Справа № 813/8822/14
Суддя: Кедик Марія Василівна
Дата ухвалення: 2015-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2015 року № 813/8822/14

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого-судді Кедик М.В.,

за участю секретаря судового засідання Харіва М.Ю.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Власенка О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до начальника Західного територіального управління внутрішнього аудиту та фінансового контролю про часткове скасування рішення і наказу, зобов`язання вчинити дії,-

встановив:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до начальника Західного територіального управління внутрішнього аудиту та фінансового контролю ОСОБА_2 , в якому просить суд:

- визнати неправомірним та скасувати п. 4 рішення за результатами аудиторського завдання, проведеного представниками Західного територіального управління внутрішнього аудиту та фінансового контролю відносно ОСОБА_1 ;

- скасувати п. 2 наказу начальника Західного територіального управління внутрішнього аудиту та фінансового контролю від 01.12.2014 року № 58 в частині виплати ОСОБА_1 премії в розмірі 45% за листопад 2014 року;

- зобов`язати начальника Західного територіального управління внутрішнього аудиту та фінансового контролю виплатити ОСОБА_1 премію в розмірі 90% за листопад 2014 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що в п. 4 рішення начальника Західного територіального управління внутрішнього аудиту та фінансового контролю, складеного за результатами аудиторського дослідження квартирно-експлуатаційного відділу м. Володимир-Волинський, безпідставно зазначено, що: « ОСОБА_1 не проведено зустрічної звірки». Також наказом начальника Західного територіального управління внутрішнього аудиту та фінансового контролю № 58 від 01.12.2014 року за неналежне проведення аудиторського дослідження КЕВ м. Володимир-Волинський та оформлення його результатів позивача було частково позбавлено премії, а саме виплачено премію в розмірі 45% посадового окладу за листопад 2014 року замість належних 90%. Вважає, що начальник Західного територіального управління внутрішнього аудиту та фінансового контролю перевищив свої повноваження в частині позбавлення премії позивача в розмірі 45% за листопад 2014 року, оскільки керівними документами не визначено, що військовослужбовців позбавляють премії за неналежне проведення аудиторського дослідження та оформлення його результатів.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Відповідач та представник відповідача проти позову заперечили з підстав, викладених у запереченні, посилаючись на обґрунтованість рішення та наказу, що оскаржуються. Зазначили, що старшим інспектором відділу аудиту економічної діяльності, будівництва, використання фондів та земель підполковником ОСОБА_1 було неналежно проведено аудиторське дослідження КЕВ м. Володимир-Волинський та неналежно оформлено його результати. Окремо звернули увагу на те, що згідно з п. 31.1 наказу Міністра оборони України від 11.06.2008 року № 260 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», передбачено, що командир військової частини має право позбавляти військовослужбовців премії повністю або частково. Преміювання здійснюється згідно з інструкцією про преміювання військовослужбовців, яка розробляється у військових частинах виходячи зі специфіки та особливостей виконання завдань конкретної військової частини і затверджується вищим командуванням.

Заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 проходить службу в Західному територіальному управлінні внутрішнього аудиту та фінансового контролю на посаді старшого інспектора відділу аудиту економічної діяльності, будівництва, використання фондів та земель.

Начальником Західного територіального управління внутрішнього аудиту та фінансового контролю 03.11.2014 року видано посвідчення № 234/5/383, згідно з яким, ОСОБА_1 направлено для проведення збору інформації у квартирно-експлуатаційному відділі м. Володимир-Волннський у період з 04.10.2014 року по 07.10.2014 року.

У період з 04 по 12 листопада 2014 року ОСОБА_1 провів аудиторські дослідження у квартирно-експлуатаційному відділі м. Володимир-Волинський та 12.11.2014 року склав довідку № 234/5/66д за результатами збору інформації про закупівлю дров паливних та вугілля квартирно-експлуатаційним відділом м. Володимир-Волинський.

