Справа № 643/5247/15-а
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2015-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2015 р.Справа № 643/5247/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Перцової Т.С.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Жигилія С.П.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова на постанову Московського районного суду м. Харкова від 14.04.2015р. по справі № 643/5247/15-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова

про визнання рішення протиправним, зобов'язання вчинити певні дії щодо перерахунку пенсії,

ВСТАНОВИЛА:

30.03.2015 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова (далі по тексту - УПФУ в Московському районі м. Харкова, відповідач), в якому просить суд визнати протиправним рішення УПФУ в Москвоському районі м. Харкова від 17.03.2015 р. про відмову в проведенні перерахунку від заробітної плати; зобов'язати УПФУ в Московському районі м. Харкова провести позивачеві перерахунок пенсії державного службовця з 04.03.2011 року, включивши до складу заробітної плати суми матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати, зазначені у довідці від 12.03.2015 року № 3769-06/20 у загальній сумі 17066,453 грн. із збереженням проценту нарахування пенсії на момент виходу на пенсію у 2010 році в розмірі 90%.

Постановою Московського районного суду м. Харкова від 14.04.2015 року по справі № 643/5247/15-а позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправним рішення УПФУ в Московському районі м. Харкова від 17.03.2015 року про відмову в проведенні позивачеві перерахунку пенсії від заробітної плати.

Зобов'язано УПФУ в Московському районі м. Харкова провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії державного службовця з 04.03.2011 року, включивши до складу заробітної плати суми матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати, зазначену у довідці від 12.03.2015 року № 3769-06/20 у загальній сумі 17066,53 грн. із збереженням проценту нарахування пенсії на момент виходу на пенсію у 2010 році в розмірі 90%.

Постанову допущено до негайного виконання в межах суми стягнення за один місяць.

Відповідач, не погодившись із вищевказаною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції постанову Московського районного суду м. Харкова від 14.04.2015 року скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги з посиланням ч.2 ст.33 Закону України "Про державну службу", ст.ст.1, 2 Закону України "Про оплату праці", Постанову Кабінету Міністрів України № 865 від 31.05.2000 року «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії» стверджує, що матеріальна допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, індексація заробітної плати та винагорода за вислугу років не відносяться до структури заробітної плати, носили одноразовий, несистематичний характер, а тому не враховуються при обчисленні пенсії позивача. Наполягає на пропущенні позивачем строку звернення до суду з даним позовом, встановленого ст.99 КАС України.

З огляду на приписи ч.8 ст.183-2 Кодексу адміністративного судочинства України справа підлягає розгляду в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга задоволенню підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач перебуває на обліку в УПФУ в Московському районі м. Харкова та з травня 2010 року отримує пенсію державного службовця відповідно до Закону України "Про державну службу" в розмірі 90 % заробітної плати працюючого державного службовця, про що свідчать наявні в матеріалах справи копії пенсійного посвідчення та протоколу № 703120 від 14.05.2010 року про призначення пенсії ОСОБА_1 (а.с.5, 10-11).

При цьому, розрахунок пенсії позивача відповідачем здійснювався без включення у розмір заробітної плати позивача матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, сум індексації заробітної плати та винагороди за сумлінну безперервну працю.

17.03.2015 року позивач звернулась до УПФУ в Московському районі м. Харкова із заявою, в якій просила провести перерахунок пенсії на підставі довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 12.03.2015 року № 3769-06/20, включивши до заробітної плати суми індексації, матеріальної допомоги на оздоровлення та на вирішення соціально-побутових питань (а.с.6-7).

Відповідно до протоколу засідання Комісії УПФУ в Московському районі м. Харкова по розгляду спірних питань від 17.03.2015 року ОСОБА_1 відмовлено в перерахунку пенсії з урахуванням вищевказаних виплат, з посиланням на те, що матеріальна допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, індексація заробітної плати не відносяться до структури заробітної плати, а тому не враховуються при обчисленні пенсії позивача (а.с.8-9).

Не погодившись з такими діями відповідача, ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом про оскарження рішення про відмову у проведенні перерахунку пенсії, зобов'язання відповідача здійснити з 04.03.2011 року перерахунок пенсії з урахуванням до складу заробітної плати для обчислення пенсії матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати, виходячи з розрахунку 90% заробітної плати працюючого державного службовця, та провести відповідні виплати.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наявності у позивача права на перерахунок пенсії з урахуванням до складу заробітної плати для обчислення пенсії матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати, виходячи з розрахунку 90% заробітної плати працюючого державного службовця, з 04.03.2011 року.

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції, однак вважає постанову Московського районного суду м. Харкова від 14.04.2015 року по справі № 643/5247/15-а такою, що прийнята з порушенням норм процесуального права, з наступних підстав.

