Справа № 804/16839/14
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2014-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Турової О.М.
за участю секретаря судового засідання: Шабанова Д.В.
представника позивача: ОСОБА_1
представника відповідача: Горобець К.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську адміністративну справу
за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3
до Новомосковської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення про застосування штрафних санкцій та вимоги про сплату недоїмки, -
В обґрунтування позовних вимог, що розглядаються судом по суті, зазначалося, що відповідач за результатами проведеної документальної планової виїзної перевірки позивача дійшов помилкового висновку про порушення останнім податкового законодавства та про заниження ним внаслідок цього податку на доходи фізичних осіб та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, оскільки позивач правомірно відніс до складу витрат, що враховуються при визначені об'єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб, відповідні суми витрат за господарськими операціями з ТОВ «Світком-Торг» протягом 2013 року у розмірі 208131,00грн. Так, правочин, укладений з цим контрагентом, недійсним в судовому порядку не визнавався та є реальним, що посвідчується відповідними первинними документами, які були надані до перевірки, натомість, акт, складений за її результатами, не містить фактів, які б спростовували підтвердження цими первинними документами відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між сторонами даного правочину. Навіть якщо контрагент позивача і допускав будь-які порушення податкового законодавства, то позивач, як платник податків, не несе жодної відповідальності за порушення іншими платниками податків законодавчих вимог, а, отже, не може бути позбавлений права на формування валових витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб. Також позивач зазначав, що безпідставним є застосування до нього штрафних санкцій згідно ст.121 Податкового кодексу України за ненадання ним контролюючому органу оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю, оскільки позивачем було надано до перевірки всі наявні у нього первинні документи.
У судовому засіданні представник позивача підтримав пред'явлений адміністративний позов у повному обсязі та, посилаючись на викладені у ньому доводи, просив повністю його задовольнити.
Представник відповідача у судовому засіданні також заперечував проти задоволення адміністративного позову у повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені у письмових запереченнях на нього.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі ФОП ОСОБА_2.) (РНОКПП НОМЕР_1) зареєстрований Новомосковським виконавчим комітетом Дніпропетровської області 14.02.2006р. та перебуває на обліку в Новомосковській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (далі - Новомосковська ОДПІ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області) як платник податків.
На підставі п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.77.1 ст.77 Податкового кодексу України, відповідно до направлень від 15.07.2014р. №327, №326 та від 29.07.2014р. №362, виданих Новомосковською ОДПІ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області, плану - графіку проведення планових виїзних перевірок на ІІІ квартал 2014 року та згідно наказів Новомосковської ОДПІ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області від 04.07.14р. №386 та від 28.07.2014р. №453 головним державним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи доходів і зборів з фізичних осіб управління доходів і зборів з фізичних осіб Чорною Т.О., завідувачем юридичного сектору Косовою Н.В., державним інспектором юридичного сектору Троньком В.В. була проведена документальна планова виїзна перевірка фінансово-господарської діяльності ФОП ОСОБА_3 з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.01.2012р. по 31.12.2013р.
Вирішуючи позовні вимоги про визнання означених вище податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу та рішення про застосування фінансових санкцій протиправними та їх скасування, суд зважає на наступне.
Відповідно до п.п.14.1.27 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).
Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, врегульовано ст.177 Податкового кодексу України.
Так, п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України визначено, що об'єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
При цьому п.177.4 ст.177 цього Кодексу передбачено, що до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.
Отже, наведеною нормою встановлено, що витрати фізичної особи-підприємця для цілей оподаткування податком на доходи фізичних осіб формуються у тому ж порядку, як і у платників податку на прибуток.
Пунктом 138.1 статті 138 Податкового кодексу України встановлено, що витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.
Відповідно до п.п.138.1.1 п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України витрати операційної діяльності, зокрема, включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.
Пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
Згідно п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
Відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків, та її пов'язаність із господарською діяльністю останнього.
Як вбачається з матеріалів справи, ФОП ОСОБА_3 відповідно до декларації про доходи за 2013 рік, зокрема, було задекларовано витрати на вартість придбаних у ТОВ «Світком-Торг» товарно-матеріальних цінностей за період з 01.07.2013р. по 31.12.2013р. у сумі 208131,00грн.
