Справа № 813/3453/14
Суддя: Макарик В.Я.
Дата ухвалення: 2015-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2015 року Справа № 7878/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Макарика В.Я.

суддів - Большакової О.О., Глушка І.В..

за участю секретаря судового засідання - Федак С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова ГУ Міндоходів у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28.07.2014р. по справі № 813/3453/14 за позовом ТзОВ "Техарм" до Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова ГУ Міндоходів у Львівській області про скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Техарм" звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Державної податкової інспекції у Галицькому районі м.Львова, в якому просило скасувати податкові повідомлення-рішення від 19.12.2011 року №, №, №. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оспорювані ним податкові повідомлення-рішення були прийняті відповідачем із порушенням норм матеріального права та є такими, що суперечать чинному законодавству України, оскільки реальність господарських операцій підтверджується усіма необхідними первинними документами, а висновки податкового органу стосовно нереальності (нікчемності) правочинів є необґрунтованими.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 28.07.2014р, адміністративний позов задоволено повністю.

Скасовано податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова № від 19.12.2011 року, № від 19.12.2011 року, № від 19.12.2011 року.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Техарм" сплачений судовий збір у сумі 2 146 (дві тисячі сто сорок шість) грн. 00 коп.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, відповідач Державна податкова інспекція у Галицькому районі м. Львова ГУ Міндоходів у Львівській області оскаржив її в апеляційному порядку та просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Апелянт свої вимоги мотивує тим, що судом 1 інстанції неповно з'ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, висновки суду вважає необґрунтованими з підстав викладених в апеляційній скарзі, та порушено норми матеріального та процесуального права. Зокрема апелянт зазначає, що у процесі проведення перевірки встановлено факт безпідставного відображення ТзОВ "Техарм" у податковому обліку господарських операцій з ПП "Версант", ПП "Бізнесгруп", ПП "Львівкомфортгруп-К", ТзОВ "П'ятий фактор", ТзОВ "Пазкар Маркетинг Україна", ТзОВ "Карєркан-Плюс", оскільки такі фактично не відбувались. Також відповідач зазначає, що господарські операції з вищенаведеними контрагентами безпідставно віднесені позивачем до складу валових витрат та податкового кредиту, у зв'язку із тим, що інформація, вказана у первинних документах (видатково-прибуткових накладних) про здійснення господарських операцій є недостовірною з огляду на такі обставини: не підтверджується стосовно врахування реального часу здійснення операцій поставки, транспорту та іншого обладнання, які економічно необхідні для виконання такого постачання, що свідчить про відсутність необхідних умов для результатів відповідної господарської, економічної діяльності, участі технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень і транспортних засобів, відсутні товарно-транспортні накладні. Також відповідач вказує на матеріали кримінальних справ щодо фактів фіктивного підприємництва по контрагентах.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Як встановлено судом та стверджується матеріалами справи , що у період з 23.11.2011 року по 29.11.2011 року Державною податковою інспекцією у Галицькому районі м. Львова проведено позапланову виїзну перевірку ТзОВ "Техарм" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2008 року по 30.09.2011 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2008 року по 30.09.2011 року.

За результатом перевірки складено акт №4488/23-209/19332733 від 06.12.2011 року згідно якого контролюючим органом встановлено порушення позивачем порядку ведення податкового обліку, а саме :

-п.1.23, 1.32 ст.1, п.5.1, п.п.5.2.1 п.5.2, п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", у результаті чого занижено податкове зобов'язання з податку на прибуток за період, який перевірявся, всього на суму 132 798,00 грн., в т.ч. за 1 кв. 2010 року на суму 8 626,00 грн., за 2 кв. 2010 року на суму 58 689,00 грн., за 3 кв. 2010 року на суму 3 027,00 грн., за 4 кв. 2010 року на суму 3 675,00 грн. та завищення за 1 кв. 2011 року на суму 58 781,00 грн.;

-п.1.7 ст.1, п.п.7.2.3 п.7.2, п.п.7.4.1, п.п.7.4.4, п.7.4 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість", п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.6 ст.201 Податкового кодексу України, у результаті чого встановлено заниження податкового зобов'язання з податку на додану вартість всього на суму 14 826,00 грн., в т.ч. за лютий 2010 року на суму 3 490,00 грн., за березень 2010 року на суму 3 411,00 грн., за квітень 2010 року на суму 1 455,00 грн., за грудень 2010 року на суму 2 940,00 грн., за лютий 2011 року на суму 1 658,00 грн., за квітень 2011 року на суму 18,00 грн., за травень 2011 року на суму 1 854,00 грн. та завищення залишку від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду всього на суму 43 495,00 грн., в т.ч. за вересень 2011 року.

