Справа № 804/1211/15
Суддя: Жукова Євгенія Олексіївна
Дата ухвалення: 2015-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 лютого 2015 р. Справа № 804/1211/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЖукової Є.О.
при секретаріРиженко О.В.
представника позивача представника відповідача Руднєвої І.В. Чохелі Т.Р.
Позовні вимоги обґрунтовано наступним.
В акті перевірки від 02.12.2014 року № 3440/2204/25513947 контролюючим органом зроблено висновки про порушення п.198.1, п.198.2, п.198.6. ст.198 ПК України від 2 грудня 2010 року №2755-VI, в результаті чого занижено податок на додану вартість в розмірі 137 144,00 грн., а саме: в серпні 2014 року на суму ПДВ 137 144,00 грн.
Позивач висновки вищевказаного акту перевірки вважає неправомірними та незаконними, а тому відповідно і податкове повідомлення-рішення таким, що підлягає скасуванню.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.01.2015 року по справі було відкрито провадження та справа призначена до розгляду в судовому засіданні.
Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила суд задовольнити позов в повному обсязі за викладених у ньому підстав.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти адміністративного позову та просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на заперечення від 04.02.2015 року, в яких зазначив наступне.
Суму податку на додану вартість за зазначеною податковою накладною включено до податкового кредиту та відображено у реєстрі отриманих податкових накладних, які відповідають даним додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість за серпень 2014 р. на суму 9 968,00 грн.
Відповідач в поданих запереченнях від 04.02.2015 р. зазначає, що у ТОВ «Ділмакс Трейд» була придбана сировина, яка використана у господарській діяльності підприємства для виготовлення фільтрувальних півмасок для індивідуального захисту органів дихання та комплектуючих до них, а також фільтрувального матеріалу. Транспортування придбаної сировини здійснювалось постачальниками, розрахунки за придбаний товар - у безготівковій формі, що підтверджується платіжним дорученням від 26.09.2014 р. №1309.
Контролюючим органом встановлено, що ТОВ НВП «Стандарт» в серпні 2014 р. включено до податкового кредиту суми ПДВ по податковим накладним виписаних ТОВ «Ділмак Трейд», розмір яких менше 10 000 грн., що не підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних, також під час проведення перевірки встановлено відсутність сертифікатів якості та довіреностей на отримання товарів ТОВ «Стандарт» від ТОВ «ДІЛМАКС ТРЕЙД», що унеможливлює ідентифікувати особу, яка отримала товар, вказаний у видаткових накладних та відсутність товарно-транспортних накладних на транспортування постачальником реалізованого товару.
Згідно АІС «Податковий блок» - «Обробка ПЗ та платежів» декларація з ПДВ за серпень 2014 р. по підприємству ТОВ «ДІЛМАКС ТРЕЙД» не прийнята, з огляду на те, що підприємство знаходиться у 9 стані - відсутність за місцезнаходженням.
У відповідності до даних (АІС) Інформаційна система, ЄРПН - накладні у розрізі товарів виписані з 01.08.2014 р. по 31.08.2014 р. свідчать про те, що ТОВ «ДІЛМАК ТРЕЙД» купує виключно металеві вироби, а ТОВ НВП «Стандарт» реалізує вищезазначену сировину, що суперечить його КВЕД.
Між ТОВ НВП «Стандарт» та ТОВ «ПРОГРЕС РЕСУРС ГРУП» укладено договір на поставку товару №27/07/1-14 від 27.07.2014 р. В підтвердження виконання умов такого договору було виписано податкову накладну, безпосередньо сума з податку на додану вартість за даною податковою накладною включена до податкового кредиту та відображена у реєстрі отриманих податкових накладних, які відповідають даним додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість за серпень 2014 р. на суму 69 972,00 грн.
Під час проведення перевірки було встановлено, що у серпні 2014 р. у ТОВ «ПРОГРЕС РЕСУРС ГРУП» була придбана сировина, яка використана у господарській діяльності підприємства для виготовлення фільтрувальних півмасок для індивідуального захисту органів дихання та комплектуючих до них, а також фільтрувального матеріалу. Транспортування придбаної сировини здійснювалось постачальниками.
