Справа № 372/1787/15-а
Суддя: Мора О. М.
Дата ухвалення: 2015-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 372/1787/15-а
провадження 2-а-50/15
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 травня 2015 року Суддя Обухівського районного суду Київської області Мора О.М., розглянувши у скороченому провадженні справу за адміністративним позовомОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в місті Обухові та Обухівському районі Київської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом посилаючись на те, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в місті Обухові та Обухівському районі Київської області поновити ОСОБА_1 раніше призначену пенсію з 14 жовтня 2013 року. 14 березня 2015 року представник позивача звернувся до відповідача з заявою про проведення перерахунку та індексації поновленої позивачу пенсії. Листом № 30/П-04 від 31 березня 2015 року Управління Пенсійного фонду України в місті Обухові та Обухівському районі Київської області в перерахунку та індексації пенсії ОСОБА_1 було відмовлено. В листі відповідач посилався на те, що на час припинення виплати пенсії позивачу, її розмір визначався за нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення» і складав 45 гривень 42 копійки, а отже постанова суду про поновлення виплати пенсії ним виконана в межах покладених на управління зобов'язань. На підставі вище викладеного, представник позивача просив суд визнати неправомірною бездіяльність Управління пенсійного фонду України в місті Обухові та Обухівському районі Київської області щодо поновлення раніше призначеної пенсії у сумі, яка нижче рівня прожиткового мінімуму на час поновлення та зобов'язати Управління пенсійного фонду України в місті Обухові та Обухівському районі Київської області перерахувати і виплачувати раніше призначену пенсію позивачу з урахуванням всіх перерахунків та індексації відповідно до ст. 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Ухвалою судді від 27 квітня 2015 року було відкрите скорочене провадження по справі. Відповідач надіслав заперечення проти позову, відповідно до яких позивачу було поновлено виплату пенсії з 14 жовтня 2013 року.

Розгляд справи проведено у порядку скороченого провадження у відповідності зі ст. 183-2 КАС України без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Суддя за результатами розгляду справи в порядку скороченого провадження, оцінивши обставини справи, вважає їх достатніми для прийняття рішення.

Згідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 виїхала до Сполучених Штатів Америки на постійне місце проживання, в зв'язку з чим їй було припинено виплату пенсії за віком, яку вона отримувала.

На виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2014 року управлінням Пенсійного фонду України в місті Обухові та Обухівському районі Київської області було поновлено виплату пенсії ОСОБА_1, яка постійно проживає за межами України - в державі Сполучені Штати Америки з 14 жовтня 2013 року в розмірі 45,42 грн., що одержувала позивачка перед виїздом за кордон, обчислену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Представник позивача в позовній заяві посилається на те, що після відновлення виплати пенсії, позивачці не було здійснено відповідний перерахунок, що передбачено ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідачем через канцелярію суду були подані заперечення, в яких він посилається на те, що здійснити перерахунок пенсії позивачу за нормами ст. 42 Закону №1058-VІ на даний час не має законних підстав, так як її дію зупинено відповідно до Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» № 1166-VІІ від 27.03.2014 року.

З висновком відповідача суд не погоджується, зважаючи на наступне.

Так, стосовно громадян, які виїхали на постійне місце проживання за кордон визначено особливий порядок виплати пенсій, який викладено у статтях 49, 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 року № 25-рп/2009 було визнано такими, що не відповідають Конституції України положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІV щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення і якщо згода на обов'язковість такого міжнародного договору не надана Верховною Радою України.

При цьому в зазначеному рішенні звернуто увагу Верховної Ради України на необхідність приведення у відповідність до Конституції України положень інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору.

Також в ст. 24 Конституції України зазначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

У відповідності з ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишити будь-яку країну, включаючи свою власну.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбаченихКонституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Щодо місця проживання (реєстрації) на території України, то в п.3.3. Рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 року зазначено, що виходячи з правової, соціальної природи пенсії право громадянина на призначення йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні, держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбаченихКонституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Отже, кожний громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання зі збереженням усіх конституційних прав.Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні діє принци верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституції України (стаття 19 ч.1 Конституції України).

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Тобто право на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.

