Справа № 805/262/15-а
Суддя: Бабаш Г.П.
Дата ухвалення: 2015-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2015 р. Справа № 805/262/15-а

приміщення суду за адресою: 84112, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 2

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Бабаш Г.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Олександрівського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про визнання протиправними та скасування наказів №1361 від 18.07.2014 року та №281 о/с від 23.07.2014 року, поновлення на посаді та зобов'язання нарахувати і виплатити суму грошового утримання за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (відповідач 1), третя особа - Олександрівський районний відділ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про визнання протиправними та скасування наказів №1361 від 18.07.2014 року та №281 о/с від 23.07.2014 року, поновлення на посаді та зобов'язання нарахувати і виплатити суму грошового утримання за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2015 року до участі у справі в якості другого відповідача залучено Олександрівський районний відділ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (відповідач 2), виключивши його зі складу третіх осіб у справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що наказом ГУ МВС України в Донецькій області від 18.07.2014 року №1361 «Про порушення службової дисципліни першим заступником начальника райвідділу - начальником СВ Олександрівського РВ ГУМВС в області підполковником міліції ОСОБА_1 та його покарання» за скоєння вчинку, який підриває авторитет міліції і несумісний з перебуванням в органах внутрішніх справ, викликав суспільний резонанс та порушив моральний облік міліції України, його звільнено з органів внутрішніх справ. Наказом ГУ МВС України в Донецькій області від 23.07.2014 року №281о/с, винесеним на підставі наказу ГУ МВС України в Донецькій області від 18.07.2014 року №1361, позивача звільнено з органів внутрішніх справ за п.66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ з 23 липня 2014 року та встановлено вислугу років - 16 років 11 місяців 13 днів. Вважає зазначені накази протиправними, оскільки під час затримання на блокпосту бійцями нацгвардії ОСОБА_1 не перебував в стані алкогольного сп'яніння, а був в шоковому, розгубленому стані від дій військових. Військові зупинили машину, перевірили документи, почали вимагати вийти з автомобіля погрожуючи автоматичною зброєю. Потім почали знімати позивача на телефон, допитувати в грубій формі, в шоковому стані ОСОБА_1 намагався відповідати, але під прицілом зброї це було зробити важко, тоді військові почали штовхати його руками, зброєю, наносивши фізичну біль. Крім цього, зазначеними бійцями в цей час була застосована вогнепальна зброя шляхом пострілів в повітря. Цими подіями і доводиться стан ОСОБА_1 на відеозйомці. Також, приблизно після години катувань позивача військові викликали працівників ДАІ та змусили їх скласти протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння. Матеріали про притягнення позивача до адміністративної відповідальності були розглянуті Олександрівським районним судом Донецької області, за результатами чого постановою від 16.12.2014 року провадження у справі відносно ОСОБА_1 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, закрито через відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення. Крім того, позивач зазначає, що висновки, викладені в наказі від 18.07.2014 року №1361, спростовуються висновком Обласного наркологічного диспансеру м. Донецька №380, який був складений 06.07.2014 року відразу після описаних в наказі подій. Також зазначає, що відповідачем 1 порушено процедуру його звільнення з органів внутрішніх справ, оскільки ніяких пояснень він не надавав, зі спірними наказами не ознайомлений. Таким чином, просить визнати накази щодо його звільнення протиправними та поновити на посаді, зобов'язати відповідача виплатити суму грошового утримання за час вимушеного прогулу.