На підставі довідки від 12.11.2014 року № 234/5/66д начальником Західного територіального управління внутрішнього аудиту та фінансового контролю ОСОБА_2 прийнято рішення за результатами аудиторського завдання, проведеного представниками західного територіального управління внутрішнього аудиту та фінансового контролю в квартирно-експлуатаційному відділі м. Володимир-Волинський. Згідно з висновками даного рішення ОСОБА_1 не дослідженого потребу в паливі, не досліджено факт поставки палива, не досліждено наявності твердого палива на складах КЕВ м. Володимир-Волинський та військової частини НОМЕР_1 (ініціювання зустрічної звірки), не досліждено товарно-транспортних накладних, зокрема, щодо об`єктів перевезення, не здійснено аналізу щодо часу поставки твердого палива та укладання договору.

Наказом начальника Західного територіального управління внутрішнього аудиту та фінансового контролю від 01.12.2014 року № 58 підполковника ОСОБА_1 було частково позбавлено премії, а саме виплачено премію в розмірі 45% посадового окладу за листопад 2014 року за неналежне проведення дослідження в КЕВ м. Володимир-Волинський та оформлення його результатів.

Не погодившись із вказаними рішенням та наказом начальника Західного територіального управління внутрішнього аудиту та фінансового контролю позивач оскаржив їх до суду.

Даючи оцінку спірним правовідносинам, суд керувався наступним.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зі змісту вказаної норми слідує те, що діяльність органів або посадових осіб, які здійснюють владні управлінські функції, має здійснюватись виключно в межах їх законодавчо визначених повноважень і реалізація таких повноважень повинна відповідати способу, встановленому законодавством.

Відповідно до п. 15 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України публічна служба діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України визначено Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженою Наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 року № 260 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 14.07.2008 року за № 638/15329 (далі - Інструкція).

Так, згідно з п. 1.2 Інструкції грошове забезпечення військовослужбовців визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби тощо.

Відповідно до положень п. 31.1 Інструкції командир військової частини має право позбавляти військовослужбовців премії повністю або частково.

Преміювання здійснюється згідно з інструкцією про преміювання військовослужбовців, яка розробляється у військових частинах виходячи зі специфіки та особливостей виконання завдань конкретної військової частини і затверджується вищим командуванням. Конкретні показники позбавлення військовослужбовців премії повністю або частково встановлюються в межах випадків, передбачених пунктом 31.5 цієї Інструкції.

Так, положеннями п. 31.5 Інструкції передбачено, що командир військової частини має право позбавляти військовослужбовців премії повністю або частково тільки за:

порушення статутних правил несення служби у варті, добовому наряді, під час патрулювання та бойового чергування;

особисті незадовільні показники в командирській, бойовій та мобілізаційній підготовці, невиконання індивідуальних планів роботи науковим, науково-педагогічним (педагогічним) складом, ад`юнктами, докторантами;

порушення вимог законів та інших нормативно-правових актів щодо збереження державної таємниці;

систематичне порушення термінів виконання письмових наказів, розпоряджень та доручень;

систематичне запізнення на службу без поважних причин (більше трьох разів на місяць);

за порушення вимог законів та інших нормативно-правових актів, які призвели до поломок військової (спеціальної) техніки й озброєння, пошкодження майна, інших матеріальних збитків, а також завдали шкоди здоров`ю військовослужбовців або інших осіб.

Отже, перелік підстав позбавлення військовослужбовців премії є вичерпним.

Згідно з абз. 2 п. 31.7 Інструкції рішення про виплату премії, зменшення її розміру або позбавлення в повному розмірі оформлюється наказом командира військової частини на підставі поданих за командою в кінці місяця клопотань безпосередніх командирів (начальників) про виплату (позбавлення повністю або частково) премії підлеглим військовослужбовцям. У рапортах з клопотанням про позбавлення премії (повністю або частково) зазначаються конкретні причини, які стали підставою для цього.

