Справа № 613/1328/14-а
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2015-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2015 р. Справа № 613/1328/14-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бенедик А.П.

Суддів: Філатова Ю.М. , Калиновського В.А.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Богодухівського районного суду Харківської області від 01.04.2015р. по справі №613/1328/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління праці та соціального захисту населення Богодухівської районної державної адміністрації Харківської області, Головного управління праці та соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації

про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду із адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Богодухівської районної державної адміністрації Харківської області, Головного управління праці та соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації, в якому з урахуванням наданих уточнень, просив:

- визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Богодухівської райдержадміністрації відносно відмови позивачу у наданні рахунку для перерахування залишкової суми автомобіля;

- визнати протиправними дії та бездіяльність Головного управління праці та соціального захисту населення Харківської облдержадміністрації відносно не надання рахунку для перерахування залишкової суми автомобіля;

-зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Богодухівської райдержадміністрації та Головне управління праці та соціального захисту населення надати позивачу рахунок для перерахування коштів, залишкової суми автомобіля ЗАЗ-110206-41, 2006 року випуску.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що в січні 2007 року автомобіль ЗАЗ-11-0206-41, випуску 2006 р. був отриманий його тіткою ОСОБА_2 як інвалідом війни. Даним автомобілем керував позивач по справі, племінник померлої, на що погодилося Головне управління праці та соціального захисту населення Харківської обласної держадміністрації. ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_2 померла. Після смерті позивач неодноразово звертався до Головного управління праці та соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації з метою викупу автомобіля. Йому була надана довідка-розрахунок, де була вказана сума залишкової вартості автомобіля 14533,07 грн. яку він повинен оплатити. Інших документів: рахунок, куди перерахувати кошти; рішення про згоду на викуп ним автомобіля надано не було. Також не отримував жодної вмотивованої відповіді щодо врегулювання даного питання. З приводу неправомірних дій відповідачів він звертався до суду. Постановою Богодухівського районного суду Харківської області від 31.03.2014 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 20.05.2014 року, в задоволенні позову було відмовлено. В липні 2014 року позивач знову звернувся до Головного управління праці та соціального захисту населення Харківської обласної державної з питання надання дозволу на викуп автомобіля, на що отримав відмову. Підставою для відмови слугував пропуск позивачем встановленого п. 16 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 19.07.2006 року № 999 (з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2010 р. N 826) шестимісячного строку звернення із заявою про викуп автомобілю. Позивач не погоджуючись із правомірністю відмови, звернувся до суду із даним позовом. Вказує, що посилання на пропуск строку звернення є неправомірним, оскільки до даних правовідносин повинні застосовуватись положення Порядку № 999 в редакції, чинній на час смерті інваліда, якою не було визначено шестимісячного строку.

Постановою Богодухівського районного суду Харківської області від 01.04.2015 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову.

Позивач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Богодухівського районного суду Харківської області від 01.04.2015 року та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач посилається на прийняття оскаржуваної постанови з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Вказує, що оскільки право на викуп автомобілю виникло у жовтні 2009 року, тобто до моменту внесення змін до п. 16 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 19.07.2006 року № 999 з приводу встановлення шестимісячного строку, то відмова у наданні рахунку для перерахування залишкової суми його вартості з посиланням на пропуск позивачем встановленого строку, є неправомірною.

Головне управління праці та соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації правом надання письмових заперечень на апеляційну скаргу не скористалось.

Управління праці та соціального захисту населення Богодухівської районної державної адміністрації Харківської області надало письмові заперечення на апеляційну скаргу.

Представники сторін про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку.

Колегія суддів на підставі п.2 ч. 1 ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 12.01.2007 року ОСОБА_2, як інвалід війни другої групи, була забезпечена Головним управлінням автомобілем ЗАЗ-110206-41, 2006 року випуску.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла.

Позивач ОСОБА_1 є членом родини інваліда, який проживав та був зареєстрований разом з ОСОБА_2 на момент її смерті.

В період з 2009 року по 2012 рік позивач неодноразово звертався до відповідачів із заявами про викуп автомобіля.

