Справа № 813/1183/15
Суддя: Грень Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2015-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2015 року Справа № 813/1183/15

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючий суддя Грень Н. М.,

секретар судового засідання Кіщак К.В.,

представник позивача ОСОБА_1,

представник відповідача Гренько Л.В.,

представник третьої особи Панахид П.П.,

представник третьої особи Левицька Л.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_5 до Головного управління Держземагенства у Львівській області, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Ставчанська сільська рада, Інститут сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_5 звернувся із позовом до Головного управління Держземагенства у Львівській області про визнання протиправними дій Головного управління Держземагенства у Львівській області, треті особи - Ставчанська сільська рада та Інститут сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України щодо відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею орієнтовно 3,3 га для ведення особистого селянського господарства на території Ставчанської сільської ради Пустомитівського району Львівської області на угіддях - пасовища (землі запасу) за межами населеного пункту; визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Держземагенства у Львівській області щодо відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею орієнтовно 3,3 ґа для ведення особистого селянського господарства на території Ставчанської сільської ради Пустомитівськогго району Львівської області, викладене у листі №31-10-0,5-805172-14 від 08.09.2014 року; зобов'язання повторно розглянути клопотання (реєстраційний номер № 31-8979 від 20.08.2014 року) про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на угіддях - пасовища (землі запасу).

Позовні вимоги мотивовані тим, що 19.08.2014 р. позивач звернувся до відповідача із клопотанням про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства. Однак, листом від 08.09.2014 р. відповідач відмовив у цьому зазначивши, що частина ділянки обліковується як землі Інституту землеробства і тваринництва західного регіону УААН, а частина - землі запасу (пасовища). Посилається на протиправність такої відмови, оскільки відсутні докази належності земельної ділянки іншому суб'єкту, можливість передачі пасовищ у власність для ведення особистого селянського господарства згідно із ст. 22 ЗК України, безпідставність покликань відповідача як на підставу для відмови на п. 7 ст. 118 ЗК України. Визнавши умовність, орієнтовність зазначення розмірів та місця розташування земельної ділянки зазначив, що на вимоги позивача більш точні дані йому надані не були.

Представник відповідача позов заперечив з мотивів зазначених у письмовому запереченні долученому до матеріалів справи. Ствердив, що рішення Головного управління Держземагентства Львівській області щодо передачі земельних ділянок сільськогосподарської призначення державної власності у власність чи надання у користувань приймаються на підставі інформації наданої Управлінням (відділом) Держземагентства у відповідному районі (місті) в межах області. Згідно даних державної статистичної звітності з земельних ресурсів п формі 6-зем, викопіювання з планово-картографічних матеріалів існуючи проектів землеустрою (лист Відділу Держземагентства у Пустомитівськом; районі від 02.09.2014 №01-14/06-3339) частина запропонованої Позивачами до відведення земельної ділянки обліковується як землі Інституту землеробства і тваринництва західного регіону УААН, ічастина як сільськогосподарські угіддя - пасовища (землі запасу), які передбачені для випасання худоби. У зв'язку з цим, відповідно до ч. 5 ст. 116 Земельного кодексу України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Представник третьої особи Ставчанської сільської ради проти позову заперечив. Зазначив, що дані земельні ділянки використовуються жителями Ставчанськї сільської ади для випасання худоби, кіз та гусей. Цей масив на протязі ста років використовується як громадське пасовище. Жителями утримується більше 250 голів ВРХ, у сьогоднішній важкий економічний час для багатьох жителів збут продукції тваринництва є чи не єдиним засобом для існування. Крім того, землі задіяні в Українсько-канадському проекті з БО «Львівська аграрна дорадча служба». Враховуючи відсутність вільних земель, які б можна було використати для ведення особистого селянського господарства та беручи до уваги те, що земельні ділянки, на які претендує ОСОБА_5 використовуються за цільовим призначенням під громадські пасовища просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Представник третьої особи Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України проти позову заперечив. Зокрема зазначив, що частинна земельної ділянки на яку претендують ОСОБА_5 та ОСОБА_1 накладається на земельну ділянку площею 5,0 га під № 124 згідно технічного звіту по коректуванню планово-картографічного матеріалу зйомок минулих років Ставчанської сільської ради народних депутатів Пустомитівського району Львівської області та знаходиться у постійному користуванні Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України, просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Суд заслухав пояснення представників сторін, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності та встановив наступні фактичні обставини.

19.08.2014 р. позивач та ОСОБА_1 звернулись до відповідача із колективним клопотанням про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства.

Однак, листом №31-10-0,5-805172-14 від 08.09.2014 року позивачу та ОСОБА_1 відмовлено у зв'язку із невідповідністю місця розташування земельної ділянки існуючим проектам землеустрою відповідно до п. 7 ст. 118 ЗК України. Така відмова мотивована тим, що до складу запитаної позивачем земельної ділянки окрім пасовищ, що належать до земель запасу, входить також земельна ділянка, що обліковується як землі Інституту землеробства і тваринництва західного регіону УААН.

