Справа № 826/3420/15
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2015-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 травня 2015 року № 826/3420/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Скочок Т.О., суддів Добрівської Н.А., Кармазіна О.А., при секретарі Новик В.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Міністерства юстиції України (відповідач-1) Державної виконавчої служби України (відповідач-2)
провизнання дій неправомірними, скасування постанови від 16.02.2015 року, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася ОСОБА_1 (надалі - позивач) з позовом до Державної виконавчої служби України (надалі - відповідач), в якому просить (з урахування уточнених позовних вимог):

- визнати неправомірними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України Медведєва О.В. щодо винесення (прийняття) ним постанови про закінчення виконавчого провадження від 16.02.2015 року по виконавчому провадженню №42583121;

- скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Медведєва О.В. про закінчення виконавчого провадження від 16.02.2015 року по виконавчому провадженню №42583121, як незаконну;

- зобов'язати Державну виконавчу службу України відновити виконавче провадження №42583121 по виконанню остаточного рішення Європейського суду з прав людини у справі №59834/09 «Щукін та інші проти України», ухваленого 13.02.2014 року за заявою ОСОБА_1 у справі №75372/12, у списку додатку до рішення Європейського суду під номером 165, а саме: тривалого невиконання постанови Ічнянського районного суду по справі №2а-460/10-2507 від 23.11.2010 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.03.2015 року відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржувана постанова про закінчення виконавчого провадження є необґрунтованою, оскільки рішення Європейського суду з прав людини, на виконання якого відкрито виконавче провадження №42583121, не виконано у повному обсязі, на підтвердження чого позивачем зазначено, що пеня за затримку виплати позивачу 2 691,00 грн. розрахована станом на 21.10.2014 року, а у постанові про закінчення виконавчого провадження вказано, що вказана сума перерахована платіжним дорученням МЮУ №8289 від 10.11.2014 року, а згідно виписки банку останні отримані 12.12.2014 року, при цьому, у розмірі 2 677,54 грн., а не 2 691,00 грн., з урахуванням того, що в рішенні Європейського суду з прав людини вказано, що держава - відповідач повинна сплатити будь-який податок, який буде нарахований на присуджену позивачу суму. Також, за твердженнями позивача, у постанові про закінчення виконавчого провадження вказано, що перерахована платіжним дорученням МЮУ №3800 від 19.09.2014 року сума складає 34 786,92 грн., а згідно виписки банку остання отримала 34 612,99 грн. Крім того, позивачем наголошено, що заборгованість у сумі 2 691,00 грн. перерахована згідно платіжного доручення ДВС України №4995 від 03.11.2014 року, є погашенням заборгованості зовсім по іншій справі, а саме: по постанові Ічнянського районного суду від 25.02.2011 року, та стосується зовсім іншого виконавчого провадження - №42594431 від 19.03.2014 року, а вимога про сплату позивачу заборгованості у виконавчому провадженні №42583121 державним виконавцем взагалі не приймалася та не надсилалася.

У судовому засіданні 15.04.2015 року відповідача замінено на Міністерство юстиції України (надалі - відповідач-1). У судовому засіданні до участі у справі в якості відповідача-2 залучено Державну виконавчу службу України (надалі - відповідач-2).

У судове засідання 29.04.2015 року особи, які беруть участь у справі, не з'явилися, хоча у відповідності до положень ст. 35 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду справи.

При цьому, 20.04.2015 року від позивача через канцелярію суду надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності.

З огляду на викладене вище, суд у судовому засіданні 29.04.2015 року на підставі ч. 6 ст. 128 КАС України, враховуючи неприбуття належним чином повідомлених осіб, які беруть участь у справі, а також відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, ухвалив про перехід до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши наявні в матеріалах справи документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Медведєвим О.В. за результатами розгляду заяви про примусове виконання рішення №59834/09, виданого 13.02.2014 року Європейським судом з прав людини, про наступне:

(a) протягом трьох місяців держава-відповідач має виконати рішення національних судів, ухвалених на користь заявників, які підлягають виконанню, та сплатити 2000 (дві тисячі) євро кожному заявнику або його/її спадкоємцю, чиї заяви зазначені у Додатку 1, в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди та компенсації судових витрат, а також будь-який податок, що може нараховуватись; ці суми мають бути конвертовані в національну валюту за курсом на день здійснення платежу;

(b) зі спливом зазначеного тримісячного строку і до остаточного розрахунку на ці суми нараховуватиметься простий відсоток (simple interest) у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти,

винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 19.03.2014 року (ВП №42583121).