23.11.2009 року Головним управлінням праці та соціального захисту Харківської обласної державної адміністрації за заявою ОСОБА_1 буда видана довідка-рахунок №8648/02-22 про результати розрахунку ступеня зношення автомобіля. Вартість автомобіля (з урахуванням ступеню зношення та суми сплаченої за нього інвалідом) склала 14533,07 грн.

Після направлення Головним управлінням праці та соціального захисту населення Харківської обласної державної листа від 19.01.2011 р. № 409/11-22 про повернення автомобіля, позивач звернувся із заявою від 08.02.2011 р. до начальника управління праці та соціального захисту населення Богодухівської райдержадміністрації щодо клопотання перед Головним управлінням праці та соціального захисту населення Харківської облдержадміністрації про дозвіл на викуп автомобіля, однак йому було повідомлено, що він пропустив шестимісячний строк, встановлений п. 16 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями.

Не погодившись із вказаною відмовою, позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління праці та соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації, Управління праці та соціального захисту населення Богодухівської районної державної адміністрації Харківської області, в якому, згідно уточнень до позову, просив :

- визнати неправомірними дії Головного управління праці та соціального захисту населення Харківської облдержадміністрації щодо відмови у наданні дозволу на переоформлення автомобіля ЗАЗ-11-0206-41, 2006 р.в., у свою власність з виплатою залишкової вартості автомобіля;

- зобов'язати Головне управління праці та соціального захисту населення Харківської облдержадміністрації надати дозвіл на переоформлення автомобіля ЗАЗ-11-0206-41, 2006 р.в. на своє ім'я, та надати йому номер рахунку, відкритий в органах казначейства, для здійснення оплати залишкової вартості автомобіля.

Постановою Богодухівського районного суду Харківської області від 31.03.2014р. по справі №2004/1534/12 в задоволенні позову відмовлено.

Позивач, не погодившись із рішенням суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 20.05.2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Богодухівського районного суду Харківської області від 31.03.2014р. по справі № 2004/1534/12 без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходила з того, що позивачем не надано належних доказів звернення позивача до відповідачів із заявами про надання дозволу на викуп автомобіля, а також не надано доказів оскарження дій відповідачів щодо ненадання позивачу рахунків для сплати залишкової вартості автомобіля.

03.07.2014 року позивач звернувся до Головним управлінням праці та соціального захисту Харківської обласної державної адміністрації із заявою про надання реквізитів рахунків для перерахування залишкової суми автомобіля ЗАЗ-110206-41, 2006 року випуску.

Листом Департаменту соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації від 17.07.2014 року №0.740/01-44/4 в задоволенні заяви було відмовлено. В обґрунтування відмови, відповідач посилається на те, у листопаді 2012 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 08.09.2010 р. N 826, якою внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 19.07.2006 № 999 "Про затвердження Порядку забезпечення інвалідів автомобілями", зокрема пунктом 16 визначено, що автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, після смерті інваліда залишається у користуванні іншому члену сім'ї померлого інваліда, який зареєстрований за місцем реєстрації інваліда, у разі сплати ним протягом шести місяців з дня смерті інваліда до державного бюджету на рахунки, відкриті в органах Казначейства, а членом сім'ї померлого інваліда внаслідок трудового каліцтва - на рахунки відповідних управлінь виконавчої дирекції вартості автомобіля з урахуванням розрахункової суми для викупу автомобіля та суми, сплаченої за нього інвалідом. Оскільки станом на 15.02.2010 року (термін викупу автомобіля) позивачем в порушення вимог Порядку не було сплачено суму викупу, то останній не мав встановленого права на отримання автомобілю.

Позивач, не погодившись із вищезазначеним рішенням відповідача, звернувся до суду із даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходи з того, що оскаржувана відмова у наданні для перерахування залишкової суми автомобіля, з посиланням на пропуск позивачем встановленого шестимісячного строку, є правомірною. Посилання позивача на необхідність застосування положень ст. 58 Конституції України є безпідставними, так як заява подана ним 03.07.2014 року створила нові правовідносини, які регулюються п. 16 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями (з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2010 р. N 826). Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки на районні управління праці та соціального захисту населення не покладено функції щодо забезпечення інвалідів автомобілями, та облік інвалідів які отримали автомобілі, то вимоги заявлені до Управління праці та соціального захисту населення Богодухівської районної державної адміністрації Харківської області не підлягають задоволенню.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 26 Закону України "Про реабілітацію інвалідів в Україні" держава гарантує розробку, виробництво технічних та інших засобів реабілітації та закупівлю спеціального автотранспорту, виробів медичного призначення та забезпечення ними інвалідів, дітей-інвалідів для соціальної адаптації, полегшення умов праці і побуту, спілкування інвалідів, дітей-інвалідів, поширює інформацію про таку продукцію.