Розрахунки між позивачем та ТОВ «ПРОГРЕС РЕСУРС ГРУП» проводились у безготівковій формі, що підтверджується платіжним дорученням від 26.09.2014 р. №1312, №1313 на загальну суму 80 192,00 грн.
Контролюючим органом встановлено, що в серпні 2014 року ТОВ НВП «Стандарт» включено до податкового кредиту суми ПДВ по податковим накладним виписаних ТОВ «ПРОГРЕС РЕСУРС ГРУП», розмір яких менше 10 000 грн., що не підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Також працівниками контролюючого органу встановлено відсутність сертифікатів якості на товар та довіреностей на отримання товарів ТОВ «Стандарт» від ТОВ «ПРОГРЕС РЕСУРС ГРУП», що унеможливлює ідентифікувати особу яка отримала товари вказані у видаткових накладних та відсутність товарно-транспортних накладних постачальником реалізованого товару.
Згідно АІС «Податковий блок» - «Обробка ПЗ та платежів» декларація з ПДВ за серпень 2014 р. по підприємству ТОВ «ПРОГРЕС РЕСУРС ГРУП» не прийнята так як підприємство знаходиться у 30 стані - перехід до іншої ДПІ.
В підтвердження виконання умов укладеного між ТОВ НВП «Стандарт» від ТОВ «ПРОГРЕС РЕСУРС ГРУП» договору поставку товару №27/07/1-14 від 27.07.2014 р. ТОВ НВП «Стандарт» було отримано видаткові та податкові накладні. Суми з податку на додану вартість, які були вказані у податкових накладних позивачем включено до податкового кредиту та відображено у реєстрі отриманих податкових накладних, які відповідають даним додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість за серпень 2014 р. на суму 57 204,00 грн., як зазначає відповідач у своїх запереченнях від 04.02.2015 р., на момент перевірки оплата проводилась лише частково.
Відповідач в поданих запереченнях також зазначає, що у серпні 2014 р. у ТОВ «ЮНІТ ІНВЕСТ» начебто була придбана сировина, яка використана у господарській діяльності підприємства для виготовлення фільтрувальних півмасок для індивідуального захисту дихання та комплектуючих до них, а також фільтрувального матеріалу. Транспортування придбаної сировини здійснювалось постачальниками.
Розрахунки між позивачем та ТОВ «ЮНІТ ІНВЕСТ» проводились у безготівковій формі, що підтверджується платіжним дорученням від 19.09.2014 р. №1257, 1258.
Під час проведення перевірки контролюючим органом встановлено, що ТОВ НВП «Стандарт» в серпні 2014 року включено до податкового кредиту суми ПДВ по податковим накладним виписаних ТОВ «ЮНІТ ІНВЕСТ», розмір яких менше 10 000 грн., що не підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.
У ході проведення перевірки встановлено відсутність сертифікатів якості на товар та довіреностей на отримання товарів ТОВ «Стандорт» від ТОВ «ЮНІТ ІНВЕСТ», що унеможливлює ідентифікувати особу, яка отримала товари вказані у видаткових накладних, також встановлено відсутність товарно-транспортних накладних на транспортування постачальником реалізованого товару.
Згідно АІС «Податковий блок» - «Обробка ПЗ та платежів» декларація з ПДВ за серпень 2014 р. по підприємству ТОВ «ЮНІТ ІНВЕСТ» не прийнята так як підприємство знаходиться у 9 стані - відсутність за місцезнаходженням.
Зважаючи на викладене, ДПІ у Кіровському районі м.Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області вважає вимоги позивача безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Дослідивши в судовому засіданні докази, наявні в матеріалах справи, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, суд встановив наступне.
Товариство з обмеженою відповідальністю Науково-виробничого підприємства «Стандарт» є юридичною особою, що підтверджується копією виписки з ЄДРПОУ, яка міститься в матеріалах справи.
