Справа № 2а-48552/09/1670
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2015-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.04.2015р. м. Київ К/9991/33610/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Лубенської об'єднаної державної податкової інспекції

на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2010 року

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2011 року

у справі № 2а-48552/09/1670

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лазірківський елеватор»

до Лубенської об'єднаної державної податкової інспекції

треті особи : 1. Миколаївська митниця,

2. Товариство з обмеженою відповідальністю «Миколаївське підприємство «Термінал - Укрхарчозбутсировина»

про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Лазірківський елеватор», яке є правонаступником Закритого акціонерного товариства «Лазірківський елеватор» (далі - позивач), звернулось до суду з позовом до Лубенської об'єднаної державної податкової інспекції (далі - відповідач), за участі третіх осіб: Миколаївської митниці та Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївське підприємство «Термінал - Укрхарчозбутсировина», про скасування податкового повідомлення-рішення № /0 від 11 листопада 2009 року.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2010 року позов був задоволений частково. Скасовано податкове повідомлення-рішення Лубенської ОДПІ № /0 від 11 листопада 2009 року в частині визначення податкового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 143439,00 грн., в тому числі: основний платіж - 95626,00 грн. та штрафні санкції - 47813,00 грн. В іншій частині позовних вимог було відмовлено. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ТОВ «Лазірківський елеватор» витрати зі сплати судового збору в розмірі 1,70 грн.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2011 року постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2010 року було залишено без змін.

В касаційній скарзі Лубенська ОДПІ, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2010 року в частині задоволених позовних вимог та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2011 року і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі касаційної скарги, дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

Лубенська ОДПІ (Оржицьке відділення) провела планову виїзну перевірку ЗАТ «Лазірківський елеватор» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 квітня 2008 року по 30 червня 2009 року, за результатами якої був складений акт від № 41/23-32413217 від 30 жовтня 2009 року.

За висновками акта перевірки, позивачем були порушені вимоги підпункту 6.2.1 пункту 6.2 статті 6, підпункту 7.4.4 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого завищено від'ємне значення податку на додану вартість всього на суму 3006451,00 грн., в тому числі: за травень 2009 року - 2582995,00 грн., за червень 2009 року - 423456,00 грн., та занижено податок на додану вартість всього на суму 159737,00 грн., у тому числі: за липень 2008 року - 49833,00 грн., за червень 2009 року - 109904,00 грн.

Зокрема, перевіркою було встановлено, що ЗАТ «Лазірківський елеватор» у травні та червні 2009 року неправомірно застосувало нульову ставку оподаткування податком на додану вартість по операціям з експорту олії нерафінованої згідно контракту № 038/08/63-1 від 24 березня 2009 року, укладеного з Фірмою «Inerco Trade S.A.» (Швейцарія), оскільки підприємство не надало фактичного доказу відвантаження товару саме покупцю - Фірмі «Inerco Trade S.A.» (Швейцарія) та завантажування суден М/Т «Anggraini», М/Т «VemaOil XXII», з огляду на що експортна операція фактично не відбулася, а тому товариство повинно включити суму реалізації до рядка 1 декларації до операцій, що оподатковуються за ставкою 20%. Також, в акті перевірки було вказано, що ЗАТ «Лазірківський елеватор» неправомірно включило до складу податкового кредиту червня 2009 року податок на додану вартість по податкових накладних, виданих ТОВ «МП «Термінал-Укрхарчозбутсировина» з вартості послуг за понаднормативне зберігання олії, наданих ТОВ «МП «Термінал - Укрхарчозбутсировина», оскільки відповідно до пункту 5.6 договору № 25/03/09-ЛАЗ від 25 березня 2009 року на транспортно-експедиційне та митно-брокерське обслуговування, укладеного позивачем з вказаним товариством, вартість платного зберігання олії розраховується з 31 дня зберігання, тоді як фактично олію, яка зберігалась у ТОВ «МП «Термінал - Укрхарчозбутсировина», передано від ТОВ «Кернер-Трейд» до ЗАТ «Лазірківський елеватор» 13 травня 2009 року.