На підставі висновків зазначеного акту перевірки відповідачем прийняті -податкове повідомлення-рішення № від 19.12.2011 року, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 43 495,00 грн.; податкове повідомлення рішення від 19.12.2011 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем - податок на додану вартість на загальну суму 17 653,00 грн.; податкове повідомлення-рішення від 19.12.2011 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем - податок на прибуток у розмірі 151 303,00 грн.

Позивач не погодився із прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями та оскаржив їх в адміністративному порядку. Відповідно до рішення про результати розгляду повторної скарги №7710/6/10-2115 від 04.05.2012 року Державною податковою службою України залишені без змін податкові повідомлення-рішення ДПІ у Галицькому районі м. Львова та рішення про результати розгляду первинної скарги, а скарга підприємства залишена без задоволення.

Як видно з матеріалів справи судом першої інстанції для з'ясування наслідків кримінальних справ №2064, №179-0467 та з'ясування того чи є відповідні судові рішення, що набрали законної сили, а також з метою надання належної правої оцінки посиланням контролюючого органу в акті перевірки №4488/23-209/19332733 від 06.12.2011 року на те, що: - відповідно до інформації, отриманої від СУ ГУМВСУ у Львівській області, щодо розслідування кримінальної справи №2064, порушеної за фактом фіктивного підприємництва за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.205 КК України, в період 2009-2010р. фізичні особи придбали ПП "Версант", ПП "Бізнес груп" та інші суб'єкти підприємницької діяльності з метою проведення незаконних фінансових операцій по проведенню в інтересах третіх осіб безготівкових коштів в сумі понад 100 млн. грн. у готівку, внаслідок чого до бюджету не надійшли податки та обов'язкові платежі, що заподіяло велику шкоду державі; - згідно з постановою СВ ПМ ДПА у Львівській області від 12.11.2010р., слідчим відділом податкової міліції ДПА у Львівській області розслідується кримінальна справа №179-0467, за ознаками злочинів, передбачених КК України, в пособництві в умисному ухиленні від сплати податків в особливо великих розмірах, а як встановлено розслідуванням, в схемі мінімізації податкових зобов'язань задіяне ПП "Львівкомфортгруп", яке, відповідно до даних податкових декларацій, тісно пов'язане із фіктивними суб'єктами господарської діяльності, директорами або засновниками є особи, відносно яких розслідується кримінальна справа, встановлено наступне.

Із листа-відповіді в.о. начальника слідчого управління фінансових розслідувань ГУ Міндоходів у Львівській області від 28.05.2014 року №6802/13-01-09-0014 вбачається, що 28.02.2011 року слідчим управлінням ДПС у Львівській області завершено досудове розслідування у кримінальній справі №179-0467 по обвинуваченню ОСОБА_2 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.27, ч.3 ст.28, ч.2 ст.205 КК України, ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.27, ч.3 ст.28, ч.2 ст.205 КК України, ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.27, ч.2 ст.205 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.366 КК України.

29 грудня 2011 року кримінальна справа №179-0467 розглянута Сихівським районним судом м. Львова. Так, постановою Сихівського районного суду м. Львова від 29.12.2011 року (номер судової справи №1-104/11) вищезгаданих осіб на підставі п.п. "г", "в", "є" ст.1, ст.6 Закону України "Про амністію у 2011 році" звільнено від кримінальної відповідальності, скасовано арешт, що був накладений на майно та рахунки таких осіб та закрито кримінальну справу.

Із відповіді начальника відділу СУ ГУМВС України у Львівській області від 08.05.2014 року №2/1683 встановлено, що у провадженні СУ ГУМВС України у Львівській області перебувала кримінальна справа №2064, порушена 27.09.2010 року за фактом фіктивного підприємництва ПП Версант", ПП "Сервіс Доріг", ПП "ІКА "Інтелект", ПП "Трансзахідком" за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.205 КК України.