Поставою від 16.02.2015 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Медведєвим О.В. у межах виконавчого провадження №42583121 на підставі фактичного виконання рішення суду у повному обсязі, згідно з виконавчим документом, закінчено вищезазначене виконавче провадження. В якості мотивів для винесення даної постанови вказано, що грошові кошти перераховані стягувачу платіжним дорученням Міністерства юстиції України №3800 від 19.09.2014 року у розмірі 34 786,92 грн. (еквівалент 2000 євро), платіжним дорученням Державної виконавчої служби України №4995 від 03.11.2014 року сплачена заборгованість за рішенням національного суду у розмірі 2 691,00 грн., платіжним дорученням Міністерства юстиції України №8289 від 10.11.2014 року сплачена пеня за несвоєчасне виконання рішення Європейського суду з прав людини у розмірі 478,10 грн., керуючись п. 8 ч. 1 ст. 49, статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження», постановлено закінчити виконавче провадження з примусового виконання рішення №59834/09, виданого 13.02.2014 року Європейським судом з прав людини.

Вважаючи вищезазначену постанову про закінчення виконавчого провадження необґрунтованою, а дії щодо її винесення неправомірними, позивач звернувся з позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Нормативно-правовим актом, яким врегульовано умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку є Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV (надалі - Закон №606).

Відповідно до ст. 1 Закону №606, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Частиною 1 ст. 6 Закону №606 визначено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Разом з тим, приписами ч. 1 ст. 11 Закону №606 зазначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

При цьому, відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи як рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (п. 9 ч. 2 ст. 17 Закону №606).

У силу ч. 1 ст. 7 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року №3477-IV (надалі - Закон №3477-IV), протягом десяти днів від дня отримання повідомлення Суду про набуття Рішенням статусу остаточного Орган представництва: а) надсилає Стягувачеві повідомлення з роз'ясненням його права подати до державної виконавчої служби заяву про виплату відшкодування, в якій мають бути зазначені реквізити банківського рахунка для перерахування коштів; б) надсилає до державної виконавчої служби оригінальний текст і переклад резолютивної частини остаточного рішення Суду у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції, оригінальний текст і переклад резолютивної частини остаточного рішення Суду щодо справедливої сатисфакції у справі проти України, оригінальний текст і переклад рішення Суду щодо дружнього врегулювання у справі проти України, оригінальний текст і переклад рішення Суду про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України. Автентичність перекладу засвідчується Органом представництва. Державна виконавча служба упродовж десяти днів з дня надходження документів, зазначених у пункті «б» цієї частини, відкриває виконавче провадження.

Виплата Стягувачеві відшкодування має бути здійснена у тримісячний строк з моменту набуття Рішенням статусу остаточного або у строк, передбачений у Рішенні. У разі порушення строку, зазначеного в частині першій цієї статті, на суму відшкодування нараховується пеня відповідно до Рішення (ч.ч. 1 та 2 ст. 8 Закону №3477-IV).

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана постанова про закінчення виконавчого провадження від 16.02.2015 року винесена державним виконавцем на підставі фактичного виконання рішення Європейського суду з прав людини 59834/09, виданого 13.02.2014 року, у повному обсязі.

Так, у силу п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону №606, виконавче провадження підлягає закінченню, зокрема, у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Як було зазначено вище, виконавче провадження №42583121 відкрито з примусового виконання рішення №59834/09, виданого 13.02.2014 року Європейським судом з прав людини, про наступне:

(a) протягом трьох місяців держава-відповідач має виконати рішення національних судів, ухвалених на користь заявників, які підлягають виконанню, та сплатити 2000 (дві тисячі) євро кожному заявнику або його/її спадкоємцю, чиї заяви зазначені у Додатку 1, в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди та компенсації судових витрат, а також будь-який податок, що може нараховуватись; ці суми мають бути конвертовані в національну валюту за курсом на день здійснення платежу;

(b) зі спливом зазначеного тримісячного строку і до остаточного розрахунку на ці суми нараховуватиметься простий відсоток (simple interest) у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти,

Так, у відповідності до додатку 1 до рішення №59834/09, виданого 13.02.2014 року Європейським судом з прав людини, під номером 165 визначено заяву ОСОБА_1 щодо виконання рішення Ічнянського районного суду від 23.11.2010 року.