При цьому ФОП ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснив, що ним із вищевказаним контрагентом укладався письмовий договір купівлі-продажу товарно-матеріальних цінностей (робочий одяг, рукавиці взуття та інше), однак, цей договір на даний час втрачено, тому ані до перевірки, ані до суду його надати неможливо. Також його примірник неможливо отримати від ТОВ «Світком-Торг», оскільки на даний час це підприємство перебуває у стані припинення.
Разом з тим, позивачем було надано наступні документи по взаємовідносинам з ТОВ «Світком-Торг»: рахунки-фактури, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, податкові накладні та платіжні доручення (т.1 а.с.109-162, т.2 а.с.74-87).
З вказаних документів вбачається, що контрагент позивача ТОВ «Світком-Торг» знаходився на час наведених операцій в м. Києві (вул. Івана Кудрі, 37, м. Київ), в той час як ФОП ОСОБА_3 здійснює свою господарську діяльність у м. Новомосковську Дніпропетровської області.
Згідно наданих товарно-транспортних накладних перевезення товарно-матеріальних цінностей від ТОВ «Світком-Торг» здійснювалося самостійно позивачем, як автоперевізником, на автомобілі Мерседес Бенц НОМЕР_2 з пункту навантаження: м. Київ, вул. Івана Кудрі, 37 до пункту розвантаження: м. Новомосковськ, Дніпропетровська область.
Водночас, відповідно до інформації центрального серверу баз даних УДАІ ГУ МВС України в Дніпропетровській області та первинних документів за ФОП ОСОБА_3 транспортні засоби не зареєстровані і оренду їх у 2013 році позивач не здійснював.
ФОП ОСОБА_3 відносно транспортування товару від ТОВ «Світком-Торг» суду пояснив, що дійсно у нього відсутні власні та орендовані транспортні засоби, а перевезення він здійснював на автомобілі свого батька - ОСОБА_8
Разом з тим, на питання суду щодо місця знаходження ТОВ «Світком-Торг», а також щодо місця завантаження товару, придбаного у цього контрагента, позивач не зміг відповісти, хоча з його слів він особисто кожного разу отримував придбаний товар та самостійно здійснював його навантаження та розвантаження, проте де саме відбувалося навантаження товару і де знаходиться контрагент він не пам'ятає, хоча відповідно до наданих позивачем документів закупівля товару у ТОВ «Світком-Торг» здійснювалася досить тривалий час, а саме: протягом липня-грудня 2013 року із частими поїздками до м. Києва.
При цьому в наданих додаткових письмових поясненнях позивач зазначив, що на його прохання завантаження товару від ТОВ «Світком-Торг» здійснювалася на центральному ринку «Зоряний» за адресою: м. Бориспіль, вул. Київський шлях, 10-в (т.1 а.с.200-203). Однак, така адреса в товарно-супровідних документах не зазначалася. З яких підстав була вказана інша адреса позивач пояснити не зміг.
Також слід зазначити, що надані позивачем товарно-транспортні накладні не містять відомостей відносно одиниці виміру товару, його ціни, документів, що слідують з вантажем, виду пакування, класу вантажу, маси брутто тощо.
Наведене свідчить про нереальність господарських операцій ФОП ОСОБА_3 з ТОВ «Світком-Торг» та не підтвердження їх наданими первинними документами.
Крім того, реальність таких операцій не підтверджується з огляду на відсутність економічної доцільності частих поїздок ФОП ОСОБА_3 транспортним засобом свого батька до м. Києва з метою закупівлі товару у ТОВ «Світком-Торг», з урахуванням цін на пальне та відстані між контрагентами, а також тим, що кожного разу позивачем за даними товарно-транспортних накладних перевозилася незначна кількість товару, в той час, як автомобіль, вказаний як такий, що здійснював це перевезення, має вантажопідйомність 1,5т., про що вказував і сам позивач.
Щодо наданих позивачем документів на підтвердження реалізації товару від ТОВ «Світком-Торг» іншим контрагентам-покупцям, то з вказаних документів неможливо чітко встановити, що ним були реалізовані самі ці товари, оскільки вони не містять індивідуальних відзнак і співпадають з найменуваннями тих товарів, що виготовлялися ФОП ОСОБА_3 самостійно і в подальшому були продані таким же покупцям. Отже, ці документи також не підтверджують реальність господарської операції між ФОП ОСОБА_3 та ТОВ «Світком-Торг».