Відповідач 1 не погоджується з позовними вимогами позивача, в матеріалах справи наявні заперечення проти адміністративного позову, в яких відповідач 1 зазначає, що з матеріалів службового розслідування вбачається, що позивачем скоєно вчинок, що дискредитує звання рядового і начальницького складу. Так, ОСОБА_1 06.07.2014 року був затриманий працівниками територіального батальйону Національно гвардії України на блокпосту біля м. Добропілля при керуванні власним автомобілем у стані алкогольного сп'яніння. Після зупинки ОСОБА_1 приховував від військових своє прізвище, мету поїздки, намагався втекти. Лише після наполегливих вимог представників Нацгвардії України представився. На запитання, чому він керував транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння нічого пояснити не зміг. Про зазначені події ОСОБА_1 не доповів начальнику Олександрівського РВ особистим рапортом. Таким чином, службовим розслідуванням встановлено порушення позивачем п. 1 ст. 10 Закону України «Про міліцію», ст.ст. 7. 8 Дисциплінарного статуту, п.п. 1, 1.2. 2.2, 4.1 Правил поведінки та професійної етики осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджених наказом МВС України від 22.02.2012 року №155. У зв'язку із встановленням під час службової перевірки вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, допущених позивачем порушень Закону України «Про міліцію», Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, керівництвом і було прийнято рішення про звільнення останнього з органів внутрішніх справ за п.66 Положення. Крім того, зазначає, що звільнення позивача з органів внутрішніх справ за вчинення вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, є окремою підставою звільнення і не є видом дисциплінарного стягнення, передбаченого ст. 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року №3460-ІV. Таким чином, наказ про звільнення позивача з органів внутрішніх справ виданий з дотриманням вимог діючого законодавства, а тому вважає, що правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 відсутні. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідачем 2 до суду надано письмові пояснення, в яких останній зазначив, що спірний наказ від 18.07.2014 року №1361 до канцелярії райвідділу надійшов 29.07.2014 року, з даним наказом позивач був ознайомлений в телефонному режимі, оскільки ОСОБА_1 перебував на лікарняному. Грошовий розрахунок з позивачем Олександрівським РВ був проведений у повному обсязі на дату звільнення 23.07.2014 року. Таким чином, Олександрівський РВ при звільненні позивача та проведенні з ним розрахунку діяв цілком законно та відповідно до вимог наказів МВС України та ГУ МВС України в Донецькій області.

Позивачем та представником відповідача 2 до суду надано письмові заяви про здійснення розгляду справи в порядку письмового провадження.

Відповідач 1, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився. Відповідачем 1 до суду надавались клопотання про проведення судових засідань в режимі відеоконференції, які вмотивовані неможливістю прибуття представника внаслідок обмеження фінансування та складності пересування в регіоні з приводу проведення антитерористичної операції. Проте ухвалами Донецького окружного адміністративного суду в задоволенні зазначених клопотань відмовлено, у зв'язку з технічною неможливістю (відсутністю необхідного обладнання тощо) проведення таких судових засідань.

Таким чином, керуючись ч.6 ст.128 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановлено наступне.

ОСОБА_1 проходив службу у Олександрівському РВ ГУ МВС України в Донецькій області, останнє за період проходження служби присвоєне ОСОБА_1 спеціальне звання - підполковник міліції.

Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області від 18.07.2014 року №1361 ««Про порушення службової дисципліни першим заступником начальника райвідділу - начальником СВ Олександрівського РВ ГУМВС в області підполковником міліції ОСОБА_1 та його покарання» особисту недисциплінованість, грубі порушення вимог п. 1 ст. 10 Закону України «Про міліцію», ст.ст. 7. 8 Дисциплінарного статуту, п.п. 1, 1.2. 2.2, 4.1 Правил поведінки та професійної етики осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджених наказом МВС України від 22.02.2012 року №155, що призвело до скоєння вчинку, який підриває авторитет міліції і несумісний з перебуванням в органах внутрішніх справ, викликав суспільний резонанс та порушив моральний облік міліції України, першого заступника начальника райвідділу - начальника слідчого відділу Олександрівського РВ ГУМВС України в області підполковника міліції ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ.

Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області від 23 липня 2014 року №281о/с відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ підполковника міліції ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ за п.66 (за дискредитацію звання рядового і начальницького складу). Також даним наказом підполковнику міліції ОСОБА_1 обчислено вислугу років - 16 років 11 місяців 13 днів. Даний наказ прийнято на підставі наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області від 18.07.2014 року №1361.

Щодо строку звернення позивача до суду з даним позовом суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. При цьому у відповідності до ч. 2 ст. 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Адміністративний позов, відповідно до ст. 99 КАС України, може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 3 зазначеної статті передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

З матеріалів справи вбачається, що позивач на момент звернення до суду не був ознайомлений зі спірними в даній справі наказами. Копії зазначених наказів отримані позивачем у зв'язку із зверненням останнього до адвокату на відповідний адвокатський запит до Олександрівського РВ від 23.12.2014 року за №20/19. Належних доказів щодо дати ознайомлення позивача зі спірними наказами ані в матеріалах справи, ані в документах, наданих відповідачами до суду, не міститься.