11 листопада 2009 року Лубенська ОДПІ на підставі вказаного акту перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення № /0, яким згідно з підпунктом «б» підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4, підпунктом 17.1.3 пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», визначила Українсько ЗАТ «Лазірківський елеватор» суму податкового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість у розмірі 164856,00 грн., у тому числі: 109904,00 грн. - основний платіж, 54952,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що: позивач правомірно застосував нульову ставку оподаткування податком на додану вартість по операціях з експорту нерафінованої олії Фірмі «Inerco Trade S.A.» (Швейцарія) у травні та червні 2009 року, що підтверджено належним чином оформленими вантажними митними деклараціями № 504010000/9/000834 від 26 травня 2009 року та № 504010000/9/000930 від 10 червня 2009 року, які містять відповідну відмітку Миколаївської митниці про вивезення задекларованого товару за межі митної території України в повному обсязі, гербову печатку та підпис посадової особи митного органу, з урахуванням того, що листом від 09 жовтня 2009 року № 22-17/6239 «Щодо підтвердження вивезення вантажу» Миколаївська митниця вказала, що при оформленні вантажних митних декларацій при визначенні вантажоодержувача митниця керувалась положеннями пункту 4.11 контракту від 24 березня 2009 року № 038/08/63-1; факт завантажування ТОВ «МП «Термінал - Укрхарчозбутсировина», з яким у позивача укладений договір № 25/03/09-ЛАЗ від 25 березня 2009 року на транспортно-експедиційне та митно-брокерське обслуговування, суден М/Т «Anggraini» та М/Т «VemaOil XXII» нерафінованою олією підтверджений ДП «Миколаївський морський торговельний порт» та деклараціями на вантаж. Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог, суд виходив з того, що позивачем до перевірки був наданий лише договір № 25/03/09-ЛАЗ від 25 березня 2009 року без додатків до нього, що підтверджується переліком документів, наданих головним бухгалтером товариства, для перевірки.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, з огляду на наступне.

Згідно з підпунктом 3.1.3 пункту 3.1 статті 3 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) об'єктом оподаткування є операції платників податку з вивезення товарів (супутніх послуг) у митному режимі експорту або реекспорту (далі - експорту), поставки транспортних послуг по перевезенню пасажирів, вантажобагажу (товаробагажу) та вантажу за межами державного кордону України.

Пунктом 6.2 статті 6 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що при експорті товарів та супутніх такому експорту послуг ставка податку становить « 0» відсотків до бази оподаткування.

Відповідно до положень підпункту 6.2.1 пункту 6.2 статті 6 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) товари вважаються експортованими платником податку в разі, якщо їх експорт засвідчений належно оформленою митною вантажною декларацією.

Абзацами 1-4 статті 86 Митного кодексу України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що митна декларація приймається та реєструється митним органом у порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України або уповноваженим ним органом. Подання митної декларації повинно супроводжуватися наданням митному органу комерційних супровідних та інших необхідних документів, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України або уповноваженим ним органом. Митна декларація приймається митним органом, якщо встановлено, що в ній містяться всі необхідні відомості і до неї додано всі необхідні документи. Дата і час прийняття митної декларації фіксуються посадовою особою митного органу, що її прийняла, проставленням відміток на бланку митної декларації та відповідним записом у документах митного органу. З моменту прийняття митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09 червня 1997 року № 574 України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) було затверджене Положення про вантажну митну декларацію, яке визначає форми вантажної митної декларації та встановлює порядок її подання, оформлення, використання.