За таких обставин, суд приходить до висновку, що сукупність наданих доказів не підтверджує факт реальності здійснення господарських операцій позивача з контрагентом ТОВ «Світком-Торг».
Наявність частини первинних документів, за відсутності інших первинних документів або оформлених неналежним чином, які відображають реальний економічний зміст господарських операцій, підтверджують перевезення товарно-матеріальних цінностей, прийняття та передачу, а також рух активів, не дає платнику податків права формувати свої валові витрати.
Відсутність доказів реального вчинення господарських операцій виключає правомірність віднесення платником податків до складу витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб, витрат, здійснених в рамках таких господарських операцій.
Тим більше, що приписи абз.2 п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України прямо забороняють платнику податків формувати показники податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених первинними документами, регістрами бухгалтерського обліку, фінансової звітності та іншими документами, пов'язаними з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Так, пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» встановлено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі, ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Згідно п.11 ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.
Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», відповідач як платник єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
При цьому п.3 ч.11 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» передбачено, що орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний або неповний звітній період, за який донараховано таку суму, але не більше як 50 відсотків донарахованого єдиного внеску.
Так, пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.
Пунктом 85.4 статті 85 Податкового кодексу України передбачено, що при проведенні перевірок посадові особи органу державної податкової служби мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об'єктів оподаткування, несплату податків, зборів (обов'язкових платежів), порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а п. 85.7 передбачено, що отримання копій документів оформляється описом. Копія опису, складеного посадовими (службовими) особами органу державної податкової служби, вручається під підпис платнику податків або його законному представнику.
Згідно п.85.6 ст.85 Податкового кодексу України у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі органу державної податкової служби така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою органу державної податкової служби та платником податків або його законним представником.
Відповідно до п.121 ст.121 Податкового кодексу України, незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень.
Судом встановлено, що листом Новомосковської ОДПІ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області №9895/10/04-08-17-29 від 22.07.2014р. у ФОП ОСОБА_3 було витребувано первинні документи та письмові пояснення щодо його господарської діяльності за період з 01.01.2012р. 3112.2013р. (т.1 а.с.171-172).
При цьому як зазначено в акті перевірки від 11.08.2014р. №417/173/НОМЕР_1, документи, витребувані листом Новомосковської ОДПІ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області №9895/10/04-08-17-29 від 22.07.2014р., були надані позивачем частково, водночас ним не було надано видаткові накладні, за рахунок яких позивачем формувалися валові витрати на придбання товарно-матеріальних цінностей, які були ним задекларовані, та акти звірок взаєморозрахунків між позивачем та контрагентами-постачальниками і контрагентами-покупцями.
Разом з тим, відповідачем акт про ненадання документів до перевірки в порядку, встановленому п.85.6 ст.85 Податкового кодексу України, не складався.
Крім того, з аналізу вищенаведених норм Податкового кодексу України вбачається, що відповідальність за п.121 ст.121 цього Кодексу для платника податків законодавець пов'язує саме з ненаданням платником податків контролюючим органам документів, а не наданням не в повному обсязі, як помилково вважає відповідач. Тим більше факт такого ненадання має бути належним чином зафіксованим у відповідному акті, який, як зазначалося вище, складено не було.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.
Згідно ч.3 цієї статті якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено.
При цьому ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.
Зважаючи на наведене, а також на те, що даний адміністративний позов було задоволено частково, суд приходить до висновку про стягнення з ФОП ОСОБА_3 на користь Державного бюджету решти суми судового збору пропорційно частині позовних вимог, у задоволенні яких було відмовлено, у розмірі 2163,20грн.
Керуючись ст. ст. 122, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
п о с т а н о в и в :
Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Новомосковської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення про застосування штрафних санкцій та вимоги про сплату недоїмки - задовольнити частково.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (р.н.о.к.п.п.НОМЕР_1) на користь Державного бюджету України решту суми судового збору у розмірі 2163,20грн. (дві тисячі сто шістдесят три гривні двадцять копійок).
Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. 186 цього Кодексу до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя О.М. Турова