У вищезазначеному акті податковим органом зроблено висновок про порушення п.198.1, п.198.2, п.198.6. ст.198 ПК України від 2 грудня 2010 року №2755-VI, в результаті чого занижено податок на додану вартість в розмірі 137 144,00 грн., а саме: в серпні 2014 року на суму ПДВ 137 144,00 грн.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що підставою для винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення стали наступні обставини.
За наслідками здійснення документальної позапланової виїзної перевірки в акті перевірки від 02.12.2014 року № 3440/2204/25513947 контролюючим органом встановлено, що у перевіряємий період ТОВ НВП «Стандарт» мало господарські взаємовідносини з такими контрагентами, як: ТОВ «ПРОГРЕС РЕСУРС ГРУП», що підтверджується договором на поставку товару №27/07/1-14 від 27.07.2014 р.; ТОВ «ЮНІТ ІНВЕСТ», що підтверджується договором на поставку товару №27/07/3-14 від 07.07.2014 р. та ТОВ «ДІЛМАКС ТРЕЙД», що підтверджується договором на поставку товару №27/07/2-14 від 27.07.2014 р.
У зазначеному акті перевірки вказано, що при перевірці було використано такі документи, як: договори на поставку товару, видаткові накладні, податкові накладні, платіжні доручення, а також інформацію баз даних ДПІ у Кіровському районі м.Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області.
В матеріалах справи міститься договір на поставку товару №27/07/1-14 від 27.07.2014 р., укладений між ТОВ НВП «Стандарт» та ТОВ «ПРОГРЕС РЕСУРС ГРУП», відповідно до умов якого ТОВ «ПРОГРЕС РЕСУРС ГРУП» зобов'язувалось поставити і передати у власність ТОВ НВП «Стандарт» партії товару найменування, номенклатура, асортимент, кількість, строки та ціни якого вказуються у видаткових накладних, рахунках-фактурах, які є невід'ємною частиною договору, а ТОВ НВП «Стандарт» зобов'язувалось прийняти товар і оплатити його на умовах договору.
В підтвердження виконання умов зазначеного вище договору позивачем до суду було надано відповідні копії документів у якості первинних документів, а саме: рахунок на оплату №СФ-0801-13 від 01.08.2014 р.; видаткова накладна №РН-0801-13 від 01.08.2014 р.; податкова накладна від 01.08.2014 р. №105; рахунок на оплату №СФ-0801-14 від 01.08.2014 р.; видаткова накладна №РН-0801-14 від 01.08.2014 р.; податкова накладна від 01.08.2014 р. №106; рахунок на оплату №СФ-0801-15 від 01.08.2014 р.; видаткова накладна №РН-0801-15 від 01.08.2014 р.; податкова накладна від 01.08.2014 р. №107; рахунок на оплату №СФ-0801-16 від 01.08.2014 р.; видаткова накладна №РН-0801-16 від 01.08.2014 р.; податкова накладна від 01.08.2014 р. №108; рахунок на оплату №СФ-0801-17 від 01.08.2014 р.; видаткова накладна №РН-0801-17 від 01.08.2014 р.; податкова накладна від 01.08.2014 р. №109; рахунок на оплату №СФ-0801-18 від 01.08.2014 р.; видаткова накладна №РН-0801-18 від 01.08.2014 р.; податкова накладна від 01.08.2014 р. №110; рахунок на оплату №СФ-0801 від 01.08.2014 р.; видаткова накладна №РН-0801-19 від 01.08.2014 р.; податкова накладна від 01.08.2014 р. №111; товарно-транспортна накладна №0108/1 від 01.08.2014 р.
Також, в матеріалах справи міститься договір на поставку товару №27/07/3-14 від 27.07.2014 р., укладений між ТОВ НВП «Стандарт» та ТОВ «ЮНІТ ІНВЕСТ», відповідно до умов якого ТОВ «ЮНІТ ІНВЕСТ» зобов'язувався поставити і передати у власність ТОВ НВП «Стандарт» партії товару найменування, номенклатура, асортимент, кількість, строки та ціни якого вказуються у видаткових накладних, рахунках-фактурах, які є невід'ємною частиною договору, а ТОВ НВП «Стандарт» зобов'язувався приймати товар і оплачувати його на умовах цього договору.