У відповідності до наявної у матеріалах справи копії постанови Ічнянського районного суду Чернігівської області від 23.11.2010 року у справі №2-а-460/10-2507, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 30.09.2011 року, за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Ічнянської районної державної адміністрації про визнання неправомірними дії відповідача та зобов'язання здійснити перерахунок та виплату щорічної разової допомоги на оздоровлення постановлено позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити, визнати дії Управління праці та соціального захисту населення Ічнянської районної державної адміністрації неправомірними, зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Ічнянської районної державної адміністрації здійснити перерахунок та виплату щорічної разової допомоги на оздоровлення ОСОБА_1 за 2010 рік відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

В подальшому ухвалою Ічнянського районного суду Чернігівської області від 21.11.2013 року змінено спосіб і порядок виконання рішення за виконавчим листом №2-а-460/10, виданого Ічнянським районним судом Чернігівської області про зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення Ічнянської районної державної адміністрації провести перерахунок та здійснити виплату ОСОБА_1 щорічної разової допомоги на оздоровлення за 2010 рік відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ухвалено стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Ічнянської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 щорічну разову допомогу на оздоровлення в сумі 2 691 грн.

На виконання рішення Європейського суду з прав людини №59834/09, виданого 13.02.2014 року, як вбачається з наявної у матеріалах справи копії вимоги державного виконавця №14-1310/16 від 04.11.2014 року №14-1310-2/16, рішення Європейського суду з прав людини у справі №59834/09 від 13.02.2014 року (кінцева дата виконання рішення - 13.05.2014 року) в частині виплати справедливої сатисфакції виконано 29.09.2014 року в сумі 34 786,92 грн. (кількість днів затримки платежу - 139 дні) із зазначенням суми пені у розмірі 437,85 грн., а в частині виплати справедливої сатисфакції - 21.10.2014 року в сумі 2 691,00 грн. (кількість днів затримки платежу - 161 дні), сума пені - 40,25 грн., із зазначенням загальної суми пені 478,10 грн., у зв'язку з чим вимагалося від Департаменту планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та фінансової звітності Міністерства юстиції України в десятиденний строк, провести дії, спрямовані на виконання рішення №59834/09, виданого 13.02.2014 року Європейським судом з прав людини та сплатити на користь ОСОБА_1 вищевказану заборгованість.

Крім того, як було зазначено в оскаржуваній постанові про закінчення виконавчого провадження, грошові кошти перераховані стягувачу платіжним дорученням Міністерства юстиції України №3800 від 19.09.2014 року у розмірі 34 786,92 грн. (еквівалент 2000 євро), платіжним дорученням Державної виконавчої служби України №4995 від 03.11.2014 року сплачена заборгованість за рішенням національного суду у розмірі 2 691,00 грн., платіжним дорученням Міністерства юстиції України №8289 від 10.11.2014 року сплачена пеня за несвоєчасне виконання рішення Європейського суду з прав людини у розмірі 478,10 грн.

Водночас, як вбачається з наявної у матеріалах справи копії платіжного доручення №7628 від 16.10.2014 року (яке оплачено, згідно відмітки, 21.10.2014 року), грошові кошти у розмірі 2 691,00 грн. перераховані, як вбачається зі змісту графи «призначення платежу», на виконання рішення Європейського суду №59834/09 від 13.02.2014 року «Щукін та ін. проти України» ВДВ 1352/16, борг за рішення Ічнянського районного суду від 25.02.2011 року, ОСОБА_1, з урахуванням того, що розглядуване виконавче провадження відкрито з примусового виконання рішення Європейського суду з прав людини №59834/09 від 13.02.2014 року в частині заявниці ОСОБА_1 щодо виконання рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 23.11.2010 року, а не рішення від 25.02.2011 року, як це зазначено у призначенні платежу вказаного платіжного доручення.

