

Оксененко О.М.