В підтвердження виконання умов договору поставку товару №27/07/3-14 від 27.07.2014 р., позивачем до суду надано у якості первинних документів такі документи, як: рахунок на оплату №СФ-0801-16 від 01.08.2014 р.; видаткова накладна №РН-0801-16 від 01.08.2014 р.; податкова накладна від 01.08.2014 р. №103; рахунок на оплату №СФ-0801-17 від 01.08.2014 р.; видаткова накладна №РН-0801-17 від 01.08.2014 р.; податкова накладна від 01.08.2014 р. №104; рахунок на оплату №СФ-0801-18 від 01.08.2014 р.; видаткова накладна №РН-0801-18 від 01.08.2014 р.; податкова накладна від 01.08.2014 р. №105; рахунок на оплату №СФ-0801-19 від 01.08.2014 р.; видаткова накладна №РН-0801-19 від 01.08.2014 р.; податкова накладна від 01.08.2014 р1 №106; рахунок на оплату №СФ-801-20 від 01.08.2014 р.; видаткова накладна №РН-0801-20 від 01.20.2014 р.; податкова накладна від 01.08.2014 р. №107; рахунок на оплату №СФ-0801-21 від 01.08.2014 р.; видаткова накладна №РН-0801-21 від 01.08.2014 р.; податкова накладна від 01.08.2014 р. №108; товарно-транспортна накладна №0108/2 від 01.08.2014 р.; платіжне доручення №1313 від 26.09.2014 р.; платіжне доручення №1312 від 26.09.2014 р.; платіжне доручення №1309 від 26.09.2014 р.; платіжне №1258 від 19.09.2014 р.; платіжне доручення №1257 від 19.09.2014 р.
На підтвердження господарських взаємовідносин позивача з ТОВ «ДІЛМАКС ТРЕЙД» матеріали справи містять договір на поставку товару №27/07/2-14 від 27.07.2014 р., укладений між ТОВ НВП «Стандарт» та ТОВ «ДІЛМАКС ТРЕЙД», відповідно до умов якого ТОВ «ДІЛМАКС ТРЕЙД» зобов'язувався поставити і передати у власність ТОВ НВП «Стандарт» партії товару найменування, номенклатура, асортимент, кількість, строки та ціни якого вказуються у видаткових накладних, рахунках-фактурах, які є невід'ємною частиною цього договору, а покупець зобов'язувався прийняти товар і оплатити його на умовах цього договору.
Позивачем, в підтвердження виконання умов зазначеного вище договору на поставку товару №27/07/2-14 від 27.07.2014 р. було надано у якості первинних документів копії таких документів, як: рахунок на оплату №СФ-0801-09 від 01.08.2014 р.; видаткова накладна №РН-0801-09 від 01.08.2014 р.; податкова накладна від 01.08.2014 р. №110.
Правовідносини сторін, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, щодо визначення вичерпного переліку податків і зборів, що справляються в Україні, та порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час здійснення податковою контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються нормами Конституції України від 28.06.1996 № 254к/96-ВР, Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, тощо.
Відповідно до ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Статтями 61, 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Відповідно до ст. ст. 6, 13 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення, а також кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
У відповідності до ч.2 ст.2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.
Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Одним з принципів адміністративного судочинства, передбачених ст. 7 КАС України, є принцип законності, який відповідно до ст. 9 КАС України, полягає в наступному: суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. ст.10, 11 КАС України усі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом, а розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За змістом частин 4, 5 ст. 11 КАС України суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів. Суд дійшов висновку, що поданих сторонами доказів достатньо для встановлення обставин справи та для ухвалення судового рішення.
Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Відповідно до п.п.14.1.156 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).
Відповідно до пп. 20.1.1 та пп.20.1.28 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право: звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини; застосовувати до платників податків фінансові (штрафні) санкції, стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов'язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом, стягувати суми простроченої заборгованості суб'єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитом (позикою), залученим державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державну (місцеву) гарантію, а також за кредитом з бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом.