З огляду на викладене вище, колегія суддів дійшла висновку, що державним виконавцем у вимозі від 04.11.2014 року №14-1310-2/16 необґрунтовано розраховано суму пені в частині виплати справедливої сатисфакції в сумі 2 691,00 грн., виходячи з виплати останньої 21.10.2014 року (кількість днів затримки платежу - 161 дні), оскільки, як вбачається з призначення платежу, вказаного у платіжному дорученні №7628 від 16.10.2014 року (яке оплачено, згідно відмітки, 21.10.2014 року), грошові кошти у розмірі 2 691,00 грн. перераховані на виконання іншого рішення національного суду, ніж це передбачено рішенням Європейського суду з прав людини. При цьому, у матеріалах справи міститься копія платіжного доручення №4995 від 03.11.2014 року, у відповідності до якого грошові кошти у розмірі 2 691,00 грн. перераховано в якості боргу, згідно рішення Європейського суду №59834/09 від 13.02.2014 року, яке оплачено, згідно відмітки, 12.12.2014 року, про яке також йде мова в оскаржуваній постанові.

Крім того, у відповідності наявної у матеріалах справи виписки з банківського рахунку позивача, грошові кошти, призначені позивачу на виконання рішення Європейського суду з прав людини №59834/09 від 13.02.2014 року на виконання рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 23.11.2010 року, зараховані 30.09.2014 року у розмірі 34 612,99 грн. (сума комісії 0,00 грн.) - виконано 29.09.2014 року - та 12.12.2014 року у розмірі 2 677,54 грн. (сума комісії 0,00 грн.) - виконано 12.12.2014 року.

Таким чином, враховуючи те, що вищезазначені грошові кошти зараховано на банківський рахунок позивача пізніше, ніж це зазначено у платіжному дорученні (в частині №3800 від 19.09.2014 року у розмірі 34 786,92 грн. (еквівалент 2000 євро) та ніж це зазначено у вимозі державного виконавця, виходячи з якої здійснювався розрахунок пені за несвоєчасне виконання рішення Європейського суду (в частині платіжного доручення №4995 від 03.11.2014 року на суму 2 691,00 грн., з урахуванням вищенаведених висновків суду), суд дійшов висновку, що вказане стало наслідком втрат для позивача, а, відтак, державною виконавчою службою України неналежно виконано покладено на неї обов'язки в частині виконання рішення Європейського суду з прав людини №59834/09, виданого 13.02.2014 року.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 11.09.2014 року у справі №К/800/27525/14.

При цьому, суд звертає увагу, що Державною виконавчою службою України, як суб'єктом владних повноважень, не зазначено причин зарахування на банківський рахунок позивача грошових коштів у меншому розмірі, ніж це зазначено у платіжних дорученнях, а саме: 34 612,99 грн. та 2 677,54 грн., замість 34 786,92 грн. та 2 691,00 грн. відповідно, враховуючи банківську комісію у розмірі 0,00 грн., як це вбачається з наявної у матеріалах справи виписки з банківського рахунку позивача.

Отже, на підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем-2 передчасно зроблено висновок про фактичне виконання рішення Європейського суду з прав людини №59834/09, виданого 13.02.2014 року, в частині яке підлягає примусовому виконанню у виконавчому провадженні №42583121, а, відтак, для належного захисту порушених прав та охоронюваних законом інтересів позивача необхідним є визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 16.02.2015 року у виконавчому провадженні №42583121, а також зобов'язання Державної виконавчої служби України вчинити дії, у відповідності до ст. 51 Закону №606, спрямовані на відновлення виконавчого провадження №42583121.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому суд, оцінюючи спірні дії рішення відповідача, виходить з критеріїв оцінки рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, встановлених ч. 3 ст. 2 КАС України, до яких, зокрема, відносяться вчинення дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для вчинення (прийняття) останніх.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню шляхом визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 16.02.2015 року у виконавчому провадженні №42583121, а також зобов'язання Державної виконавчої служби України вчинити дії, у відповідності до ст. 51 Закону №606, спрямовані на відновлення виконавчого провадження №42583121.

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, ч. 6 ст. 128, ст.ст. 158-163, 167, 181, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною та скасування постанову Державної виконавчої служби України про закінчення виконавчого провадження від 16.02.2015 року у виконавчому провадженні №42583121.

3. Зобов'язати Державну виконавчу службу України вчинити дії, у відповідності до ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження», спрямовані на відновлення виконавчого провадження №42583121.

4. В іншій частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили в строк і порядку, передбачені ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т.О. Скочок

Судді Н.А. Добрівська

О.А. Кармазін