За приписами ч. 8 ст. 26 зазначеного Закону України перелік технічних та інших засобів реабілітації, порядок забезпечення ними інвалідів, дітей-інвалідів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.2 ст.38 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" після смерті інваліда, дитини-інваліда, автомобіль, виданий безоплатно чи на пільгових умовах, у тому числі визнаний гуманітарною допомогою, за бажанням членів його сім'ї може бути переданий у їх власність безоплатно у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Технічні та інші засоби реабілітації можуть бути залишені у власності членів сім'ї померлого інваліда, дитини-інваліда в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Суд зазначає, що механізм забезпечення автомобілями інвалідів, дітей-інвалідів, які мають право на їх отримання безоплатно або на пільгових умовах і місце проживання яких зареєстровано в Україні в установленому законодавством порядку визначено Порядком забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.2006 № 999 (далі - Порядок № 999).

Пунктом 6 Порядку № 999 визначено, що інвалід, законний представник недієздатного інваліда, дитини-інваліда отримує автомобіль на десятирічний строк без права продажу, дарування, передачі (в тому числі за довіреністю) іншій особі. Після закінчення зазначеного строку інвалід може користуватися таким автомобілем до отримання нового або повернути його головному управлінню соціального захисту чи управлінню виконавчої дирекції на умовах згідно з пунктом 14 цього Порядку.

Відповідно до п.12 Порядку № 999, реєстраційні документи на автомобіль оформлюються на інвалідів, а недієздатним інвалідам і дітям-інвалідам - на їх законних представників.

У реєстраційних документах на автомобіль підрозділом МВС робиться позначка про видачу автомобіля головним управлінням соціального захисту або управлінням виконавчої дирекції, а також про заборону відчуження автомобіля та передачі права користування ним без дозволу головного управління соціального захисту або управління виконавчої дирекції.

Згідно п.16 Порядку № 999 (в редакції, яка діяла на час смерті інваліда), після смерті інваліда автомобіль, яким він був забезпечений головним управлінням соціального захисту або управлінням виконавчої дирекції, строк експлуатації якого більше ніж 10 років, залишається члену сім'ї, який на час смерті інваліда проживав та був зареєстрований за місцем проживання і реєстрації інваліда.

Автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, після смерті інваліда залишається у користуванні його сім'ї, якщо в ній є інвалід, який:

має підстави для забезпечення автомобілем згідно з пунктом 3 цього Порядку;

проживав і був зареєстрований на час смерті інваліда за місцем його проживання і реєстрації;

не має іншого автомобіля, у тому числі отриманого через головне управління соціального захисту або управління виконавчої дирекції.

Перереєстрація автомобіля на ім'я інваліда з числа членів сім'ї, законного представника недієздатного інваліда, дитини-інваліда проводиться підрозділом МВС на підставі письмової довідки, форма якої затверджується Мінпраці. Довідка видається інваліду, законному представнику недієздатного інваліда, дитини-інваліда головним управлінням соціального захисту, в якому інвалід перебував на обліку, а інваліду внаслідок трудового каліцтва - відповідним управлінням виконавчої дирекції.

Член сім'ї померлого інваліда, який є також інвалідом, має право повторно стати на облік, але не раніше закінчення строку експлуатації автомобіля, отриманого за життя інвалідом чи законним представником недієздатного інваліда, дитини-інваліда.

Іншому члену сім'ї померлого інваліда, який проживає та зареєстрований за місцем проживання і реєстрації інваліда, автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, залишається у разі сплати ним до спеціального фонду державного бюджету на рахунки, відкриті в органах Державного казначейства, а членом сім'ї померлого інваліда внаслідок трудового каліцтва - на рахунки відповідних управлінь виконавчої дирекції вартості одержаного автомобіля з урахуванням ступеня його зношення та суми, сплаченої за нього інвалідом.