10.01.2012 року кримінальна справа №2064 була об'єднана із кримінальною справою №144-0860. Однак, судом встановлено, що із врахуванням відомостей, здобутих під час розслідування справи в ході досудового слідства, 18.04.2012 року було прийнято рішення про закриття кримінальної справи в частині здійснення фіктивного підприємництва ПП "Версант" на підставі п.2 ст.6 КПК України. Крім того, начальником надано інформацію, що з кримінальної справи №144-0860 було виділено матеріали щодо можливого здійснення фіктивного підприємництва ПП "Бізнесгруп" і останні скеровані у СВ ПМ ДПА у Львівській області для долучення до кримінальної справи №141-0470, порушеної СВ ПМ ДПА у Львівській області за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.205 КК України.

На запит суду в.о. заступника начальника - начальником СУ фінансових розслідувань ГУ Міндоходів у Львівській області надано відповідь від 04.07.2014 року №8297/13-01-09-00-13, якою повідомлено, що слідчим відділом ПМ ДПА у Львівській області проводилось досудове розслідування у кримінальній справі №139-0371 від 11.08.2011 року відносно директора ПП "Бізнесгруп" ОСОБА_6 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.205 КК України. При цьому, постановою Галицького районного суду м. Львова від 05.09.2011 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 25.11.2011 року, постанову про порушення даної кримінальної справи скасовано.

Отже, на момент винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень вироків судів по кримінальних справах не існувало.

Також судом встановлено, що дані перевірок контрагентів позивача, які були проведені податковими органами, засвідчують факти порушення податкового законодавства, допущені такими юридичними особами (контрагентами позивача), а не позивачем безпосередньо. У зв'язку із наведеним, суд акцентує на тому, що платник податків не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу, а судові рішення у вищеописаних кримінальних справах не стосуються безпосередньо позивача, окрім того, у них відсутні обставини, які складають предмет доказування у даній справі, та які могли би звільнятися від доказування.

Колегія суддів погоджується з думкою суду першої інстанції, що позивач не зобов'язаний здійснювати перевірку легальності чи правомірності діяльності своїх контрагентів, дотримання ними законодавства України, повноваження їх представників тощо, для цього позивачу не надано відповідних повноважень та компетенції й він позбавлений ефективної можливості уникати чи попереджувати співпрацю із несумлінними платниками податків. У той же час, співпраця та наявність господарських відносин із юридичними особами, які допустили порушення законодавства, не свідчить автоматично про допущення порушень самим позивачем, за умови якщо ним особисто порушень закону допущено не було.

Підпунктом 5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" встановлено, що до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Відповідно до п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

За приписами п.1.7 ст.1 Закону України "Про податок на додану вартість" №168/97-ВР від 03.04.1997 року (у редакції чинній на час здійснення господарських операцій), податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду.

Згідно з п.п.3.1.1 п.3.1 ст.3 Закону України "Про податок на додану вартість", об'єктом оподаткування є операції платників податку з поставки товарів та послуг, місце поставки яких знаходиться на митній території України.

Відповідно до п.7.2.4 Закону України "Про податок на додану вартість", право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому статтею 9 цього Закону.

Як стверджується з п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість", податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з, зокрема, придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Якщо у подальшому такі товари (послуги) починають використовуватися в операціях, які не є об'єктом оподаткування згідно зі статтею 3 цього Закону або звільняються від оподаткування згідно зі статтею 5 цього Закону, чи основні фонди переводяться до складу невиробничих фондів, то з метою оподаткування такі товари (послуги), основні фонди вважаються проданими за їх звичайною ціною у податковому періоді, на який припадає початок такого використання або переведення, але не нижче ціни їх придбання (виготовлення, будівництва, спорудження).

Не підлягають включенню до податкового кредиту, згідно з п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 даного Закону, суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку із придбанням товарів (послуг), не підтвердженні податковими накладними чи митними деклараціями.

Нормами ст.198 Податкового кодексу України визначено, що право на віднесення сум ПДВ до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а)придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б)придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності) тощо.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст.201 Податкового кодексу України) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.201.11 ст.201 Податкового кодексу України.

Як стверджується матеріалами справи та пояснень сторін, що між сторонами немає спору щодо змісту та форми первинних документів, які є у матеріалах справи та досліджувалися під час перевірки й під час судового розгляду, однак, наголосили, що спір виник щодо реальності господарських операцій між ТзОВ "Техарм" та ПП "Версант", ПП "Бізнесгруп", ПП "Львівкомфортгруп-К", ТзОВ "П'ятий фактор", ТзОВ "Пазкар Маркетинг Україна", ТзОВ "Карєркан-Плюс".

