Справа № 802/4350/14-а
Суддя: Кузьмишин В.М.
Дата ухвалення: 2015-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/4350/14-а

Головуючий у 1-й інстанції: Комар П.А.

Суддя-доповідач: Кузьмишин В.М.

02 квітня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьмишина В.М.

суддів: Боровицького О. А. Сушка О.О. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Сокольвак Ю.В.,

представника позивача: ОСОБА_2;

представника відповідача: Цибка Віталія Васильовича;

представника третьої особи: ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_5 та Головного управління державного земельного агентства України у Вінницькій області на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 23 лютого 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_6 до Головного управління державного земельного агентства України у Вінницькій області, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_5 про визнання незаконним та скасування наказу,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_7 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління державного земельного агентства України у Вінницькій області про визнання незаконним та скасування наказу.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 23 лютого 2015 року даний позов задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач та третя особа подали апеляційні скарги, у яких просили скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційних скарг апелянти послались на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

У судовому засіданні представники відповідача та третьої особи підтримали доводи апеляційних скарг та просили суд їх задовольнити.

Представник позивача заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив суд залишити їх без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційних скарг наявними у матеріалах справи письмовими доказами, надавши їм оцінку, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що 12.02.2014 року ОСОБА_6 маючи намір отримати в оренду земельну ділянку звернувся до головного управління Державного земельного агентства України у Вінницькій області з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду на території Бабинської сільської ради Іллінецького району Вінницької області площами 49,4210 га, 40,89 га, 32,31 га для ведення фермерського господарства.

03.03.2014 року наказами ГУ Держземагенства України у Вінницькій області № ВН/:01:000/00002641, №ВН/:01:000/00002642 та № ВН/:01:000/00002643 надано дозвіл ОСОБА_6 на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельних ділянок.

29.05.2014 року до головного управління Державного земельного агентства України у Вінницькій області надійшло клопотання ОСОБА_5 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення тих самих, що і позивачу земельних ділянок на території Бабинської сільської ради Іллінецького району Вінницької області площами 49,4210 га, 40,89 га, 32,31 га для ведення фермерського господарства.

Оскільки підстави для відмови були також відсутні, відповідачем також надано дозвіл наказом від 03.06.2014 року №2-1063/15-14-СГ на розробку проектної документації ОСОБА_5

Таким чином, судом встановлено, що накази № ВН/:01:000/00002641, №ВН/:01:000/00002642 та № ВН/:01:000/00002643, які видані позивачу, передували наказу №НВ-014 від 03.06.2014 року виданого ОСОБА_5

18.06.2014 року ОСОБА_6, видано витяг №НВ-014 на земельну ділянку пл. 49, 4210 га, кадастровий номер НОМЕР_3, НВ-014 на земельну ділянку пл. 40, 8900 га, кадастровий номер НОМЕР_2, НВ-014 на земельну ділянку пл. 32, 3100 га, кадастровий номер НОМЕР_1.

Листом від 07.07.2014 року № 31-2-0.3-6071/2-14 відповідач відмовив ОСОБА_6 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельних ділянок площею 49, 4210 га, 40, 8900 га та 32, 2100 та, загальною площею 122,6210 га із земель резервного фонду на території Бабинської сільської ради Іллінецького району Вінницької області для ведення фермерського господарства.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду № 802/2660/14-а від 15.09.2014 року зазначена відмова ГУ ДЗА України у Вінницькій області визнана протиправною, зобов'язано ГУ ДЗА України у Вінницькій області повторно розглянути питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення в оренду ОСОБА_6 земельних ділянок площею 49, 4210 га, 40, 8900 га та 32. 2100 га. загальною площею 122,6210 га із земель резервного фонду на території Бабинської сільської ради Іллінецького району Вінницької області для ведення фермерського господарства з урахуванням висновків суду.

Проте, листом № 31-2-0.3-9043/2-14 від 08.10.2014 року ГУ ДЗА України у Вінницькій області повторно повідомлено ОСОБА_6 про відмову в задоволенні його клопотання, пославшись на те, що згідно наказу № 2-2080/15-14-СГ від 23.07.2014 року дані земельні ділянки надані в оренду іншій особі.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із його обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції зважаючи на наступне.

У своїх апеляційних скаргах апелянти стверджують про правомірність оскаржуваних наказів та посилаються на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

Зокрема апелянти посилаються на те, що при прийнятті оскаржуваних наказів відповідач діяв у межах та спосіб, встановлених законом.

Колегія суддів не погоджується із даними твердженнями виходячи з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 7 Закону України "Про фермерське господарство", уповноважений орган розглядає заяву громадянина про надання земельної ділянки в оренду у місячний строк і в разі задоволення такої заяви, дає згоду на підготовку землевпорядною організацією проекту відведення земельної ділянки.

