Справа № 826/6364/15
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2015-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 травня 2015 року 14:20 № 826/6364/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кармазіна О.А., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві
про визнання неправомірними дій та скасування постанови,-
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулась ОСОБА_1 з позовом до Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, в якому просить:

1) визнати дії державного виконавця Козиревої Т.І., спрямовані на оголошення розшуку майна боржника, неправомірними;

2) скасувати постанову Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві про розшук майна боржника № 46316763 від 30.03.2015 року.

При цьому, постанова про відкриття виконавчого провадження та постанова про арешт майна боржника позивачкою не оскаржуються у даній справі. На час розгляду справи вказані постанови є чинними та не скасовані.

В обґрунтування позову зазначається, що постановою державного виконавця від 02.02.2015 р. відкрито виконавче провадження та цього ж дня прийнято постанову про арешт майна боржника.

Надалі, як зазначено у позові, при стягненні з позивачки 8604,61 грн. державним виконавцем 30.03.2015 р. прийнято постанову про розшук майна боржника.

Позивач вважає постанову про розшук майна боржника протиправною та просить її скасувати.

Зокрема, посилаючись на положення ст. 6, ч. 2 та ч. 5 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», позивач зазначає, що в першу чергу стягнення звертається на кошти боржника і лише у разі відсутності коштів стягнення звертається на належне боржнику майно. Однак, як зазначає позивач, державний виконавець не обтяжував себе пошуком коштів і одразу наклав арешт на майно.

Позивач також звертає увагу, що згідно з ч. 6 ст. 52 вищезгаданого Закону стягнення на майно звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом. Однак, в даному випадку, незважаючи на потенційну наявність у боржника грошових коштів, державний виконавець наклав арешт на майно вартістю приблизно 340 000 грн.

Отже, є очевидним, на думку позивача, протиправність і незаконність дій і рішень державного виконавця у виконавчому провадженні № 46316763.

Відповідач, будучи належним чином повідомлений про розгляд справи, в судове засідання не з'явився, доказів поважності причин неприбуття у судове засідання не надав. Враховуючи наведене та на підставі ч. 4 ст. 128 КАС України ухвалено розглядати справу за відсутності відповідача.

Надалі, у судовому засіданні 18.05.2015 р. на підставі ч. 6 ст. 128 КАС України ухвалено про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

02.02.2015 р. державним виконавцем ВДВС Святошинського районного управління юстиції за зверненням ДПІ у Святошинському районі м. Києва прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 46316763 про стягнення з ОСОБА_1 8604,61 грн.

Вказана постанова не є предметом оскарження у даній справі та станом на час розгляду справи є чинною і не скасована.

02.02.2015 р. державним виконавцем також прийнято постанову про арешт майна та оголошення заборони його відчуження, яка мотивована наявністю заяви стягувача та необхідністю забезпечення виконання виконавчого документа. Арешт накладено в межах суми звернення стягнення - 8604,61 грн.

Вказана постанова не є предметом оскарження у даній справі та станом на час розгляду справи є чинною і не скасована.

Вказані постанови отримані позивачкою.

30.03.2015 р. державним виконавцем прийнято оскаржувану у даній справі постанову про розшук майна боржника, яка мотивована необхідністю забезпечення виконання виконавчого документа у зв'язку з чим виникла необхідність у розшуку майна боржника.

Постанова прийнята з посиланням на ст. 40 вищезгаданого Закону. Згідно із постановою вирішено: оголосити розшук майна, затримати та направити на штрафмайданчик тимчасового затримання транспортний засіб: SKODA RAPID 2013 року випуску, ДНЗ НОМЕР_1, що належить ОСОБА_1.

Вирішуючи у взаємозв'язку з наведеним спір по суті, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1 ст. 11 цього Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 зазначеного Закону у разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника державний виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов'язковою для виконання органами внутрішніх справ.

Згідно з ч. 2 ст. 40 Закону розшук транспортних засобів боржника здійснюють органи внутрішніх справ. Розшук оголошується відповідно за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання, перебування, місцезнаходженням боржника чи місцезнаходженням його майна, або за місцем проживання (місцезнаходженням) стягувача.

При цьому, відповідно до п. 3.12. Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Мінюсту України від 02.04.2012 р. № 512/5, організацію розшуку майна боржника чи інформації про місце отримання боржником доходів державний виконавець здійснює шляхом направлення запитів до органів державної податкової служби, Державної реєстраційної служби України, банків, Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України, Державного агентства земельних ресурсів, бюро технічної інвентаризації, нотаріату, органів статистики тощо або перевірки інформації за даними електронних баз даних та реєстрів, що містять інформацію про майно чи доходи боржника, а також за даними інших джерел інформації як офіційних, так і неофіційних (засобів масової інформації, мережі Інтернет тощо).

Наведеними нормами не встановлено конкретний строк вчинення вказаних дій державним виконавцем. З наведеного також вбачається, що розшук майна є засобом забезпечення виконання відповідного рішення та не є власне заходом звернення стягнення на майно, заходом по реалізації майна. Вказані заходи забезпечення вживаються державним виконавцем у зв'язку з відкриттям виконавчого провадження, прийняттям заходів щодо арешту майна, дії та рішення щодо чого в даному випадку не є предметом оскарження у даній справі. Наведені положення не містять передумов, за яких застосовується розшук майна боржника.

Таким чином, враховуючи те, що на час прийняття спірного рішення були чинними та не скасованими постанова про відкриття виконавчого провадження, постанова про арешт майна боржника, а також враховуючи положення ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», суд не вбачає підстав для висновку про порушення відповідачем вимог законодавства при прийнятті оскаржуваного рішення та про відсутність підстав для визнання протиправними дій державного виконавця та скасування оскаржуваного рішення.

Наведені позивачем доводи та надані ним матеріали не спростовують наведеного та не доводять зворотного.

Та обставина, що позивачем окремо оскаржуються у судовому порядку постанова про відкриття виконавчого провадження та арешту майна (справа № 826/2677/15, по якій постанова суду про відмову у задоволенні позову не набрала законної сили), не впливає на оцінку правомірності прийняття постанови про розшук майна, яка оцінюється судом з точки зору її правомірності на момент прийняття та наявності або відсутності підстав для її прийняття на момент прийняття.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку, враховуючи вищевикладене у сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цілому.

Керуючись вимогами статей 69-71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя О.А. Кармазін