Пунктом 8 Положення про вантажну митну декларацію, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 09 червня 1997 року № 574 (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), визначено, що вантажна митна декларація, вважається оформленою за наявності на всіх її аркушах особистої номерної печатки інспектора митниці, що здійснив митне оформлення товару. Оформлена вантажно-митна декларація є засвідчує надання суб'єкту зовнішньоекономічної діяльності права на розміщення товарів у визначений митний режим і підтверджує права та обов'язки зазначених у вантажній митній декларації осіб щодо здійснення ними відповідних правових, фінансових, господарських та інших операцій.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 01 березня 2002 року № 243 «Про вдосконалення механізму бюджетного відшкодування податку на додану вартість за операціями з експорту продукції» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для підтвердження факту вивезення (пересилання) товарів за межі митної території України (експорт) платник податку на додану вартість, який здійснив операцію з вивезення (пересилання) товарів за межі митної території України, подає разом з іншими передбаченими законодавством документами оригінал п'ятого основного аркуша (примірника декларанта) вантажної митної декларації, що є її складовою частиною, оформленого митним органом під час здійснення митного оформлення експорту товарів, на якому зазначеним митним органом за зверненням платника податку вчиняється напис про фактичне вивезення експортованих товарів за межі митної території України, який засвідчується підписом відповідальної посадової особи і гербовою печаткою митного органу. При цьому до оригіналів п'ятих основних аркушів (примірників декларанта) вантажних митних декларацій прирівнюються оригінали аркушів з позначенням « 3/8». Такий напис вчиняється митним органом, що здійснював митне оформлення експорту товарів, виключно після одержання з митного органу, розташованого на митному кордоні України, через який здійснювалося вивезення товарів, офіційного повідомлення про фактичне вивезення товарів за межі митної території України.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, фактичне вивезення олії соняшникової нерафінованої за межі митної території України підтверджується вантажними митними деклараціями № 504010000/9/000834 від 26 травня 2009 року та № 504010000/9/000930 від 10 червня 2009 року, на яких вчинено написи: «Задекларовані в цій вантажно-митній декларації товари вивезено за межі митної території України в повному обсязі 26 травня 2009 року» та «Задекларовані в цій вантажно-митній декларації товари вивезено за межі митної території України в повному обсязі 10 червня 2009 року» відповідно (т. 1 арк. справи 102-107).

На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 09 червня 1997 року № 574 «Про затвердження Положення про вантажну митну декларацію» наказом Державної митної служби України від 09 липня 1997 року № 307 було затверджено Інструкцію про порядок заповнення вантажної митної декларації, яка визначає порядок заповнення граф вантажної митної декларації, відповідно до положень якої (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) якщо описом цієї графи не передбачено інше, у графі 8 «Одержувач/Імпортер», зазначаються відомості про одержувача. Якщо відповідно до умов зовнішньоекономічного договору (контракту) або іншого документа, що використовується в міжнародній практиці замість договору (контракту), нерезидент - сторона зовнішньоекономічного договору (контракту) або іншого документа, що використовується в міжнародній практиці замість договору (контракту), не є одержувачем, у графі зазначаються відомості про одержувача і вчиняється запис «Див. доп.», а в доповненні наводяться відомості про нерезидента - сторону зовнішньоекономічного договору (контракту) або іншого документа, що використовується в міжнародній практиці замість договору (контракту).

На виконання пункту 2 наказу Державної митної служби України від 09 липня 1997 року № 307 «Про затвердження Інструкції про порядок заповнення вантажної митної декларації», наказом Державної митної служби України від 30 червня 1998 року № 380 (у редакції наказу Державної митної служби України від 07 листопада 2007 року № 933) був затверджений Порядок заповнення граф вантажної митної декларації відповідно до митних режимів експорту, імпорту, транзиту, тимчасового ввезення (вивезення), митного складу, магазину безмитної торгівлі, відповідно до положень якого (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у Графі 8 «Одержувач/Імпортер» наводяться відомості про одержувача - нерезидента, на адресу якого повинен бути доставлений товар згідно із зовнішньоекономічним договором (контрактом) або іншим документом, який підтверджує наміри сторін. У правому верхньому кутку зазначається літерний код альфа-2 країни місцезнаходження (місця проживання) одержувача відповідно до Класифікації держав світу. Якщо нерезидент, на адресу якого повинен бути доставлений товар, є стороною зовнішньоекономічного договору (контракту), то відповідно до такого договору (контракту) зазначається найменування юридичної особи та її місцезнаходження або прізвище, ім'я фізичної особи та її місце проживання. Якщо нерезидент, на адресу якого повинен бути доставлений товар, не є стороною зовнішньоекономічного договору (контракту), то в графі зазначається найменування (прізвище, ім'я) та місцезнаходження (місце проживання) одержувача та вчиняється запис «Див. доп.», а в доповненні наводяться відомості про нерезидента, що є стороною зовнішньоекономічного договору (контракту).