Ступінь зношення автомобіля визначається головним управлінням соціального захисту або управлінням виконавчої дирекції і становить 0,84 відсотка на місяць і 10 відсотків на рік. Під час розрахунку ступеня зношення автомобіля неповний місяць користування (незалежно від кількості днів) зараховується як повний місяць. За результатами розрахунку складається довідка-рахунок за формою, що затверджується Мінпраці.

В іншому разі автомобіль повертається (вилучається) головному, районному управлінню соціального захисту або управлінню виконавчої дирекції у повному комплекті.

Якщо померлий інвалід був забезпечений автомобілем на пільгових умовах (за 7 або 30 відсотків вартості), спадкоємцю інваліда за його заявою повертається сума, що була сплачена інвалідом за автомобіль, з урахуванням фактичного ступеня зношення автомобіля, але не більше ніж сума, обчислена головним управлінням соціального захисту або управлінням виконавчої дирекції виходячи із ступеня зношення автомобіля.

Інвалід, який забезпечується автомобілем, що був у користуванні, на пільгових умовах (за 7 або 30 відсотків вартості), сплачує за автомобіль суму з урахуванням фактичного ступеня його зношення.

Вилучення автомобіля, отриманого інвалідом, законним представником недієздатного інваліда, дитини-інваліда здійснюється відповідними органами державної виконавчої служби за рішенням суду відповідно до подання головного управління соціального захисту або управління виконавчої дирекції.

Спори про частку в спільній власності членів сім'ї щодо автомобіля або суми, сплаченої за нього, вирішуються в судовому порядку.

Колегія суддів зауважує, що відповідачами не заперечується, що позивач, будучі членом сім'ї померлого інваліда, який проживає та зареєстрований за місцем проживання і реєстрації інваліда, фактично має право на отримання автомобілю у разі дотримання встановленої процедури її викупу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність у позивача права на отримання у власність вищезазначеного автомобілю за умови виконання останнім вимог п.16 Порядку № 999, а саме сплати ним до спеціального фонду державного бюджету на рахунки вартості одержаного автомобіля з урахуванням ступеня його зношення та суми, сплаченої за нього інвалідом.

Позивач, як під час звернення до відповідачів, так і під час розгляду справи не заперечував проти сплати необхідних сум вартості автомобіля.

В свою чергу, постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2010 р. N 826 було внесено зміни до Порядку №999, зокрема, п.16 було доповнено обов'язком іншого члена сім'ї померлого інваліда, який проживає та зареєстрований за місцем постійного проживання і реєстрації інваліда, сплатити протягом шести місяців з дня смерті інваліда до державного бюджету на рахунки, відкриті в органах Державного казначейства, а членом сім'ї померлого інваліда внаслідок трудового каліцтва - на рахунки відповідних управлінь виконавчої дирекції вартості автомобіля з урахуванням розрахункової суми для викупу автомобіля та суми, сплаченої за нього інвалідом.

Враховуючи, що позивачем не було у встановлений п. 16 Порядку (з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2010 р. N 826) шестимісячний строк з моменту смерті інваліда сплачено суму необхідних для викупу автомобіля податків та зборів, Департаментом соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації повідомлено про відсутність у нього права на залишення даного автомобіля у своїй власності.

Проте, колегія суддів не погоджується з даними висновками, виходячи з наступного.

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.5 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (ч.3 ст.5 ЦК України).

Частиною 4 ст.4 ЦК України визначено, що актами цивільного законодавства є також постанови Кабінету Міністрів України.

В зв'язку з чим, дія положень ст.5 ЦК України у повному обсязі поширюється на Порядок №999.

Вирішуючи питання набуття позивачем права на переоформлення автомобіля та визначаючи норму права, яку належить застосувати до спірних правовідносин, колегія суддів виходить з принципу права закріпленого у ч.1 ст.58 Конституції України, згідно якого закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999р. №1-рп/99 в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Тобто, виходячи із вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що саме смерть інваліда є подією, яка не залежить від волі сторін, в зв'язку з чим, являється тим юридичним фактом який змінив взаємні права та обов'язки сторін.