Статтею 36 ПК України податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов'язок виникає у платника за кожним податком та збором. Податковий обов'язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов'язків платника податків, крім випадків, передбачених законом. Виконання податкового обов'язку може здійснюватися платником податків самостійно або за допомогою свого представника чи податкового агента. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.
Пункт 37.3 статті 37 Податкового кодексу України визначає, що підставами для припинення податкового обов'язку, крім його виконання, є: ліквідація юридичної особи; смерть фізичної особи, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою; втрата особою ознак платника податку, які визначені цим Кодексом; скасування податкового обов'язку у передбачений законодавством спосіб.
Відповідно до п.п.54.3.1 - п.п. 54.3.5 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо: платник податків не подає в установлені строки податкову (митну) декларацію; дані перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках; 54.3.3. згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган; рішенням суду, що набрало законної сили, особу визнано винною в ухиленні від сплати податків; дані перевірок щодо утримання податків у джерела виплати, в тому числі податкового агента, свідчать про порушення правил нарахування, утримання та сплати до відповідних бюджетів податків і зборів, передбачених цим Кодексом, у тому числі податку на доходи фізичних осіб таким податковим агентом.
Згідно з п.55.1. ст.55 ПК України податкове повідомлення-рішення про визначення суми грошового зобов'язання платника податків або будь-яке інше рішення контролюючого органу може бути скасоване контролюючим органом вищого рівня під час проведення процедури його адміністративного оскарження та в інших випадках у разі встановлення невідповідності таких рішень актам законодавства.
Контролюючими органами вищого рівня є: центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, - для контролюючих органів в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональних територіальних органів та митниць; контролюючі органи в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональні територіальні органи - для державних податкових інспекцій, які їм підпорядковуються (п.55.2 ст.55 ПК України).
Порядок оскарження рішень контролюючих органів визначений у ст.56 ПК України, п. 56.1 якої визначає, що рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.
У разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення (п.56.2 ст.56 ПК України).
Згідно з п. 56.18. ст.56 ПК України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов'язання у будь-який момент після отримання такого рішення.
Відповідно до п.58.1 ст. 58 Податкового кодексу України у разі коли сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), або у разі коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.
Відповідно до розділу V цього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.
Податкове повідомлення-рішення містить підставу для такого нарахування (зменшення) податкового зобов'язання та/або зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість; посилання на норму цього Кодексу та/або іншого закону, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи, відповідно до якої був зроблений розрахунок або перерахунок грошових зобов'язань платника податків; суму грошового зобов'язання, що повинен сплатити платник податку; суму зменшеного (збільшеного) бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення результатів господарської діяльності або від'ємного значення суми податку на додану вартість; граничні строки сплати грошового зобов'язання та/або строки виправлення платником податків показників податкової звітності; попередження про наслідки несплати грошового зобов'язання або внесення виправлень до показників податкової звітності в установлений строк; граничні строки, передбачені цим Кодексом для оскарження податкового повідомлення-рішення.
До податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов'язання та штрафних (фінансових) санкцій.
Форма та порядок надіслання податкового повідомлення-рішення і розрахунку грошового зобов'язання визначається центральним контролюючим органом.
Відповідно до п.п. 61.1. ст. 61 ПК України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Способи здійснення податкового контролю перелічені у ст.62 ПК України, до них відноситься, зокрема, відповідно до п.62.1.3. ПК України здійснення податкового контролю шляхом проведення перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Документальна виїзна позапланова перевірка здійснюється на підставі переліку, зазначеного у пп.75.1.2 п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України, документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках.
У відповідності до ст. 86 Податкового кодексу України результати проведених перевірок оформлюються актом та шляхом прийняття податкових повідомлень-рішень у разі виявлення податковим органом заниження чи завищення податкових зобов'язань платника податків.
Крім того, згідно з абзацами 3.4 пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.
При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов'язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.
Відповідно до п.п. 14.1.157 ПК України податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов'язок платника податків сплатити суму грошового зобов'язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.
