Справа № 810/4905/14
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2015-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АдміністративниЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

Іменем України

"12" травня 2015 р. № К/800/6420/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів: головуючого судді Юрченко В.П., суддів: Голубєвої Г.К., Зайцева М.П., секретар судового засідання - Іванов Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуВишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного Управління Міндоходів України у Київській області
на постановуКиївського окружного адміністративного суду від 06.10.2014
та постановуКиївського апеляційного адміністративного суду від 29.01.2015
у справі №810/4905/14
за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
доВишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного Управління Міндоходів України у Київській області
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом, у якому просив скасувати податкові повідомлення-рішення Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного Управління Міндоходів України у Київській області від 08.08.2014 №, .

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 06.10.2014 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано податкове повідомлення-рішення Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області № від 08.08.2014 про застосування штрафних санкцій у розмірі 5781,00 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 29.01.2015 у даній справі, скасована постанова Київського окружного адміністративного суду від 06.10.2014 в частині відмови у задоволенні позову та прийнято нове рішення про задоволення позову в цій частині. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області від 08.08.2014 №.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції у задоволеній частині позовних вимог, а рішення апеляційного суду - повністю, та прийняти нове рішення, яким відмовити в позові повністю, оскільки вважає, що постанови були прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В письмовому запереченні на касаційну скаргу позивач, посилаючись на те, що вимоги касаційної скарги є необґрунтовані та не можуть бути задоволені, просить в задоволенні касаційної скарги відмовити, а рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем в період з 17.07.2014 до 24.07.2014 проведено фактичну перевірку господарської одиниці позивача - кафе-бару «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

За результатом проведеної перевірки складно акт №0158/1008/НОМЕР_2, яким встановлено порушення позивачем вимог п.п. 1, 2, 9, 13 ст. 13 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та пп. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267, пп. 267.4.8 п. 267.4 ст. 267 Податкового кодексу України, у зв'язку з непроведенням позивачем розрахункових операцій через РРО, незабезпеченням щоденного друкування на РРО 17 фіскальних звітних чеків, а також здійснення діяльності у сфері розваг за готівковий розрахунок без придбання торгових патентів (використання 4 ігрових доріжок боулінга по ціні 75,00 грн. за одну годину гри на одній доріжці).

На підставі названого акту перевірки відповідачем прийняті спірні податкові повідомлення-рішення від 08.08.2014 №, яким застосовано штрафну (фінансову) санкцію на підставі абз. 6 п. 1 ст. 125 Податкового кодексу України в розмірі 161034,24 грн. за здійснення діяльності без дозвільних документів (торгових патентів) та №, яким застосовано штрафну (фінансову) санкцію на підставі п. 1 п. 4 ст. 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» в розмірі 5781,00 грн., в тому числі 1 грн. за непроведення розрахункових операцій через реєстратор розрахункових операцій та 5780,00 грн. за незабезпечення щоденного друкування на РРО 17 фіскальних звітних чеків (340x17=5780).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення № підлягає скасуванню, оскільки за вчинення порушень, про які йдеться у пункті 4 статті 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», відповідний орган державної податкової служби України може застосувати лише одну фінансову санкцію у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян незалежно від кількості випадків невиконання щоденного друку фіскального звітного чека та/або його незберігання в книзі обліку розрахункових операцій, виявлених під час перевірки суб'єкта підприємницької діяльності, який здійснює розрахункові операції за товари (послуги). Відмовляючи у визнанні протиправним та скасуванні іншого податкового повідомлення-рішення, дійшов висновку, що оскільки позивач, а не інший суб'єкт господарювання є надавачом послуг з боулінгу, тому наявні правові підстави для застосування до нього штрафних санкцій за відсутність торгових патентів.

Суд апеляційної інстанції не погодився з позицією суду першої інстанції лише в частині визнання правомірним донарахування позивачу за відсутність торгових патентів, встановивши, що позивач не є надавачом послуг з боулінгу, у зв'язку з чим скасував рішення суду першої інстанції та задовольнив позовні вимог в цій частині.