Як вбачається зі спірного наказу, позивача частково позбавлено премії за неналежне проведення аудиторського дослідження в КЕВ м. Володимир-Волинський та оформлення його результатів, тобто за порушення, яке не передбачене переліком підстав позбавлення військовослужбовців премії згідно з п. 31.5 Інструкції.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що начальник Західного територіального управління внутрішнього аудиту та фінансового контролю неправомірно позбавив ОСОБА_1 премії в розмірі 45% за листопад 2014 року, тому позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування п. 2 наказу начальника Західного територіального управління внутрішнього аудиту та фінансового контролю від 01.12.2014 року № 58 в частині виплатити ОСОБА_1 премії в розмірі 45% за листопад 2014 року, підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про визнання неправомірним та скасування п. 4 рішення за результатами аудиторського завдання, проведеного представниками Західного територіального управління внутрішнього аудиту та фінансового контролю відносно ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.

Виходячи з положення ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ст. 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією України чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Суд зазначає, рішення за результатами аудиторського завдання, проведеного представниками Західного територіального управління внутрішнього аудиту та фінансового контролю відносно ОСОБА_1 , в якому відображено опис виявлених начальником Західного територіального управління внутрішнього аудиту та фінансового контролю порушень законодавства не є правовим документом, який встановлює відповідальність позивача, та відповідно, не є актом індивідуальної дії у розумінні ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України.

Також і висновки, викладені в акті не породжують обов`язкових юридичних наслідків, тому оскаржуване рішення не може розглядатися як правовий акт індивідуальної дії у розумінні п. 1 ч. 2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи наведене та те, що рішення за результатами аудиторського завдання, проведеного представниками Західного територіального управління внутрішнього аудиту та фінансового контролю відносно ОСОБА_1 не породжує будь-яких правових наслідків для позивача, не містить приписів та вимог відповідача, які є обов`язковими для виконання позивачем, а тому виключає можливість задоволення таких позовних вимог.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Що стосується позовної вимоги, якою позивач просить зобов`язати начальника Західного територіального управління внутрішнього аудиту та фінансового контролю виплатити ОСОБА_1 премію в розмірі 90% за листопад 2014 року, суд зазначає наступне.

Для забезпечення конституційного порядку, нормального функціонування держави існує структурована, багаторівнева, ієрархічна система органів державної влади та судової влади. Вони наділені відповідною юрисдикцією, мають свій предмет ведення і реалізують повноваження через визначені законодавством процедурні рамки та технології. З огляду на положення законодавства щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Тому суд не може погодитись з таким способом захисту порушеного права позивача, як зобов`язати начальника Західного територіального управління внутрішнього аудиту та фінансового контролю виплатити ОСОБА_1 премію в розмірі 90% за листопад 2014 року, оскільки такі повноваження вказаного органу є його дискреційними повноваженнями й у разі задоволення такої вимоги суд здійснить втручання у внутрішню діяльність суб`єкта владних управлінських функцій та такими своїми діями підмінить його, всупереч конституційному принципу поділу влади. Відтак, така позовна вимога задоволенню не підлягає.

Закріплений у ч. 1 ст. 11 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

У розумінні ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні критерії відповідачем не дотримані, що зумовило звернення позивача за захистом порушених прав та інтересів до суду.

За результатами судового розгляду справи відповідачем не подано доказів, які б спростовували позовні вимоги та встановлені судом обставини, не доведено, що він діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, встановлений законом, обґрунтовано та розсудливо, з урахуванням всіх необхідних обставин.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім того, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, а суд згідно ст. 86 зазначеного Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За вказаних обставин суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

У відповідності до вимог ст. 94 КАС України судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 158-163, 167 КАС України, суд
постановив:
1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ начальника Західного територіального управління внутрішнього аудиту та фінансового контролю від 01.12.2014 року № 58 в частині позбавлення ОСОБА_1 премії в розмірі 45% за листопад 2014 року.

3. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова суду першої інстанції може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Згідно ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього ж Кодексу апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб`єкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили у порядку та строки згідно ст. 254 КАС України.

Суддя Кедик М.В.