Відповідно до п.198.1. ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Відповідно до п.198.2 ст.198 ПК України Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;
дата отримання платником податку товарів/послуг.
Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Датою виникнення права орендаря (лізингоотримувача) на збільшення податкового кредиту для операцій фінансової оренди (лізингу) є дата фактичного отримання об'єкта фінансового лізингу таким орендарем.
Датою виникнення права замовника на віднесення сум до податкового кредиту з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами).
Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку.
Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням терміну реєстрації, відносяться до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше:
ніж через 180 календарних днів з дати складення податкової накладної;
для платників податку, що застосовують касовий метод, - ніж через 60 календарних днів з дати списання коштів з банківського рахунка платника податку;
Здійснивши системний аналіз наведених вище норм чинного законодавства України та надаючи оцінку доводам сторін, як викладених в заявленому адміністративному позові та запереченнях до нього, так і в поясненнях, наданих в судовому засіданні, суд виходить з наступного.
Однак, суд зауважує, що дослідження обставин у справі та перевірка їх доказами в процесі оцінки доказів у справі не обмежується з боку суду лише дослідженням тексту акту перевірки від 02.12.2014 року № 3440/2204/25513947, складеного контролюючим органом відносно ТОВ НВП «Стандарт» а полягає у дослідженні та аналізі всіх доказів, наявних в матеріалах справи.
Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Згідно ст. 9 вказаного вище Закону визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання, назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійснення господарської операції.
Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки, тощо) мають силу первинних документів лише у разі фактичного здійснення господарської операції.
Якщо ж фактично здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх оформлених реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини як рух активів у процесі здійснення господарської операції.
З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
Відсутність доказів реального вчинення господарських операцій виключає правомірність визначення платником податкового кредиту за такими операціями, не зважаючи на наявність у нього податкових накладних, що за формою відповідають вимогам чинного законодавства, а також доказів сплати продавцю вартості товару з ПДВ.
Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Наведеному вище кореспондують і наступні факти, встановлені судом та підтверджені доказами, наявними в матеріалах справи.
З тексту наданих позивачем та долучених до матеріалів справи у якості первинних документів: податкових накладних, видаткових накладних, рахунків на оплату, товарно-транспортних накладних, рахунків фактур, платіжних доручень підписані невстановленими особами, навіть без зазначення їх прізвищ та посад.
Зазначене нівелює твердження позивача щодо надання ТОВ «ПРОГРЕС РЕСУРС ГРУП», ТОВ «ЮНІТ ІНВЕСТ» та ТОВ «ДІЛМАКС ТРЕЙД» послуг з поставки товару на користь ТОВ НВП «Стандарт» найменування, асортимент, кількість, строки та цілі якого начебто вказувались у видаткових накладних, рахунках-фактурах та ін.
При цьому суд критично ставиться до наданих у якості обґрунтування заявленої в адміністративному позові позиції позивача копій таких первинних документів, таких як: рахунок на оплату №СФ-0801-13 від 01.08.2014 р.; видаткова накладна №РН-0801-13 від 01.08.2014 р.; податкова накладна від 01.08.2014 р. №105; рахунок на оплату №СФ-0801-14 від 01.08.2014 р.; видаткова накладна №РН-0801-14 від 01.08.2014 р.; податкова накладна від 01.08.2014 р. №106; рахунок на оплату №СФ-0801-15 від 01.08.2014 р.; видаткова накладна №РН-0801-15 від 01.08.2014 р.; податкова накладна від 01.08.2014 р. №107; рахунок на оплату №СФ-0801-16 від 01.08.2014 р.; видаткова накладна №РН-0801-16 від 01.08.2014 р.; податкова накладна від 01.08.2014 р. №108; рахунок на оплату №СФ-0801-17 від 01.08.2014 р.; видаткова накладна №РН-0801-17 