Справа № 804/11031/14
Суддя: Дадим Ю.М.
Дата ухвалення: 2015-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

19 травня 2015 рокусправа № 804/11031/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дадим Ю.М.

суддів: Богданенка І.Ю. Уханенка С.А.

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2014 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задоволено повністю: визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області №9746-15, №9747-15, №9748-15 від 26 червня 2014 року.

Відповідач - Державна податкова інспекція у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, не погодившись з вищезазначеною постановою суду подала апеляційну скаргу, у якій просить постанову суду першої інстанції у даній справі скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог позивача відмовити у повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах оскарження та доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 в Жовтневому районі м. Дніпропетровська являється власником 1/2 частини нежитлових приміщень, що знаходяться за наступними адресами: АДРЕСА_1 загальною площею 48,2 кв.м); АДРЕСА_2

08 липня 2014 року поштовим листом позивач отримав податкові повідомлення-рішення №9746-15, №9747-15, №9748-15 від 26 червня 2014 року про нарахування земельного податку, згідно якого на підставі пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 розділу II та п. 286.5 ст. 286 розділу XIII Податкового кодексу України визначено суму податкового зобов'язання за платежем «земельний податок з фізичних осіб» код платежу « 13050300» в розмірі 482,04 грн., 445,08 грн., 444,02 грн. відповідно.

Правомірність та обґрунтованість вказаних вище податкових повідомлень-рішень є предметом спору, переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги позивача у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що нарахування земельного податку відповідач здійснив не пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в користуванні позивача, відповідач при нарахуванні земельного податку не використовував нормативну грошову оцінку земельних ділянок (базу оподаткування), а відтак відсутні підстави вважати, що земельний податок нарахований позивачу вірно.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно із ст. 377 Цивільною кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Статтею 120 Земельного кодексу України визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Згідно до ст. 269 Податкового кодексу України платниками податку за землю є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.

За правилами ст. 270 Податкового кодексу України об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Пунктом 286.6 статті 286 Податкового кодексу України визначено, що за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території.

Відповідно до п. 287.8 ст. 287 Податкового кодексу України власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Отже, виходячи із вищенаведених норм законодавства, позивач є платником земельного податку з земельних ділянок, на яких розташовані належні йому на праві власності частини нежилих приміщень.

Як доказ нормативної грошової оцінки земельних ділянок (бази оподаткування), на яких розміщені об'єкти позивача, відповідач надав суду Лист Управління Держземагенства у м. Дніпропетровську №26/167 від 02 липня 2014 року «Про надання інформації».

Однак, колегія суддів зазначає, що вказаний лист не є належним та допустимим доказом нормативної грошової оцінки земельних ділянок та його використання при здійсненні розрахунку земельного податку позивачу, є недопустимим виходячи з того, що в листі №26/167 від 02 липня 2014 року зазначена лише нормативна грошова оцінка 1 м2 за адресами, а не конкретна нормативна грошова оцінка земельних ділянок під приміщеннями позивача.

У відповідності до п. 23.1 ст. 23 Податкового кодексу України базою оподаткування визначаються конкретні вартісні фізичні або інші характеристики певного об'єкта оподаткування. База оподаткування - це фізичний, вартісний чи інший характерний вираз об'єкта оподаткування, до якого застосовується податкова ставка і який використовується для визначення розміру податкового зобов 'язання.

З огляду на вказану норму законодавства, колегія суддів робить висновок про те, що здійснення розрахунку земельного податку із застосуванням «нормативної грошової оцінки 1 м2 за адресами», тобто без конкретних характеристик об'єкта (бази оподаткування) є порушенням ст. 23 Податкового кодексу України.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, а саме з Розрахунку земельного податку до податкового повідомлення по формі «Ф», судом встановлено, що всупереч вимогам ст. 286 ПК України, земельний податок податковим органом був нарахований позивачу на його частку приміщення, а не пропорційно його частині відносно всієї площі будівлі.

Відповідно до абз. 2 п. 286.1 ст. 286 Податкового кодексу України центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Доказів звернення до відповідного центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно з запитом щодо надання витягів з технічної документації з нормативно грошової оцінки земельних ділянок відповідачем до суду не надано.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що лист №26/167 від 02 липня 2014 року, наданий відповідачем як доказ нормативної грошової оцінки земельної ділянки, не є витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку, не є законодавчо встановленим документом про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, внаслідок чого інформація, викладена в цьому листі, не може бути використана відповідачем при розрахунку земельного податку.

Таким чином, виходячи з аналізу вказаних вище норм законодавства та встановлених судом обставин справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що нарахування земельного податку відповідач здійснив не пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в користуванні позивача, при цьому, відповідач при нарахуванні земельного податку не використовував нормативну грошову оцінку земельних ділянок (базу оподаткування), а відтак відсутні підстави вважати, що земельний податок нарахований позивачу вірно.

Згідно до п.п. 1,3 ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Отже, проаналізувавши вищевикладені обставини справи та правовідносини, що їм відповідають та оцінивши докази надані сторонами по справі у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що податкові повідомлення - рішення №9746-15, №9747-15, №9748-15 від 26 червня 2014 року прийняті Державною податковою інспекцією у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області не відповідають п.п. 1,3 ч. 3 ст. 2 КАС України, оскільки винесені відповідачем на підставі, у межах повноважень, але не у спосіб, передбачений законодавством та без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, з огляду на це, колегія суддів вважає, що позовні вимоги позивача є цілком обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції під час розгляду даної адміністративної справи об'єктивно, повно та всебічно з'ясовано усі обставини, які мають суттєве значення для вирішення даної справи, та застосовано до правовідносин, які виникли між сторонами у даній справі норми матеріального права, які регулюють саме ці правовідносини і ухвалено законне рішення про задоволення позовних вимог, оскільки порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права, які б потягли за собою скасування чи зміну оскаржуваної судової постанови, судовою колегією під час розгляду даної справи не встановлено, тому колегія суддів вважає за необхідне постанову суду першої інстанції від 15 серпня 2014 року у даній адміністративній справі залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, які були досліджені судом першої інстанції під час розгляду даної адміністративної справи і незгоди з висновками суду з оцінки обставин у справі, а також помилкового тлумачення заявником апеляційної скарги норм матеріального права і не можуть бути підставою для скасування постанови суду, а тому апеляційну скаргу відповідача необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст. 198, ст. 200, ст. 205, ст. 206, ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її постановлення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: Ю.М. Дадим

Суддя: І.Ю. Богданенко

Суддя: С.А. Уханенко