Також з матеріалів справи видно , що для підтвердження фактів реального виконання господарських операцій із ПП "Версант", ПП "Бізнесгруп", ПП "Львівкомфортгруп-К", ТзОВ "П'ятий фактор", ТзОВ "Пазкар Маркетинг Україна", ТзОВ "Карєркан-Плюс" позивачем було представлено суду копії первинних документів і податкових накладних, а саме: видаткові накладні №№РН-6-02006 від 02.06.2010 року, РН-5-11001 від 11.05.2010 року, РН-5-12001 від 12.05.2010 року, РН-5-13002 від 13.05.2010 року, податкові накладні №№ від 13.05.2010 року, 602000003 від 02.06.2010 року, від 12.05.2010 року, від 11.05.2010 року (ПП "Версант"), видаткові накладні №№03317 від 04.03.2011 року, 03316 від 04.03.2011 року, податкові накладні №№03317 від 04.03.2011 року, 03316 від 04.03.2011 року (ТзОВ "Пазкар Маркетинг Україна"), видаткова накладна №03319 від 04.03.2011 року, податкова накладна №03319 від 04.03.2011 року (ТзОВ "Карєркан-Плюс"), видаткові накладні №№ПФ-0000461 від 04.03.2011 року, ПФ-0000604 від 04.03.2011 року, ПФ-0000603 від 04.03.2011 року, ПФ-0000205 від 09.02.2011 року, ПФ-000385 від 07.12.2010 року, податкові накладні №№169 від 04.03.2011 року, 416 від 04.03.2011 року, 418 від 04.03.2011 року, 72 від 09.02.2011 року, 451 від 07.12.2010 року (ТзОВ "П'ятий фактор"), накладні №№2126 від 02.04.2010 року, 1390 від 10.03.2010 року, 1169 від 01.03.2010 року, 1142 від 18.02.2010 року, 1000 від 11.02.2010 року, 0979 від 09.02.2010 року, 0476 від 02.12.2009 року, 0491 від 04.12.2009 року, 0564 від 18.12.2009 року, 0607 від 25.12.2009 року, податкові накладні №№1584 від 02.04.2010 року, 0769 від 10.03.2010 року, 0529 від 01.03.2010 року, 0495 від 18.02.2010 року, 0308 від 11.02.2010 року, 0277 від 09.02.2010 року, 0489 від 02.12.2009 року, 0504 від 04.12.2009 року, 0602 від 18.12.2009 року, 0670 від 25.12.2009 року (ПП "Львівкомфортгруп-К"), видаткові накладні №№РН-7-02013 від 02.07.2010 року, РН-5-11003 від 11.05.2010 року, РН-5-10001 від 10.05.2010 року, РН-5-07003 від 07.05.2010 року, РН-4-23003 від 23.04.2010 року, податкові накладні №№ від 02.07.2010 року, від 11.05.2010 року, від 10.05.2010 року, від 07.05.2010 року, від 23.04.2010 року (ПП "Бізнесгруп").

Також позивачем надано суду копії платіжних доручень і банківських виписок по особовому рахунку, які підтверджують факти здійснення позивачем оплати на користь контрагентів. Зазначене суд розцінює як доказ спрямування намірів позивача на реальне здійснення господарських операцій, а також про понесені витрати позивача на придбання товару.

Враховуючи вказані первинні документи колегія суддів зазначає, що за своїм змістом вони засвідчують факти передачі від контрагентів до позивача придбаного ним товару, час та обсяги проведених господарських операцій, а також відображають факти проведених взаєморозрахунків за придбаний товар, тобто свідчать про виконання конкретних господарських операцій.

Всі податкові накладні, отримані від контрагентів, були відображені ТзОВ "Техарм" в реєстрах податкових накладних за період, який перевірявся.

Також як видно з матеріалів справи, що судом першої інстанції з'ясовано, що контрагенти позивача також задекларували податкове зобов'язання з податку на додану вартість по господарських операціях із ТзОВ "Техарм".

