Справа № 162/1524/14,2а/162/13/15
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2015-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2015 року Справа № 876/3405/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Затолочного В.С.,

суддів Каралюса В.М., Матковської ЗМ.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Любешівському Волинської області на постанову Любешівського районного суду Волинської області від 27 січня 2015 року в справі №162/1524/14-а за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Любешівському Волинської області про визнання дій відповідача протиправними і зобов'язання провести перерахунок та виплату пенсії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1.) звернулася до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України у Любешівському районі Волинської області (далі - відповідач, УПФУ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання провести перерахунок додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю.

Постановою Любешівського районного суду Волинської області від 27.01.2015 року позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність УПФУ щодо ненарахування та невиплати на користь ОСОБА_1 пенсії в розмірах, передбачених ст.ст. 39, 50 від 28.02.1991 року № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 796-ХІІ). Зобов'язано УПФУ здійснити перерахунок на корись ОСОБА_1 як непрацюючому пенсіонеру, яка проживає у зоні гарантованого добровільного відселення, інваліду ІІІ групи, захворювання якого пов'язане з наслідками Чорнобильської катастрофи, та як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, підвищення до пенсії у розмірі двох мінімальних заробітних плат, додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком на підставі положень ст.ст. 39, 50, Закону № 796-ХІІ, виходячи з визначеного частиною 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімального розміру пенсії за віком, з 02 червня 2014 року по 02 серпня 2014 року з урахуванням проведених виплат.

Постанову суду першої інстанції оскаржив відповідач, подавши на неї апеляційну скаргу.

Управління ПФУ зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що виплата належних Позивачу сум здійснювалася у 2014 році відповідно до чинного законодавства. Тому Відповідач просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Справа розглядалася в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, на основі наявних у справі доказів, колегія суддів приходить до переконання, що подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 віднесена до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Позивачу встановлена третя група інвалідності у зв'язку із захворюванням, пов'язаним з наслідками Чорнобильської катастрофи.

ОСОБА_1 знаходиться на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Любешівському районі як одержувач пенсії по інвалідності внаслідок загального захворювання інвалідам ІІІ групи, пов'язаного з Чорнобильською катастрофою.

Позивачка постійно проживає в с. Проходи Любешівського району Волинської області та є непрацюючим пенсіонером.

Вказаний населений пункт, відповідно до Переліку населених пунктів віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №106 від 23 липня 1991 року, розпорядженням Кабінету Міністрів України №17 від 12 січня 1993 року, віднесено до зон гарантованого добровільного відселення..

Вірно встановивши обставини справи, суд першої інстанції правильно застосував до правовідносин між сторонами відповідні їм норми матеріального права.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 39 Закону № 796-ХІІ пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають у зоні гарантованого добровільного відселення підвищуються у розмірі двох мінімальних заробітних плат.

Статтею 50 Закону № 796-ХІІ визначено, що особам, віднесених до категорії 1 призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірах: інвалідам ІІІ групи - 50% мінімальної пенсії за віком.

Законом України «Про Державний бюджет на 2014 рік» від 16 січня 2014 року №719-VII, що набрав чинності з 1 січня 2014 року, не передбачено жодної норми, яка б обмежувала у 2014 році пряме застосування Закону № 796-ХІІ.

Такі обмеження передбачені Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» Законом України № 1622-VII від 31.07.2014 року «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік», який набрав чинності з 03.08.2014 року, відповідно до п. 67 Прикінцевих положень якого норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону № 796-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач зобов'язаний нарахувати та виплатити позивачу підвищення до пенсії, державну та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до ст.ст. 39, 50, 54 Закону № 796-ХІІ, виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком, відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 02 червня 2014 року по 02 серпня 2014 року, виходячи із строків звернення до адміністративного суду, так як позивач звернувся до адміністративного суду за захистом прав 14 листопада 2014 року, з урахуванням проведених виплат.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до переконання про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, оскаржувана постанова суду першої інстанції відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Таким чином колегія суддів вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні, а тому погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову.

Керуючись ст. 160, ст.ст. 183-2, 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Любешівському Волинської області - залишити без задоволення.

Постанову Любешівського районного суду Волинської області від 27 січня 2015 року в справі №162/1524/14-а - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В.С. Затолочний

Судді В.М. Каралюс

З.М. Матковська