З вказаної норми вбачається, що орган, уповноважений на розпорядження земельними ділянками відповідно до ст. 122 ЗК України, надає дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки лише у разі згоди на подальшу передачу її в оренду.

Також ч. 3 ст. 124 Земельного кодексу України передбачає, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу. Статтею 123 ЗК України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про надання земельної ділянки у користування. Підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Зазначена норма також вказує на те, що орган, уповноважений на передачу земель державної власності, надаючи дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, бере на себе зобов'язання в майбутньому передати земельну ділянку в оренду особі, якій надано дозвіл.

Таким чином, колегія суддів відповідач, видавши накази ОСОБА_6 про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою втратив своє право на подальше самостійне розпорядження земельною ділянкою до остаточного вирішення питання про надання ділянки у користування позивачу або відмову у такому наданні. Видачею більш пізнього наказу №НВ-014 від 03.06.2014 року ОСОБА_5 відповідач порушив права позивача на отримання земельної ділянки в оренду.

Конституцією України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність (ст. 3).

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України "Про центральні органи виконавчої влади" визначено, що діяльність міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, в тому числі і відповідача, ґрунтується на принципах верховенства права, забезпечення дотримання прав і свобод людини і громадянина, безперервності, законності, забезпечення єдності державної політики, відкритості та прозорості, відповідальності.

Відповідач, видаючи оскаржуваний наказ порушив, перш за все, принцип забезпечення єдності державної політики, відкритості та прозорості. Надавши таким наказом в оренду ОСОБА_5 земельні ділянки, відповідачем порушено права позивача на отримання цих же земельних ділянок в оренду, які надані йому наказами № ВН/:01:000/00002641, №ВН/:01:000/00002642 та № ВН/:01:000/00002643 від 03.03.2014р. про надання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем прийнятий наказ № 2-2080/15-14-ОГ від 23.07.2014 р. про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання в оренду гр. ОСОБА_5 без врахування усіх обставин, що мали значення для прийняття рішення. Так, під час прийняття оскаржуваного наказу відповідач діяв в межах повноважень та в порядку встановленому законом, а позивач, в свою чергу, мав законні підстави вважати, що земельні ділянки буде передано йому в оренду. Також відповідач, приймаючи наказ, не врахував несприятливі наслідки для прав, свобод та інтересів позивача у разі затвердження проекту відведення земельної ділянки в оренду ОСОБА_5, оскільки з прийняттям такого рішення позивач позбавлений права на завершення процедури відведення земельних ділянок йому в оренду.

Крім того, колегія суддів зазначає, що виходячи із специфіки предмету спірних правовідносин, прийняті відповідачем накази не можуть вважатися законними. Зазначеними наказами, без скасування попередніх наказів, якими наданий дозвіл на розробку проекту землеустрою, фактично наданий дозвіл на ту ж саму земельну ділянку, що є неможливим в сфері регулювання земельних правовідносин.

Тому колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що наказ № 2-2080/15-14-ОГ від 23.07.2014 р. був прийнятий протиправно, оскільки порушує права позивача, а відтак, підлягає скасуванню.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з відповіді від 08.10.2014 р. № 31-2-0.3-9043/2-14 на клопотання позивача, відповідач повідомив ОСОБА_6 про те, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок на які претендує останній, відповідно до наказу № 2-2080/15-14-ОГ від 23.07.2014 р. передані в оренду іншій особі. Вказаним наказом відповідач позбавив можливості позивача завершити процедуру відведення цих же земельних ділянок в оренду.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що наказ № 2-2080/15-14-ОГ від 23.07.2014 р., яким був затверджений проект відведення в оренду ОСОБА_5 земельних ділянок, тих же, що і позивачу, та передачі ОСОБА_5 в оренду цих земельних ділянок є передчасним і таке рішення прийнято всупереч вимогам чинного законодавства та порушує права позивача у публічно-правовій сфері.

Аналогічна позиція висвітлена в Ухвалі Верховного суду України від 30.06.2011 справа №6-16484св 10.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто, відповідачем при винесенні оскаржуваного наказу було перевищено надані йому Конституцією України та Земельного кодексу України повноваження.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно ч. 2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на викладене, суд робить висновок, що виносячи оскаржувані накази відповідач порушив принцип законності, встановлений ст. 19 Конституції України, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

З врахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження під час їх розгляду, а відтак, відсутні підстави для задоволення апеляційних скарг.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційні скарги ОСОБА_5 та Головного управління державного земельного агентства України у Вінницькій області залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 23 лютого 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 09 квітня 2015 року.

Головуючий Кузьмишин Віталій Миколайович

Судді Боровицький Олександр Андрійович

Сушко Олег Олександрович