Матеріалами справи підтверджується, що на момент здійснення спірних господарських операцій контрагенти позивача - ПП "Версант", ПП "Бізнесгруп", ПП "Львівкомфортгруп-К", ТзОВ "П'ятий фактор", ТзОВ "Пазкар Маркетинг Україна", ТзОВ "Карєркан-Плюс", були включені в Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, щодо них не було внесено записів про відсутність за юридичними адресами чи ліквідацію юридичних осіб. Крім того, такі контрагенти на момент здійснення господарських операцій були дійсними платниками податків, в тому числі податку на додану вартість.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції , щодо помилковості доводів відповідача щодо нереальності та безтоварності операцій позивача, у зв'язку із не складенням при придбанні позивачем товарів відповідних товаросупровідних документів (товарно-транспортних накладних). Оскільки у відповідності до розд.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997 року, товарно-транспортна накладна є документом обов'язковим для учасників транспортного процесу, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи. Відповідно, товарно-транспортні накладні призначені для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом, а відтак, визначає взаємовідносини по виконанню перевезення вантажів для обліку транспортної роботи. У зв'язку з чим, товарно-транспортні накладні не є документами первинного бухгалтерського обліку, які підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей, а тому, відсутність таких документів не можна розцінювати як беззаперечне свідчення безтоварності спірних операцій із закупівлі товарів.

Також слід зазначити те, що відповідач жодним чином не довів необхідності транспортування придбаних позивачем товарів, обов'язку саме позивача організовувати таке транспортування й обов'язку саме позивача оформляти і складати такі товаросупровідні документи, та не зазначив про це в акті перевірки №4488/23-209/19332733 від 06.12.2011 року.

Також суд вірно відхилив твердження відповідача про відсутність основних виробничих та невиробничих фондів, трудових ресурсів, транспортних засобів, приміщень, оскільки ДПІ не підтвердило це належними доказами. Покладення в основу факту порушення податкового законодавства одних лише висновків податкової перевірки без їх підтвердження та перевірки, на думку суду, не є свідченням відсутності вчинення господарських операцій. Крім того, стверджується про відсутність власних засобів, ресурсів, хоча підприємство могло і брати в оренду приміщення, транспортні засоби.

Доводи відповідача щодо відсутності технічного персоналу для проведення фінансово-господарської діяльності, відсутність транспортних засобів судом до уваги не приймаються, оскільки для того, щоб здійснити поставку товару (комплекту деталей) контрагентам не потрібно великого штату працівників, транспортних засобів та спеціальні складські приміщення.

В акті перевірки (5 абз. ст. 17) відповідач стверджує, що у документах відсутні відомості щодо місця приймання-передачі товару. Однак, на ст.13 цього ж акта перевірки зазначено про те, що комплекти деталей приймались за фактичною адресою позивача: м. Львів, вул. Замарстинівська, 41 матеріально-відповідальною особою за зберігання ТМЦ ОСОБА_7 Таким чином, має місце невідповідність висновків, зроблених контролюючим органом фактичним обставинам.

Окремо суд бере до уваги, що викладені в акті перевірки судження суб'єкта владних повноважень про порушення позивачем вимог ст.ст.203, 215, 216, 228 ЦК України зроблені з перевищенням компетенції органів доходів і зборів та не підтверджуються дослідженими судом доказами.

Також суд першої інстанції дійшов вірного висновку про неприпустимість притягнення до відповідальності одного суб'єкта господарювання, у випадку неправомірних дій іншого.

Тому, допущені порушення податкового законодавства постачальником товару, робіт чи послуг тягнуть негативні наслідки саме для такої особи та не впливають на право позивача на віднесення до складу податкового кредиту сум сплаченого податку на додану вартість чи формування витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування. Лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними платниками податків (постачальниками) з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товару у ланцюгу постачання від виконання податкових зобов'язань може слугувати підставою для висновку про необґрунтованість податкової вигоди.

Так, висновки про порушення податкового законодавства контрагентами позивача чи іншими особами не можуть автоматично підтверджувати порушення податкового законодавства самим позивачем, а позивач як платник податку не повинен нести наслідків невиконання своїми контрагентами вимог закону. Наведене узгоджується й з позицією Верхового Суду України, висловленою, зокрема, у постанові від 31.01.2011 року в справі №21-47а10, постанові від 11.12.2007 року у справі №21-1376во06.

В зв'язку з вищевикладеним, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний спір, на підставі правильно встановлених обставин справи та визначених їм правовідносин, прийшов до обґрунтованих і законних висновків. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи і відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, ст. 198, ст. 200, ст. 205, ст. 206, 254 КАС України, Львівський апеляційний адміністративний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова ГУ Міндоходів у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28.07.2014р. у справі № 813/3453/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання постанови в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: В.Я.Макарик

Судді: О.О.Большакова

І.В. Глушко

Повний текст ухвали складений 12 травня 2015 року.