З огляду на викладене, позивачем не пропущено встановлений КАС України місячний строк звернення до адміністративного суду.

Згідно статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Керуючись статтею 21 Закону України «Про міліцію» працівник міліції має право оскаржити до суду прийняті щодо нього рішення службових осіб органів внутрішніх справ, якщо вважає, що вони ущемляють його гідність і особисті права.

Позивач не погоджується із вказаними наказами відповідача та вважає, що відповідачем порушуються його права, свободи та інтереси, у зв'язку з чим звернувся до суду із даним позовом.

Предметом доказування в цій справі є правомірність застосування до позивача п.66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ щодо звільнення його з органів внутрішніх справ за вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, та винесення спірних наказів.

Правовідносини, пов'язані з проходженням та звільненням з посад публічної служби ОВС, регулюються законодавством у сфері проходження служби, а саме Законом України «Про міліцію», Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (зі змінами та доповненнями), Дисциплінарним Статутом органів внутрішніх справ, затвердженим Законом України від 22 лютого 2006 року №3460-IV (зі змінами та доповненнями), Правилами поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджених наказом МВС України від 22.02.2012 року №155.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії є вимогами для суб'єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про міліцію» міліція в Україні - державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров'я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

Відповідно до статті 18 названого Закону порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

На реалізацію наведеної бланкетної норми постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 затверджено Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Відповідно до пункту 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року №114, особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ.

Відповідно до частини 1 статті 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни (стаття 2 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України).

Відповідно до статті 5 вказаного Статуту за вчинення дисциплінарного проступку особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим статутом, статтею 7 якого передбачені обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України щодо дотримання службової дисципліни.

Статтею 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України визначено види дисциплінарних стягнень, які накладаються на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни. Серед них є і звільнення з органів внутрішніх справ.

Статтею 14 цього ж Статуту визначений порядок накладення таких дисциплінарних стягнень, а статтями 16 та 18 - строк їх накладення та виконання відповідно.

За змістом пункту 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ. При цьому звільнення проводиться з урахуванням вимог пункту 62 цього Положення, тобто у запас Збройних Сил України або у відставку.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що працівники міліції мають спеціальний правовий статус відповідно до якого вимоги морального змісту віднесені до службово-трудових обов'язків працівників ОВС; приймаючи присягу працівника ОВС України позивач склав клятву «всіляко сприяти зміцненню авторитету органів внутрішніх справ», тому, з огляду на зазначене, суд погоджується з доводами відповідача, що звільнення за статтею 66 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ не є дисциплінарним стягненням.

Аналізуючи доводи відповідача 1 щодо правомірності наказів ГУМВС України в Донецькій області від 18.07.2014 року №1361 та від 23.07.2014 року №281о/с, суд вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Підставою для прийняття названих наказів стало встановлення під час проведення службової перевірки обставин скоєння позивачем вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу.

Так, з наданого відповідачем 1 до суду висновку службового розслідування за фактом нетактовної поведінки, порушення моральних норм та службової дисципліни вбачається, що 10.07.2014 року під час моніторингу мережі Інтернет було виявлено відеозапис під назвою «Олександрівська міліція», переглядом якого встановлено факт нетактовної поведінки, порушення моральних норм та службової дисципліни першим заступником начальника Олександрівського РВ підполковником міліції ОСОБА_1 Службовим розслідуванням встановлено, що 06.07.2014 року ОСОБА_1 був затриманий працівниками територіального батальйону Національно гвардії України на блокпосту біля м. Добропілля Донецької області при керуванні ним власним автомобілем у стані алкогольного сп'яніння. Після зупинки ОСОБА_1 приховував від військових своє прізвище, мету поїздки, намагався втекти. Лише після наполегливих вимог представників Нацгвардії України представився. На запитання, чому він керував транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння нічого пояснити не зміг. Опитаний в ході проведення службового розслідування ОСОБА_1 про зазначені обставини нічого пояснити не зміг. Про зазначені події ОСОБА_1 не доповів рапортом начальнику Олександрівського РВ. Таким чином, причинами такої поведінки ОСОБА_1 є його особиста недисциплінованість, грубі порушення вимог п. 1 ст. 10 Закону України «Про міліцію», ст.ст. 7. 8 Дисциплінарного статуту, п.п. 1, 1.2. 2.2, 4.1 Правил поведінки та професійної етики осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджених наказом МВС України від 22.02.2012 року №155, що призвели до скоєння вчинку, який підриває авторитет міліції і несумісний з перебуванням в органах внутрішніх справ, викликав суспільний резонанс та порушив моральний облік міліції України.

