Справа № 804/2140/14
Суддя: Потолова Ганна Володимирівна
Дата ухвалення: 2014-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 грудня 2014 р. Справа № 804/2140/14
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Потолової Г.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Нікопольської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, про визнання дій незаконними, скасування вимоги про сплату боргу, зобов'язання вчинити певні дії,
ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою про визнання дій Нікопольської ОДПІ щодо нарахування боргу зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування незаконними; скасування вимоги №Ф-291 від 07.10.2013р. про сплату недоїмки та визнання її незаконною; зобов'язання Нікопольської ОДПІ анулювати нараховану заборгованість.
Позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив розглянути справу в порядку письмового провадження. (а.с.78)
Відповідач надав клопотання про розгляд справи без його участі.(а.с.77) Письмові заперечення долучені до матеріалів справи.(а.с.37-52)
За таких обставин, з урахуванням приписів ч.ч.4,6 ст.128 КАС України, судом на місці ухвалено щодо здійснення подальшого розгляду адміністративної справи за даної явки сторін та на підставі наявних у ній доказів, в порядку письмового провадження.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець 29.09.2005р. виконавчим комітетом Нікопольської міської ради Дніпропетровської області.
Позивачем отримано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07.10.2013р. №Ф-291 у загальній сумі 8'658грн.71коп.
Не погодившись з таким рішенням та діями відповідача, позивач звернувся за захистом своїх прав, свобод та інтересів до суду з відповідним позовом.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу 06.07.2009р. було призначено пенсію за віком відповідно до ст.17 Закону України «Про пенсійне забезпечення». А оскільки позивач є пенсіонером та отримує пенсію за віком, то відповідно до ч.4 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», то остання вважає, що вона звільняється з 06.08.2011р. від сплати за себе єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.
Також, позивач вказує, що 04.06.2013р., з метою отримання пояснень щодо нарахування суми заборгованості, за попередньою вимогою №821 від 03.05.2013р. звернулася до УПФУ в м.Нікополі та Нікопольському районі у письмовій формі.
Рішенням УПФУ в м.Нікополі та Нікопольському районі №10243/02/14 від 05.06.2013р. звернення про узгодження вимог про сплату боргу №821 від 03.05.2013р. на суму 7464грн.68коп. залишено без задоволення, а саму вимогу - без змін.

Позивач вважає вимогу від 07.10.2013р. №Ф-291 незаконною, а дії відповідача - протиправними.

З наданих відповідачем заперечень вбачається, що листом від 07.05.2014р. Нікопольська ОДПІ звернулась на адресу УПФУ в м.Нікополі та Нікопольському районі стосовно розрахунку стягуваної суми із зазначенням дати виникнення боргу (недоїмки) по ФОП ОСОБА_1, періоду, за який нараховано борг (недоїмку), на яких підставах позивач є пенсіонером за віком (наявність пільгових умов), тощо.

Листом УПФУ в м.Нікополі та Нікопольському районі від 13.05.2014р. повідомлено про наступне.

СПД ОСОБА_1 з 06.07.2009 отримує пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку як мати інваліда з дитинства, згідно статті 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

За період з 2011 по червень 2013 позивач здійснювала підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, в зв'язку з чим виникли зобов'язання по сплаті єдиного соціального внеску у сумі 10'970,78грн. (2'312,07грн. - нараховано/сплачено платником самостійно, 7'464,68 грн. - оскаржено в суді, 1'194,03грн. - не охоплено претензійно - позовною роботою).

ОСОБА_1 за 2011 рік подано звіт від 02.04.2012 №10508 з нарахуванням єдиного соціального внеску за січень - липень 2011 в сумі 2'312,07грн. (сплачено в повному обсязі). Спеціалістами управління донараховано за період серпень 2011р. - березень 2013р. суму 7'464,68грн., відповідно чого 17.05.2013р. направлено вимогу №821 від 03.05.2013р. листом з повідомленням. Суму оскаржено до Дніпропетровського окружного адміністративного суду. Винесено постанову 20.11.2013 на користь позивача. Постанова суду не набула чинності так як 23.01.2014р. УПФУ в місті Нікополі та Нікопольському районі подано апеляційну скаргу до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

За 2 квартал 2013р. спеціалістами управління виставлені зобов'язання по строку сплати 22.07.2013 в сумі 1'194,03 грн.

Станом на 30.09.2013р. сума заборгованості, згідно картки особового рахунку, становить 8'658,71 грн., в т.ч.: серпень - грудень 2011р. - 1'698,23 грн., 2012р. - 4'572,42 грн., 1 квартал 2013р. -1'194,03 грн., 2 квартал - 1'194,03 грн.

У зв'язку з чим, відповідач вважає свої дії та вимогу правомірними.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, вивчивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, при розгляді справи виходить з наступного.

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_1 з 2005 року є фізичною особою-підприємцем, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію №360370 від 29.09.2005р., та перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м.Нікополі та Нікопольському районі як платник внесків до Пенсійного фонду.

У жовтні 2013 року позивач отримала від відповідача вимогу про сплату недоїмки № Ф-291 від 07.10.2013р. в сумі 8'658грн.71коп.

Зазначена сума заборгованості, згідно розрахунку відповідача, є заборгованістю за період 2011 року, 2012 року, 1 квартал та 2 квартал 2013 року.