Суд касаційної інстанції вважає висновки суду апеляційної інстанції передчасними, та такими, що зроблені без всебічного та об'єктивного дослідження усіх обставин справи, та з не вірним застосуванням норм процесуального права, при цьому колегія суддів виходить з наступного.

Так, відповідно до частин 2, 3 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Згідно частини 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до приписів статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Так, судами, як першої, так і апеляційної інстанцій, було встановлено, що в приміщенні кафе-бару «ІНФОРМАЦІЯ_1» здійснюється діяльність у сфері розваг за готівковий розрахунок, а саме використовуються 4 ігрові доріжки боулінга по ціні 75,00 грн. за одну годину гри на одній доріжці, без придбання торгових патентів.

Водночас, як вбачається з судового рішення апеляційного суду, судом не вжито належних заходів щодо офіційного з'ясування обставин справи та не дотримано правил оцінки доказів згідно з вимогами статті 86 КАС України, оскільки спростовуючи висновки суду першої інстанції та вказуючи про те, що судом першої інстанції належним чином не перевірено той факт, що боулінг (спортивна гра в шари) належить іншій особі, а не позивачу, одночасно зазначив про те, що доказів того, що рахунок №30 від 17.07.2014 наданий перевіряючим виписаний позивачем, а не іншою особою відсутні, з самого рахунку не вбачається.

Отже, наведене дає підстави стверджувати про неповноту встановлення апеляційним судом всіх обставин справи, що мають значення для правильного вирішення справи, тобто не встановлення ким саме був виписаний рахунок №30 від 17.07.2014 є не підтвердженням відповідних обставин та фактів належними засобами та у передбачений чинним законодавством спосіб.

Окрім того, суд касаційної інстанції погоджується з правовою позицією судів попередніх інстанцій, що за вчинення порушень, про які йдеться у пункті 4 статті 17 названого Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», відповідний орган державної податкової служби України може застосувати лише одну фінансову санкцію у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян незалежно від кількості виявлених під час перевірки суб'єкта підприємницької діяльності, який здійснює розрахункові операції за товари (послуги), випадків невиконання щоденного друку фіскального звітного чеку та/або його незберігання в книзі обліку розрахункових операцій.

При цьому, аналогічна позиція вже була висловлена Верховним Судом України (№21-89а13 від 16.04.2013, №21-155а13 від 04.06.2013, №21-442а13 від 17.12.2013).

Але, суди правильно встановивши обставини по справі в цій частині про наявність порушення та застосувавши відповідні норми матеріального права, не правильно прийшли до висновку про повне звільнення позивача від відповідальності, оскільки зазначаючи, що позивач вчинив одне триваюче порушення, повинні були здійснити розрахунок штрафних санкцій і визнати спірне рішення податкового органу частково протиправним.

Вказані обставини та фактичні дані залишилися поза межами дослідження суду апеляційної інстанції, що, з урахуванням повноважень касаційного суду, виключає можливість перевірити Вищим адміністративним судом України правильність його висновків в цілому по суті спору.

Під час нового розгляду справи суду слід взяти до уваги викладене в цій ухвалі, встановити наведені у ній обставини, що входять до предмета доказування у даній справі на підставі належних та допустимих доказів та дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам та постановити рішення відповідно до вимог статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

За змістом частин 4, 5 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів. Суд вживає передбачені законом заходи для витребування належних доказів із власної ініціативи.

Згідно частини 4 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом.

З огляду на викладене, а також враховуючи той факт, що судом апеляційної інстанції на підставі належних та допустимих доказів не було з'ясовано належним чином обставини справи, в той час як їх встановлення впливає на правильність вирішення спору, ухвалене у справі судове рішення підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 160, 167, 221, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного Управління Міндоходів України у Київській області задовольнити частково.

2. Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 29.01.2015 скасувати та направити справу на новий розгляд до Київського апеляційного адміністративного суду.

3. Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В.П.Юрченко
Судді Г.К. Голубєва
М.П.Зайцев