Згідно з вимогами частин 1 і 2 статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом 30.03.2015 року із вимогами до суб'єкта владних повноважень (УПФУ в Московському районі м. Харкова) щодо захисту її порушених прав на отримання пенсії як державного службовця, що мали місце за період з 04.03.2011 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Тобто, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Частиною 2 статті 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлено шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, для вирішення питання про правильність застосування судом першої інстанції строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно з'ясувати, яким саме рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені права цієї особи, коли розпочався перебіг цього строку.

Слід відмітити, що як вбачається з матеріалів справи, порушення прав позивача в частині нарахування та виплати пенсії відбувалося періодично -кожного місяця при отриманні ним суми пенсії, починаючи з 04.03.2011 року, а тому кожного разу при отриманні пенсії позивач був обізнаний про порушення його прав та мав змогу звернутись до суду за їх захистом.

Отже, враховуючи дату звернення позивача до суду з адміністративним позовом (30.03.2015 р.), шестимісячний строк на звернення до суду з позовом (30.09.2014 р.) та період, за який позивач просить суд захистити його права (з 04.03.2011 року), колегія суддів приходить до висновку, що права позивача підлягають захисту в межах шестимісячного строку, починаючи з 30.09.2014 року.

Пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений судом за наявності поважних причин його пропуску (ч.1 ст.102 КАС України).

Згідно ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

При цьому, в силу приписів ч. 4 ст. 11 КАС України суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Однак позивачем ані до суду ані першої, ані апеляційної інстанцій не було надано доказів поважності пропуску строку для звернення до адміністративного суду з позовом ними вимогами про зобов`язання здійснити перерахунок та виплату пенсії за період за період з 04.03.2011 року по 29.09.2014 року.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції не звернув уваги на пропущення позивачем строку звернення до суду та безпідставно, з порушенням норм процесуального права, незважаючи на відсутність клопотання про поновлення строку звернення до суду та належних доказів поважності пропуску позивачем строку звернення до суду, поновив строк звернення до суду та задовольнив позовні вимоги за період з 04.03.2011 року по 29.09.2014 року.

Згідно з положеннями ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Оскільки позивачем до судів першої та апеляційної інстанції не надано доказів поважності пропуску строку для звернення до суду з позовними вимогами про зобов`язання здійснити перерахунок та провести відповідні виплати пенсії з 04.03.2011 року по 29.09.2014 року, а колегією суддів апеляційного суду не знайдено підстав для поновлення такого строку, висновок суду про поновлення строку звернення до суду 04.03.2011 року по 29.09.2014 року є помилковим.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для поновлення позивачеві строку звернення до суду за захистом своїх прав за період з 04.03.2011 року по 29.09.2014 року.

Виходячи із зазначених обставин справи, колегія суддів вважає, що судом при ухваленні рішення було порушено приписи ст.ст.99, 100 КАС України, що призвело до частково необґрунтованого задоволення позову.

У відповідності до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотримання норм процесуального права.

Таким чином, внаслідок неправильного застосування норм ч.2 ст.99 КАС України, постанова Московського районного суду м. Харкова від 14.04.2015 року по справі № 643/5247/15-а в частині задоволення позовних вимог про зобов'язання провести перерахунок та виплату пенсії за період з 04.03.2011 року по 29.09.2014 року не може бути визнана законною, а тому підлягає скасуванню, а позов в зазначеній частині згідно приписів ст. 100 КАС України - залишенню без розгляду.

Відносно позовних вимог про визнання дій неправомірними, зобов`язання провести перерахунок та виплату пенсії за період з 30.09.2014 року колегія суддів зазначає наступне.

За змістом статті 37 Закону України "Про державну службу" (далі по тексту - Закон № 3723-XII) (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 % від сум їх заробітної плати, на які нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

За кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати (ч.5 ст.37 Закону України "Про державну службу").

У частині першій статті 1 Закону України "Про оплату праці" встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 цього Закону визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати.

Частиною другою статті 33 Закону № 3723-XII передбачено, що заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що матеріальна допомога на оздоровлення, допомога для вирішення соціально-побутових питань, індексація заробітної плати, винагорода за сумлінну безперервну службу входили до системи оплати праці державного службовця.

Крім того, статтею 66 Закону України "Про пенсійне забезпечення" врегульовано види оплати праці, що враховуються при обчисленні пенсій.

Відповідно до частини першої зазначеної статті до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України від 26 червня 1997 року № 400/97 ВР "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу)).

Згідно зі статтею 41 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" до виплат (доходів), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, належать, зокрема: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим самим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

За змістом наведених норм отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Відмовляючи в задоволені заяви ОСОБА_1 про перерахунок пенсії, відповідач керувався положеннями Законів України "Про державну службу" і "Про оплату праці", які щодо спірних відносин є загальними.