Покликання позивача на відсутність доказів належності цієї ділянки іншим особам, спростовується Рішенням ХХІ сесії VI демократичного скликання №445 від 30.01.2015 року, згідно якого земельні ділянки, що розташовані у селі Ставчани (урочище Закуття) площею 68,1 га (урочище Яньків) площею 41,69 га, селі Підгайці площею 18,05 га, селі Дібрівки площею 22,56 га є землями для сінокосіння та випасання худоби жителів сіл Ставчани, Дібрівки, Підгайці /а.с. 76/ та Державним Актом на право постійного користування землею виданого Інституту землеробства і тваринництва західного регіону УААН (правонаступник - Інститут сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України) Пустомитівською Радою народних депутатів Пустомитівського району Львівської області відповідно до рішень ХІ сесії І демократичного скликання від 25.06.1993 року та Ставчанської сільської ради IV сесії І-го демократичного скликання від 27.08.1993 року/а.с.108-110/.

Державна статистична звітність з кількісного обліку земель (форма N 6-зем), затверджена наказом Державного комітету статистики України від 05.11.1998 № 377 «Пре затвердження форм державної статистичної звітності з земельних ресурсів та Інструкції з заповнення державної статистичної звітності з кількісного обліку земель (форми NN 6-зем, 6а-зем, 6б-зем, 2-зем)». Згідно даних державної статистичної звітності з земельних ресурсів у формі 6-зем, викопіювання з планово-картографічних матеріалів існуючих проектів землеустрою (лист Відділу Держземагентства у Пустомитівськом; районі від 02.09.2014 №01-14/06-3339) частина запропонованої Позивачами до відведення земельної ділянки обліковується які землі Інституту землеробства і тваринництва західного регіону УААН, ічастина як сільськогосподарські угіддя - пасовища (землі запасу), як передбачені для випасання худоби.

У звітах вказуються площі земель, що перебувають у власності, постійному і тимчасовому користуванні юридичних та фізичних осіб, за винятком тих площ земель, які надані в тимчасове користування іншим власникам землі і землекористувачам із земель, що перебувають у б власності або в постійному користуванні цих юридичних і фізичних осіб.

У зв'язку з цим, відповідно до ч. 5 ст. 116 Земельного кодексу України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Ст. 140 цього Кодексу визначено підстави припинення права власності на земельну ділянку.

Статтею 149 Кодексу встановлено порядок вилучення земельних ділянок. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних міських рад відповідно до їх повноважень.

Згідно ч. 6 ст. 118 Кодексу до клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки та погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб). Разом з тим, Позивачем не було представлено Головному управлінню такого погодження. Суд враховує покликання позивача на відсутність у його розпорядженні більш детальної інформації щодо бажаної площі та місця розташування земельної ділянки. Однак, зазначене не впливає на підставність висновку відповідача щодо того, що запитана земельна ділянка закріплена в частині за іншим суб'єктом. Щодо такої неточності у заявленій площі та місці розташування земельної ділянки позивач не заперечував.

Відповідно до ст. 122 Земельного кодексу України повноваження щодо надання земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб відноситься до компетенції центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальних органів.

Згідно з Наказом Мінагрополітики України від 25.01.2013 року №40, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 14 лютого 2013 року за №260/22792 внесено зміни до Положення про Головне управління Держземагенства в області, згідно з яким Головні управління Держземагенства у областях наділені повноваженнями щодо передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність або користування для всіх потреб.

Відповідно до вимог статті 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства із земель державної або комунальної власності площею не більше 2,0 га.

За правилами часті 6, 7 статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. Забороняється вимагати додаткові матеріали та документа, не передбачені цією статтею. Відповідний орган виконавчої влади розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Зазначений перелік підстав відмови є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 116 Земельного кодексу України, передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

З матеріалів справи встановлено, що згідно Розпорядження голови Пустомитівської районної державної адміністрації №694 від 09.10.2009 року «Про передачу у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства на території Оброшинської сільської ради за межами населеного пункту» /а.с.120/ ОСОБА_5 передано у власність земельну ділянку площею 0,0619 га, розташовану: Оброшинська с. рада, ур. «Чорна дорога» (за межами населених пунктів) Пустомитівського району Львівської області, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується Державним Актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 16.06.2010 року /а.с.90/.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок, щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно із ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням наведеного, дії та рішення відповідача відповідають положенню, відтак, у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст.94 КАС України, такі належить покласти на позивача.

Керуючись ст. ст. 7-14, 17-20, 69-71, 86, 94, 158-163, 167 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в :

1. У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Постанова може бути оскаржена, згідно зі ст. 186 КАС України, протягом 10 днів з дня її проголошення чи отримання копії постанови, шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили, згідно зі ст. 254 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Суддя Грень Н.М.

Повний текст постанови складено та підписано 19.05.2015 року.