від 01.08.2014 р.; податкова накладна від 01.08.2014 р. №109; рахунок на оплату №СФ-0801-18 від 01.08.2014 р.; видаткова накладна №РН-0801-18 від 01.08.2014 р.; податкова накладна від 01.08.2014 р. №110; рахунок на оплату №СФ-0801 від 01.08.2014 р.; видаткова накладна №РН-0801-19 від 01.08.2014 р.; податкова накладна від 01.08.2014 р. №111; товарно-транспортна накладна №0108/1 від 01.08.2014 р.; рахунок на оплату №СФ-0801-16 від 01.08.2014 р.; видаткова накладна №РН-0801-16 від 01.08.2014 р.; податкова накладна від 01.08.2014 р. №103; рахунок на оплату №СФ-0801-17 від 01.08.2014 р.; видаткова накладна №РН-0801-17 від 01.08.2014 р.; податкова накладна від 01.08.2014 р. №104; рахунок на оплату №СФ-0801-18 від 01.08.2014 р.; видаткова накладна №РН-0801-18 від 01.08.2014 р.; податкова накладна від 01.08.2014 р. №105; рахунок на оплату №СФ-0801-19 від 01.08.2014 р.; видаткова накладна №РН-0801-19 від 01.08.2014 р.; податкова накладна від 01.08.2014 р1 №106; рахунок на оплату №СФ-801-20 від 01.08.2014 р.; видаткова накладна №РН-0801-20 від 01.20.2014 р.; податкова накладна від 01.08.2014 р. №107; рахунок на оплату №СФ-0801-21 від 01.08.2014 р.; видаткова накладна №РН-0801-21 від 01.08.2014 р.; податкова накладна від 01.08.2014 р. №108; товарно-транспортна накладна №0108/2 від 01.08.2014 р.; платіжне доручення №1313 від 26.09.2014 р.; платіжне доручення №1312 від 26.09.2014 р.; платіжне доручення №1309 від 26.09.2014 р.; платіжне №1258 від 19.09.2014 р.; платіжне доручення №1257 від 19.09.2014 р.; рахунок на оплату №СФ-0801-09 від 01.08.2014 р.; видаткова накладна №РН-0801-09 від 01.08.2014 р.; податкова накладна від 01.08.2014 р. №110, оскільки останні, в розумінні ст.70 КАС України жодним чином не підтверджують рух активів позивача та не можуть виступати у якості належних та допустимих доказів у даній справі.
Наведені обставини в сукупності з встановленим судом фактом відсутності будь-яких документів на підтвердження якості начебто поставленого позивачу товару, дозволяють суду прийти до висновку про відсутність реального характеру описаних вище правочинів та не спростовують висновків контролюючого органу, викладених в акті перевірки від 02.12.2014 року № 3440/2204/25513947, які мали наслідком винесення оскаржуваного податкового повідомлення рішення.
Відповідно до положень ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 ст.79 КАС України визначено, що письмовими доказами є документи (у тому числі електронні документи), акти, листи, телеграми, будь-які інші письмові записи, що містять в собі відомості про обставини, які мають значення для справи.
Стаття 8 КАС України зазначає, що принципами здійснення правосуддя в адміністративних судах є: верховенство права; законність; рівність усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом; змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з'ясування всіх обставин у справі; гласність і відкритість адміністративного процесу; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішень адміністративного суду, крім випадків, установлених цим Кодексом; обов'язковість судових рішень.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).
Також відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" розмір ставки судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру становить 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати.
Згідно ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.
Відповідно до платіжного доручення від 29.12.2014 року № 1823 за подання адміністративного позову позивачем сплачений судовий збір у розмірі 182,70 грн. (сто вісімдесят дві) грн. 70 коп., який у повному розмірі зараховано до Державного бюджету України. Враховуючи відмову у задоволені позовних вимог, суд не вбачає правових підстав і для стягнення зазначеної вище суми судового збору з Державного бюджету на користь позивача. Крім того, враховуючи сплату позивачем лише 10 % суми судового збору за подання даного адміністративного позову, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з позивача решти судового збору в сумі 4 095,62 грн., відповідно до наведеної вище ч.3 ст.4 ЗУ "Про судовий збір".
Керуючись ст.ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 09 лютого 2015 року

Суддя Є.О. Жукова