Справа № 826/1407/15
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2015-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 травня 2015 року № 826/1407/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Огурцова О.П., суддів: Арсірія Р.О., Погрібніченко І.М., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Корпоративний консалтинг"
доДержавної виконавчої служби України
провизнання протиправною та скасування постанови ВП № 45270981 від 30.12.2014.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Корпоративний консалтинг" звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної виконавчої служби України Відділу примусового виконання рішень про визнання протиправною та скасування постанови ВП № 45270981 від 30.12.2014.

Ухвалами Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.01.2015 та від 10.02.2015 позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. У встановлений судом строк Товариство з обмеженою відповідальністю "Корпоративний консалтинг" усунуло недоліки позовної заяви та визначило, що відповідачем по справі має виступати Державна виконавча служба України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що законодавство не передбачає жодної норми щодо можливості звернення стягнення на частку у статутному капіталі товариства з обмеженої відповідальності, як і не передбачає визначеного порядку такого добровільного та/або примусового виконання, з огляду на що боржник не ухилявся від добровільного виконання рішення суду, а не мав можливості самостійно виконати рішення суду у добровільному порядку. Також позивач посилався на те, що державний виконавець не здійснив і не розпочинав жодних заходів примусового виконання в рамках виконавчого провадження № 45270981.

У судовому засіданні 19.03.2015 представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, через канцелярію суду подав клопотання, в якому просив розглядати справу без його участі в порядку письмового провадження та відмовити у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі. До зазначено клопотання відповідачем було додано копію матеріалів виконавчого провадження № 45270981.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України суд, ухвалив продовжити розгляд справи у письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача , суд, -

В С Т А Н О В И В:

27.11.2013 Господарським судом Житомирської області видано наказ №906/805/13 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Корпоративний консалтінг» на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» 8 280 201,31 Євро заборгованості за договором про надання кредиту № СR 07-443/29-1 від 11.09.2007, що еквівалентно 87 421 985,17 грн., в межах частки ТОВ «Корпоративний консалтінг» у статутному капіталі ТОВ «Елім-Партнер», що складає 100% і становить 3 682 400,00 грн., яка є предметом застави за договором застави №РL 07-519/29-1 від 11.09.2007, укладеному між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ТОВ «Корпоративний консалтінг», шляхом звернення стягнення на вказану частку, що є предметом застави.

03.11.2014 відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України відкрито виконавче провадження ВП № 45270981 з виконання наказу № 906/805/13 від 27.11.2013 Господарського суду Житомирської області, а також зобов'язано боржника самостійно виконати у семиденний строк з моменту винесення (отримання) постанови.

30.12.2014 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 45270981 та направлено на адресу позивача копію постанови 31.12.2014.

30.12.2014 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України винесено постанову про стягнення виконавчого збору з боржника (ТОВ «Корпоративний консалтінг») в розмірі 8742198,52 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Корпоративний консалтінг" не погоджуючись з постановою про стягнення з боржника виконавчого збору та вважаючи її незаконною та такою, що підлягає скасуванню звернулось з відповідним позовом до суду.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з частиною другою статті 25 зазначеного Закону державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Частиною першою статті 28 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Отже, у випадку невиконання боржником рішення майнового характеру у встановлений державним виконавцем строк, який не має перевищувати семи днів з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Таким чином, виконавчий збір - це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його добровільного виконання.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 05.02.2013 у справі № К/9991/39768/12 та ухвалі Київського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2013 у справі № 826/1923/13-а.

Постановою Верховного Суду України від 28.01.2015 у справі № 3-217гс14 встановлено наступне: "Сплив строку, наданого для добровiльного виконання рiшення суду, сам по собi не є тiєю достатньою пiдставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збiр стягується на пiдставi постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рiшення добровiльно не виконано, а державним виконавцем вчинено дiї, спрямованi на примусове виконання, якi в цьому випадку не вчинялися.".

Частиною першою статті 2442 висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Відповідно до частини першої статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Частинами першою та другою статті 57 зазначеного Закону встановлено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Таким чином арешт майна є дією спрямованою на звернення стягнення на майно боржника, а отже накладення арешту на майно божникам та постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження є діями державного виконавця спрямованою на примусове виконання рішення суду.

Відповідно до копії матеріалів виконавчого провадження № 45270981, наявної в матеріалах справи, постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 45270981, якою було відкрито виконавче провадження з примусового виконання наказу № 906/805/13 виданого Господарським судом Житомирської області, якою позивачу було встановлено семиденний строк з моменту винесення (отримання) постанови для добровільного виконання рішення суду, була отримана позивачем 10.11.2014.

Факт того, що рішення за яким було відкрито виконавче провадження №45270981станом на 30.12.2014 позивачем виконано не було сторонами не заперечується.

Доказів на підтвердження факту подання відповідачу станом на 30.12.2014 заяв про відкладення провадження виконавчих дій чи про відстрочення/розстрочення виконання рішення позивачем суду надано не було.

Також в матеріалах виконавчого провадження ВП № 45270981 наявна постанова по арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на частку позивача у статутному капіталі ТОВ "Елім-Партнер", що складає 3682400,00 грн., що належить позивачу, у межах суми звернення стягнення в розмірі 87421985,17 грн.

З огляду викладене, а також враховуючи те, що позивачем рішення за яким було відкрито виконавче провадження №45270981 у встановлений державним виконавцем строк виконано не було, а також, те, що державним виконавцем в рамках зазначеного виконавчого провадження було вчинено дії спрямовані на примусове виконання рішення за яким відкрито виконавче провадження, суд дійшов висновку про наявність у відповідача правових підстав для стягнення з позивача виконавчого збору та винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого бору ВП № 45270981 від 30.12.2014.

Керуючись вимогами статей 69-71, 94, 160-165, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову - відмовити повністю.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя О.П. Огурцов

Судді Р.О. Арсірій

І.М. Погрібніченко