Проте, суд зазначає, що, доказів в розумінні приписів Кодексу адміністративного судочинства України, на підтвердження вищезазначених обставин під час розгляду справи відповідачем 1 до суду не надано.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу відповідача 1 на те, що інформація, отримана ним стосовно ОСОБА_1 з мережі Інтернет (відеозапис), не може бути використана в адміністративній справі як належний доказ вчинення ним протиправних дій.

Згідно із частиною першою статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Фактично, ні у висновку службового розслідування, ні в інших матеріалах справи не міститься посилань на конкретні докази, якими підтверджується вчинення ОСОБА_1 дискредитуючого вчинку, тоді як наданими позивачем до суду постановою Олександрівського районного суду Донецької області від 16.12.2014 року про закриття провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 про вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та актом медичного огляду №580 від 06.07.2014 року, виданим Обласним наркологічним диспансером м. Донецька, спростовуються доводи відповідача про існування вищезазначених обставин.

Частиною 4 ст. 72 КАС України передбачено, що вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Крім того, відповідач в спірному наказі від 18.07.2015 року №1361 посилається на ігнорування позивачем вимог керівництва області щодо забезпечення планування роботи підпорядкованого слідчого підрозділу та невиконання у квітні-червні 2014 року перспективи направлення до суду кримінальних проваджень з обвинувальними актами. Також відповідач 1 зазначає про те, що ОСОБА_1 не закінчено жодного кримінального провадження у сфері економіки, письмові вказівки щодо проведення НС(Р)Д по нерозкритих тяжких та особливо тяжких злочинах не надаються. Проте, у резолютивній частині даного наказу відповідач 1 вказує лише на нібито скоєння ОСОБА_1 вчинку, який підриває авторитет міліції і є несумісним з перебуванням в ОВС, але не на порушення ним службової дисципліни при невиконанні своїх службових обов'язків .

Крім того, жодних належних та допустимих доказів в підтвердження вищезазначених обставин (неналежне виконання позивачем функціональних обов'язків) відповідачем до суду не надано.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про недоведеність відповідачем 1 скоєння позивачем вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, що є підставою для визнання оскаржуваних наказів ГУМВС України в Донецькій області №1361 від 18.07.2014 року та №281 о/с від 23.07.2014 року протиправними та їх скасування в частині звільнення позивача.

Таким чином, позовні вимоги позивача в зазначеній частині підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивача звільнено з органів внутрішніх справ з 23 липня 2014 року.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ визначені в Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженій наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31 грудня 2007 року № 499, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12 березня 2008 року за № 205/14896.

Пунктом 1.3. названої Інструкції встановлено, що грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ визначається залежно від посади, спеціального звання, наукового ступеня і вченого звання, тривалості та умов служби.

Підставою для виплати грошового забезпечення є наказ начальника органу внутрішніх справ про призначення на штатну посаду, яка входить у його номенклатуру, наказ ректора вищого навчального закладу про зарахування на навчання або наказ про зарахування в розпорядження відповідного органу та встановлення конкретного розміру окладів, надбавок, доплат тощо (пункт 1.5. Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ).

Відповідно до пункту 1.18. Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ при прийнятті на службу до органів внутрішніх справ грошове забезпечення особам рядового і начальницького складу нараховується з дня призначення на посаду. У разі звільнення зі служби грошове забезпечення особі рядового чи начальницького складу виплачується до дня виключення зі списків особового складу включно.