У той же час перевагу мають спеціальні норми, що визначають виплати (доходи) для обчислення пенсії, за наведених обставин - стаття 41 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та стаття 66 Закону "Про пенсійне забезпечення".

Як вбачається зі змісту довідки, виданої Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області від 12.03.2015 року № 3769-06/20, в графі "інші виплати" включені суми матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати. На всі виплати, що включені в довідку, нараховані страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування (а.с.7-8).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що матеріальна допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, індексація заробітної плати повинні враховуватись при обчисленні пенсії позивача, призначеної на підставі Закону України "Про державну службу".

Така правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду України викладеними у постановах від 20.02.2012р. (справа № 21-430а11) та від 14.03.2013р. (справа № 21-125а13), які, у відповідності до ст.244-2 КАС України, є обов'язковими для всіх судів України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач, відмовляючи позивачці ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку пенсії з включенням до заробітної плати, з якої нарахована пенсія, матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Законами України "Про державну службу", "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та Законом України "Про пенсійне забезпечення", з порушенням вимог ч.3 ст.2 КАС України.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що станом на час призначення позивачеві пенсії статтею 37 Закону України «Про державну службу» було передбачено призначення пенсії державним службовцям в розмірі 80 % від сум їх заробітної плати, на які нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, зі збільшенням розміру пенсії за кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати.

Згодом, підпунктом 9 пункту 6 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 року № 3668-VІ внесено зміни до Закону України "Про державну службу", зокрема, текст статті 37 цього Закону викладено в такій редакції: "На одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Пунктом 1 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 3668-VІ встановлено, що цей Закон набирає чинності з 1 жовтня 2011 року, крім абзацу одинадцятого підпункту 11 та абзацу сто тридцять восьмого підпункту 17 пункту 6 розділу II цього Закону, які набирають чинності з 1 січня 2012 року.

В подальшому підпунктом 2 пункту 24 розділу І Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 р. № 1166-VII, який набрав чинності з 01.05.2014 року, а також підпунктом 2 пункту 11 розділу І Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 р. № 76-VIII, який набрав чинності з 01.01.2015 року, розмір відсоткового співвідношення пенсії, призначеної за Законом України «Про державну службу» до заробітної плати державного службовця було послідовно зменшено до 70%, а згодом - до 60%.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст.22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Отже, при перерахунку пенсії позивачу як державному службовцю має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії. Внесені Законом № 3668-VІ, Законом № 1166-VII та Законом № 76-VIII зміни щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії державними службовцями у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії.

Матеріалами справи підтверджено та не заперечується відповідачем по справі, що пенсія ОСОБА_1 призначена з травня 2010 року, а відтак, при перерахунку їй пенсії з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та індексації заробітної плати розмір пенсії у відсотковому співвідношенні до заробітної плати не повинен зменшуватись органами Пенсійного фонду.

Таким чином, враховуючи дату, з якої позивачці призначено пенсію, з огляду на положення ст. 37 Закону України "Про державну службу" (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) колегія суддів зазначає, що пенсія позивачеві повинна виплачуватись виходячи з розміру 90% заробітної плати державного службовця.

Враховуючи викладене, колегія суддів підтверджує, що при прийнятті судового рішення у справі в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправним рішення УПФУ в Московському районі м. Харкова від 17.03.2015 року про відмову позивачеві в перерахунку пенсії, зобов'язання провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії з включенням до складу заробітної плати сум матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати, зазначені у довідці від 12.03.2015 року № 3769-06/20 за період з 30.09.2014 року суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду в цій частині не спростовують.

Керуючись ст.ст. 99, 100, 160, 167, 183-2, 195, 198, п. 4 ч.1 ст. 202, ст.ст.205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова задовольнити частково.

Постанову Московського районного суду м. Харкова від 14.04.2015р. по справі № 643/5247/15-а скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова провести позивачеві перерахунок та виплату пенсії державного службовця з включенням до складу заробітної плати суми матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати за період з 04.03.2011 року по 29.09.2014 року.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова провести позивачеві перерахунок та виплату пенсії державного службовця з включенням до складу заробітної плати суми матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати, зазначену у довідці від 12.03.2015 року № 3769-06/20 за період з 04.03.2011 року по 29.09.2014 року - залишити без розгляду.

В іншій частині постанову Московського районного суду м. Харкова від 14.04.2015р. по справі № 643/5247/15-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, є остаточною та оскарженню не підлягає в силу приписів ч.8 ст.183-2 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Перцова Т.С.
Судді(підпис) (підпис) Дюкарєва С.В. Жигилій С.П.