Вказана правова позиція узгоджується із позицією Верховного Суду України, яка викладена у постановах від 16.05.2012 року по справі № 6-10цс12 та від 07.11.2012 року по справі №6-118цс12.

В силу ч.2 ст. 161 КАС України, при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 244-2 КАС України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

З огляду на вищевикладене, на час смерті ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_1, були чинними норми п. 16 Порядку №999 в редакції, які не встановлювали обов'язку іншого члену сім'ї померлого інваліда, який проживає та зареєстрований за місцем постійного проживання і реєстрації інваліда, сплатити протягом шести місяців з дня смерті інваліда до державного бюджету на рахунки, відкриті в органах Державного казначейства, а членом сім'ї померлого інваліда внаслідок трудового каліцтва - на рахунки відповідних управлінь виконавчої дирекції вартості автомобіля з урахуванням розрахункової суми для викупу автомобіля та суми, сплаченої за нього інвалідом.

Таким чином, застосування відповідачем до спірних правовідносин положень п. 16 Порядку №999, із змінами і доповненнями, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2010 р. N 826, якими встановлено обов'язок саме у шестимісячний строк з моменту смерті інваліда сплатити суму вартості автомобіля з урахуванням розрахункової суми для викупу автомобіля та суми, сплаченої за нього інвалідом, є неправомірними та погіршують становище даних осіб.

Згідно ст.13 Європейської конвенції з прав людини, кожна людина, права і свободи якої порушуються, має право на ефективний засіб захисту у відповідному національному органі незалежно від того, що порушення було вчинене особами, які діяли в офіційній якості.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про неправомірність відмови у наданні позивачу рахунку для сплати вартості автомобіля з урахуванням розрахункової суми для викупу автомобіля та суми, сплаченої за нього інвалідом, з посиланням на норми п. 16 Порядку №999, із змінами і доповненнями, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2010 р. N 826.

Частиною 2 статті 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Колегія суддів зазначає, що відповідач - Головне управління праці та соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації, будучи суб'єктом владних повноважень не виконав покладений на нього ч.2 ст.71 КАС України обов'язок та не довів юридичної та фактичної обґрунтованості власної відмови.

З огляду на зазначене, оцінюючи дії Головного управління праці та соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації на відповідність критеріям зазначеним в ч.3 ст. 2 КАС України, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана відмова у наданні позивачу рахунку для сплати вартості автомобіля є такою, що не відповідає вимогам діючого законодавства.

А тому заявлені до Головного управління праці та соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Виходячи з вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов до неправомірного висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення вказаної частини позовних вимог, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині є неправомірним та підлягає скасуванню.

В свою чергу, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оскільки на районні управління праці та соціального захисту населення не покладено функції щодо забезпечення інвалідів автомобілями, та облік інвалідів які отримали автомобілі, то вимоги заявлені до Управління праці та соціального захисту населення Богодухівської районної державної адміністрації Харківської області не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З урахуванням встановлених обставин у справі та допущених судом першої інстанції порушень норм матеріального права, колегія суддів вважає, що постанова Богодухівського районного суду Харківської області від 01.04.2015р. по справі №613/1328/14-а не відповідає вимогам ст.159 КАС України, а тому відповідно до ст. 202, ч.2 ст. 205 КАС України підлягає скасуванню, з прийняттям нової про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 197, п. 3 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Богодухівського районного суду Харківської області від 01.04.2015р. по справі №613/1328/14-а скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Богодухівської районної державної адміністрації Харківської області, Головного управління праці та соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову у наданні ОСОБА_1 реквізитів рахунків, що відкриті в органах Державного казначейства, для сплати вартості автомобіля з урахуванням розрахункової суми для викупу автомобіля та суми, сплаченої за нього інвалідом.

Зобов'язати Головне управління праці та соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації вирішити питання щодо надання ОСОБА_1 реквізитів рахунків, що відкриті в органах Державного казначейства, для сплати вартості автомобіля ЗАЗ-110206-41, 2006 року випуску, що був виданий інваліду ОСОБА_2, з урахуванням розрахункової суми для викупу автомобіля та суми, сплаченої за нього інвалідом.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Бенедик А.П.
Судді(підпис) (підпис) Філатов Ю.М. Калиновський В.А.