Відповідно до пункту 2.2.5. Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у разі звільнення зі служби виплата посадового окладу за займаною посадою припиняється з дня, наступного за днем виключення особи рядового чи начальницького складу зі списків особового складу органу, підрозділу, закладу чи установи органів внутрішніх справ.

Таким чином, враховуючи встановлену в даному провадженні протиправність звільнення позивача із займаної посади, вимога про стягнення на його користь грошового забезпечення за час вимушеного прогулу по день поновлення на посаді підлягає задоволенню.

Щодо розміру грошового зобов'язання, що підлягає стягненню на користь позивача, суд керується приписами постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» (в редакції чинній на момент розгляду справи), відповідно до якої середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

В матеріалах справи міститься довідка про доходи позивача, видана Олександрівським РВ ГУМВС в Донецькій області, відповідно до якої грошове забезпечення за червень - липень 2014 року складає 11 608,18 грн. (червень 2014 року - 5 803,81 грн., липень 2014 року - 5 804,37 грн.).

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 04 вересня 2013 року № 9884/0/14-13/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2014 рік» кількість робочих днів у червні 2014 року складала - 19 днів, у липні 2014 року - 23 дні.

Враховуючи вищевикладені відомості, розмір середньоденного грошового забезпечення позивача складає 276,39 грн. (11 608,18 грн./42 (сумарна кількість робочих днів у червні-липні 2014 року).

Відповідно до листів Міністерства соціальної політики України від 04 вересня 2013 року № 9884/0/14-13/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2014 рік» та від 09 вересня 2014 року № 10196/0/14-14/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік» тривалість вимушеного прогулу позивача складає 195 робочих днів (по 29.04.2015), відповідно розмір грошове забезпечення за час вимушеного прогулу складає 53 896,05 грн. (розмір середньоденного грошового забезпечення позивача складає 276,39 грн. * кількість робочих днів вимушеного прогулу 195 = 53 896,05 грн.) та підлягає стягненню з Олександрівського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області.

Згідно з частиною 1 статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України, негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць (пункт 2); поновлення на посаді у відносинах публічної служби (пункт 3).

Таким чином, постанова суду в частині поновлення позивача на посаді та виплати позивачу грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за один місяць підлягають негайному виконанню.

Згідно з частин 1 та 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачами по справі не доведено правомірність оскаржуваних наказів.

Перевіривши оскаржувані позивачем накази про звільнення на дотримання вимог вищезазначених нормативних актів, суд вважає їх неправомірними, а адміністративний позов таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 94 КАСУ судові витрати не підлягають стягненню.

Керуючись, ст.ст. 2, 8-11, 17, 69-71, 86, 94, 158-163, 185-186, 254, КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Олександрівського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про визнання протиправними та скасування наказів №1361 від 18.07.2014 року та №281 о/с від 23.07.2014 року, поновлення на посаді та зобов'язання нарахувати і виплатити суму грошового утримання за час вимушеного прогулу - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області від 18 липня 2014 року №1361 про звільнення з органів внутрішніх справ першого заступника начальника райвідділу - начальника слідчого відділення Олександрівського РВ ГУ МВС України в Донецькій області підполковника міліції ОСОБА_1.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області від 23 липня 2014 року №281о/с про звільнення з органів внутрішніх справ на підставі п.66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (за дискредитацію звання рядового і начальницького складу) першого заступника начальника райвідділу - начальника слідчого відділення Олександрівського РВ ГУ МВС України в Донецькій області підполковника міліції ОСОБА_1.

Поновити ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника райвідділу - начальника слідчого відділення Олександрівського РВ ГУ МВС України в Донецькій області з 24 липня 2014 року.

Стягнути з Олександрівського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу (з 24 липня 2014 року по 29 квітня 2015 року) у розмірі 53 896 (п'ятдесят три тисячі вісімсот дев'яносто шість) грн. 05 коп.

Відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України постанову в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника райвідділу - начальника слідчого відділення Олександрівського РВ ГУ МВС України в Донецькій області та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за один місяць допустити до негайного виконання.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення постанови апеляційної скарги. У разі застосування судом частини третьої ст.160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У випадку подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Бабаш Г.П.