Справа № 804/3087/15
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2015-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 квітня 2015 р. Справа № 804/3087/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Єфанової О.В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Приватної багатогалузевої фірми "Експрес" до Відділу державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції м.Херсон про визнання протиправним та скасування рішення, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду України надійшов адміністративний позов Приватної багатогалузевої фірми «Експрес» до Відділу державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції м.Херсон в якому просить:
постанову старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції м. Херсон Поліщука Д. О., «про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документу» ВП № 45969136 від 13 січня 2015 року, визнати протиправною та скасувати;
зобов'язати Відділ державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції м. Херсон відкрити виконавче провадження за виконавчим листом № 804/9918/14 виданий Дніпропетровським окружним адміністративним судом 22.10.2014р. та приступити до його примусового виконання.
Відповідач надав заперечення в яких зазначив, що при винесенні оскаржуваної постанови ним не було порушено норм Закону України "Про виконавче провадження", державним виконавцем вчинені дії у відповідності до вимог чинного законодавства України у зв'язку з чим вважає, що позовні вимоги позивача не можуть бути задоволені та просить в їх задоволенні відмовити.
Сторони в судове засідання не з'явилися, просили розглянути справу без участі представників.
Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Таким чином, суд ухвалив розглянути справу без участі сторін відповідно до положень ст.128 КАС України в письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 2 вересня 2014 року у справі № 804/9918/14 за позовом Приватної багатогалузевої фірми «Експрес» до першого заступника начальникам Інспекції ДАБК у Херсонській області Тумашова Д. Б., про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, винесено постанову, якою позовні вимоги задоволені.
Дана постанова набрала законної сили 02.10.2014р.
З метою забезпечення примусового виконання вищевказаного рішення суду, підприємство звернулося з відповідною заявою до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Херсонській області.
07 лютого 2015 року підприємством отримано супровідний лист Суворовського районного управління юстиції у м. Херсон, за № 758 від 13.01.2015 року разом з постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції м. Херсон Поліщука Д.О. «про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документу» ВП № 45969136 від 13 січня _2015 року, яка мотивована тим, що:
«у виконавчому документі боржником зазначено фізичну особу, а код юридичної особи. Також відсутнє повне найменування фізичної особи яку зобов'язано вчинити певні дії, що унеможливлює її ідентифікацію.»
Згідно з частиною 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).
Основною функцією державної виконавчої служби є задоволення вимог виконавчого документа, забезпечення дотримання при цьому прав та законних інтересів громадян та юридичних осіб, сприяння їм у реалізації своїх процесуальних прав.
У відповідності до ч.1 ст.6 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.
Згідно до ч.1 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.
Згідно з ч.2 цієї ж статті відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою, серед інших, виконавчі листи, що видаються судами.
У виконавчому документі зазначаються, у т.ч. повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо (п.3 ч.1 ст.18 Закону).
Відповідно до абз.4 п.3.6 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25 грудня 2008 року № 2274/5, державний виконавець після одержання документів про відкриття виконавчого провадження у встановлений Законом України "Про виконавче провадження" строк приймає рішення щодо відкриття виконавчого провадження чи відмови у його відкритті.
У відповідності до частини 1 статті 19 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.
У відповідності до частини 1 статті 25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.
Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження, зокрема, у разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону.
Відповідно до пункту 3.3 Інструкції №512/5 виконавчий документ повинен відповідати вимогам до виконавчого документа, зазначеним у статті 18 Закону. При перевірці відповідності виконавчого документа вимогам пункту 3 частини першої статті 18 Закону державний виконавець враховує таке:
а) повне найменування для юридичних осіб повинно містити інформацію про організаційно-правову форму такої особи відповідно до вимог чинного законодавства;
б) ім'я фізичної особи (яка є громадянином України) складається з її прізвища, власного імені та по батькові (частина перша статті 28 Цивільного кодексу України). Відповідно до частини третьої статті 12 Закону України "Про національні меншини в Україні" громадяни, в національній традиції яких немає звичаю зафіксовувати по батькові, мають право записувати в паспорті лише ім'я та прізвище, а у свідоцтві про народження - імена батька та матері;
в) відсутність коду за Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України стягувача та боржника (для юридичних осіб) допускається, якщо законодавством країни, на території якої зареєстровано юридичну особу, не передбачено присвоєння юридичній особі такого коду;
г) для фізичних осіб реєстраційний номер облікової картки платника податків не зазначається у виконавчому документі, якщо особа є іноземцем та законодавством країни, на території якої проживає фізична особа, встановлено інші форми обліку або якщо особа відмовилась його мати через свої релігійні переконання, про що є відповідна відмітка у паспорті особи.
ґ) реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія і номер паспорта можуть не зазначатися в постановах у справах про адміністративні правопорушення, які виносяться на місці вчинення правопорушення або без участі особи.
Так, слід зазначити, що Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що ст. 5 Конвенції поширює свою дію на всі стадії судового розгляду - як на доступ до органів правосуддя, так і на виконання судового рішення. Було б неприйнятним, якби ст. 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонами у спорі, а саме справедливий, публічний і швидкий розгляд - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити зазначену норму як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. У справі "Шматько проти України" суд наголосив, що право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалось на користь однієї із сторін.
При цьому необхідно враховувати, що у статті 16 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" прямо закріплюється, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі також - "Конвенція") та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Так, суд зазначає, що у виконавчому листі Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.10.2014 №804/9918/14 зазначено всі необхідні реквізити.
Отже, оскільки виконавчий лист Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.10.2014 №804/9918/14 відповідає вимогам Закону України "Про виконавче провадження" та Інструкції №512/5, то у державного виконавця не було підстав для винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження.
Суд критично оцінює викладені в запереченні відповідача доводи, що невідповідність виконавчого листа в частині зазначення ідентифікаційного номеру особи, яку зобов'язано судовим рішенням виконати певні дії, унеможливлює виконання рішення відповідно до ст..75 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з тим, що на момент виконання рішення вказана особа, зокрема, може не працювати в державній установі, оскільки дані обставини є підставою для звернення в порядку ч.5 ст.8 Закону України "Про виконавче провадження" та ст..264 Кодексу адміністративного судочинства України про заміну сторони її правонаступником.
Відповідно до ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції м. Херсон Поліщука Д. О., «про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документу» ВП № 45969136 від 13 січня 2015 року.
Зобов'язати Відділ державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції м. Херсон відкрити виконавче провадження за виконавчим листом №804/9918/14 виданий Дніпропетровським окружним адміністративним судом 22.10.2014р.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна, скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Єфанова