З матеріалів справи вбачається, що заборгованість позивача за період 2011 року, 2012 року та 1 квартал 2013 року у сумі 7' 464,68грн. сформована УПФУ в м.Нікополі та Нікопольському районі у вимогу №Ф-821 від 03.05.2013р., яка оскаржена ОСОБА_1 до суду.

При цьому, оскаржувана в даній адміністративній справі вимога № Ф-291 від 07.10.2013р. включає період: 2011 року, 2012 року, 1 квартал (вимога №821 від 03.05.2014р.) та 2 квартал 2013 року. За 2 квартал 2013р. відповідач визначив заборгованість позивача у сумі 1' 194,03грн.

Таким чином, період стягнення 2011 року, 2012 року та 1 квартал 2013 року пред'явлені позивачу двічі.

Згідно ст.61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

До матеріалів справи долучена копія постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.11.2013р. по справі №804/14364/13-а за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м.Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області про визнання дій незаконними (а.с. 68-69), якою, зокрема, визнано незаконною вимогу про сплату недоїмки №ф-821 від 03.05.2013р.

Вищезазначену постанову від 20.11.2013р. залишено без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02.10.2014р. (а.с.70-71).

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За приписами Кодексу адміністративного судочинства України судом не може двічі розглядатися справа про спір між тими самими сторонами про той самий предмет і з тих самих підстав.

Оскільки оскаржувана позивачем вимога №Ф-291 від 07.10.2014р. складається з сум 7' 464грн.68коп. (період 2011р., 2012р., 1 квартал 2013р. - вимога №Ф-821 від 03.05.2013р., яка визнана незаконною судовим рішенням від 20.11.2013р. по справі №804/14364/13-а, що набрало законної сили 02.10.2014р.) та 1' 194грн.03коп. (нарахована за 2 квартал 2013р. сума єдиного соціального внеску), то вимога № Ф-291 від 07.10.2014р. у частині суми 7' 464грн.68коп. є незаконною.

Що стосується суми у розмірі 1' 194грн.03коп., суд виходить з наступного.

Частиною 1 статті 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсіонер - це особа, яка відповідно до цього Закону одержує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім'ї, які одержують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за цим Законом призначаються трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Згідно ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про пенсійне забезпечення», жінки, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до восьмирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на пенсію за віком після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 15 років із зарахуванням до стажу часу догляду за дітьми (пункти "є" і "ж" статті 56). При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років, які мають право на одержання соціальної пенсії (стаття 94).

06 серпня 2011 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих норм Податкового кодексу України» від 07.07.2011 року № 3609-VI, згідно якого було внесено зміни до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Згідно ч.1 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Так, згідно ч.4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

У зв'язку з вище викладеним звільняються від сплати єдиного внеску фізичної особи - підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримають відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Судом встановлено, що 06.07.2009 року позивачу було призначено пенсію за віком відповідно ст. 17 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

У зв'язку з тим що позивач є пенсіонером та отримує пенсію за віком, відповідно до ч.4 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" звільняється від сплати за себе єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи та аналізуючи положення Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", ЗУ "Про пенсійне забезпечення", Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" суд приходить до висновку про протиправність дій з боку відповідача по справі.

Отже, вимога № Ф-291 від 07.10.2014р. у частині суми 1' 194,03грн. (2 квартал 2013р.) також є незаконною.

При цьому розглядаючи позовні вимоги про визнання незаконними дій відповідача щодо нарахування позивачу боргу зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, суд виходить з наступного.

Вимога про визнання рішення (акта) владного органу недійсним, незаконним, неправомірним тощо є різними словесними вираженнями одного і того самого способу захисту порушеного права позивача, а саме: визнання рішення протиправним. В даному випадку суд ототожнює позовну вимогу позивача про визнання незаконної вимоги № Ф-291 від 07.10.2014р. (рішення) з вимогою про визнання зазначеного податкового рішення протиправним.

При цьому, суд враховує те, що визнання рішення (акта) суб'єкта владних повноважень протиправним як способу захисту порушеного права позивача застосовується у тих випадках, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акта.

Скасування ж рішення (акта) суб'єкта владних повноважень означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням. За змістом статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України суд під час прийняття рішення про скасування незаконного рішення суб'єкта владних повноважень має право визначити, з якого моменту відповідне рішення втрачає чинність.

Оскільки протиправність оскаржуваної позивачем вимоги доведена вище, дії відповідача також є протиправними.

Борг зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування позивачу був нарахований УПФУ в м.Нікополі та Нікопольському районі, яке не заявлено стороною по справі.

Відтак позовна вимога в цій частині не підлягає задоволенню.

Позовна вимога про зобов'язання відповідача анулювати нараховану позивачу заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування також не підлягає задоволенню, оскільки скасування вимоги № Ф-291 від 07.10.2014р. автоматично має наслідком анулювання такої заборгованості.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення адміністративного позову.

Відповідно до ч.3 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України повернути з Державного бюджету України позивачу - ОСОБА_1, судові витрати пропорційно задоволених вимог у розмірі 36грн. 54коп., сплачені квитанціями № ПН22647К від 26.11.2013р. та №ПН82333К від 04.04.2014р.

Керуючись ст.ст.86, 94, 158-163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Нікопольської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, про скасування вимоги про сплату боргу, зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Нікопольської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області №ф-291 від 07.10.2013р. про сплату недоїмки.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 36грн. 54коп. (тридцять шість грн. 54коп.)

Постанова набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі її апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд у десятиденний строк з дня отримання копії постанови.

Суддя Г. В. Потолова