Статтею 24 Конституції України передбачено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Статтею 64 Конституції України встановлено вичерпний перелік випадків, при яких допускається обмеження прав і свобод людини а саме: в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватись окремі обмеження прав і свобод людини із зазначеннями строку дії цих обмежень та визначено ряд прав і свобод, які не можуть бути обмежені за жодних обставин.

Виходячи зі змісту ст. 22 та ст. 64 Конституції України право громадян на соціальний захист, інші соціально-економічні права можуть бути обмежені у тому числі зупиненням дії законів (їх окремих положень) лише в умовах воєнного або надзвичайного стану на певний строк.

Стаття 1 Протоколу №12 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачає аналогічні положення недопущення дискримінації гарантованих законом прав, а саме здійснення будь-якого передбаченого законом права забезпечується без дискримінації за будь-якою ознакою, наприклад за ознакою статті, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національної меншини, майнового стану, народження або іншою ознакою.

У ч.3 ст.22 Конституції України проголошено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» загальнообов'язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами: рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов'язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до ч.1 ст. 28 Закону України №1058 ХIV від 09.07.2003 року "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування"(далі Закон №1058) мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Частиною 2 ст. 28 Закону України №1058 передбачено, що за кожний повний рік страхового стажу понад 35 років чоловікам і 30 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1 відсоток розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, але не більш як на 1 відсоток мінімального розміру пенсії за віком, зазначеного в абзаці першому цієї частини.

Розмір пенсії за віком, обчислений за раніше діючим законодавством, підвищується з дня набрання чинності цим Законом до дня її призначення в порядку, передбаченому частинами першою та другою статті 42 цього Закону (пункт 3 частини 2 статті 27 Закону України №1058).

Згідно до ч.3 статті 42 Закону №1058, у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, обчислений відповідно до статті 28 цього Закону (крім пенсіонерів, які працюють (провадять діяльність, пов'язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування). Перерахунок пенсії проводиться з дня встановленого прожиткового мінімуму.

Стаття 43 Закону №1058 передбачає, що перерахунок пенсій за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку у пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» перерахунок пенсій за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Відповідно до ст.8 ч.1 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду.

Згідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суд вважає, що відповідач не довів правомірності своїх дій.

Таким чином посилання відповідача на відсутність законодавчо визначеного порядку поновлення пенсій особам, які вибули на постійне місце проживання за кордон, є необґрунтованими та суперечать фактичним обставинам справи, так як на підставі рішення суду, яке набрало законної сили пенсія ОСОБА_1 була поновлена, і вона повинна перераховуватись відповідно до діючого законодавства так само, як і іншим громадянам України. В даному випадку з боку відповідача вбачається явна дискримінація позивача за місцем його проживання, а її права значно порушені в порівнянні з іншими громадянами України, які отримують пенсію за віком. Враховуючи вище викладене суд приходить до висновку що позов підлягає задоволенню.

Керуючись вимогами ст. 22, 24, 46 Конституції України, Законом України «Про пенсійне забезпечення», Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», рішенням Конституційно Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 року, ст. 2 Протоколу № 4, ст. 1 Протоколу 12 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, ст.ст. 6, 8-11, 70, 71, 72, 86, 87, 98, 158-163, 167, 183-2 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в місті Обухові та Обухівському районі Київської області про визнання неправомірною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в місті Обухові та Обухівському районі Київської області щодо неправомірного поновлення виплати раніше призначеної пенсії ОСОБА_1, в розмірі 45 гривень 42 копійки, що нижчий рівня прожиткового мінімуму, виплата якої поновлена з 14 жовтня 2013 року.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в місті Обухові та Обухівському районі Київської області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1, починаючи з 14 жовтня 2013 року, в розмірі, передбаченому Законом України №1058 ХIV від 09.07.2003 року «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із змінами та доповненнями на момент нарахування та виплати пенсії з урахуванням матеріалів пенсійної справи та враховуючи виплачені суми.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 73 грн. 08 коп. в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.

Постанова за результатами скороченого провадження може бути оскаржена сторонами протягом десяти днів з дня отримання копії постанови шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного адміністративного суду через суд Обухівський районний суд Київської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова суду, прийнята у порядку скороченого провадження, підлягає негайному виконанню.

СуддяМора О. М.