Судами попередніх інстанцій було встановлено, що відповідно до пункту 4.11 статті 4 «Умови, терміни поставки та упаковка» контракту № 038/08/63-1 від 24 березня 2009 року, укладеного між ЗАТ «Лазірківський елеватор» (продавець) та фірмою Inerco Trade S.A. (Швейцарія) (покупець), сторони узгодили, що при визначенні вантажоодержувача товару слід керуватись інструкціями покупця.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується листом від 09 жовтня 2009 року №22-17/6239 «Щодо підтвердження вивезення вантажу» (т.1 арк. справи 168) Миколаївська митниця вказала, що при оформленні вантажних митних декларацій при визначенні вантажоодержувача митниця керувалась положеннями Інструкції про порядок заповнення вантажної митної декларації, затвердженої наказом Державної митної служби України від 09 липня 1997 року № 307 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), та положеннями пункту 4.11 контракту від 24 березня 2009 року № 038/08/63-1, а саме: за відсутності додаткових інструкцій від покупця щодо одержувача при оформленні вантажної митної декларації № 504010000/9/000834 від 26 травня 2009 року зазначено нерезидента - сторону зовнішньоекономічного контракту, а країну призначення (графа 17) - Індію відповідно до коносаментів; оформлення вантажної митної декларації № 504010000/9/000930 від 10 червня 2009 року проводилось з урахуванням інструкцій від покупця (документ зазначений в графі 44 - 3240б/н від 26 травня 2009 року), зокрема, відповідно до інструкцій покупця одержувачем цієї партії вантажу визначена Фірма «Alfred C.Toepfer, International G.M.B.H.» (Республіка Німеччина), країна призначення (графа 17) - Єгипет.

Також, судами попередніх інстанцій було встановлено, що згідно договору транспортно-експедиційного та брокерського обслуговування від 25 березня 2009 року № 25/03/09-ЛАЗ, укладеного позивачем з ТОВ «МП «Термінал - Укрхарчозбутсировина», завантаження олії нерафінованої на судна М/Т «Anggraini» та М/Т «VemaOil XXII» було здійснено ТОВ «МП «Термінал - Укрхарчозбутсировина», що підтверджується маніфестами про вантажі (т.1 арк справи 164, 193-195), а також листом ДП «Миколаївський морський торговельний порт» від 01 березня 2010 року № 42/408 та доданими до нього деклараціями на вантаж, генеральними деклараціями на прихід та вихід суден (т.2 арк. справи 10-16).

З огляду на викладене, суди попередніх інстанції дійшли обґрунтованого висновку, з яким погоджується суд касаційної інстанції, про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Доводи касаційної скарги викладеного не спростовують.

З огляду на те, що касаційна скарга не містить посилань на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права в частині відмови у задоволенні позовних вимог, а судом касаційної інстанції не встановлено таких порушень згідно положень частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення судів попередніх інстанцій підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - без задоволення.

Враховуючи вищевикладене, касаційна скарга Лубенської ОДПІ підлягає залишенню без задоволення, а постанова Полтавського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2010 року та ухвала Харківського апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2011 підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 2201, 223, 224, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Лубенської об'єднаної державної податкової інспекції залишити без задоволення, а постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2010 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

Судді: _____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна