Справа № 813/7937/14
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2015-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2015 року Справа № 876/1528/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Пліша М.А., Шинкар Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Сидор О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 13.01.2015 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання протиправним наказу від 27.01.2014 року №29 о/с, поновлення на службі в органах внутрішніх справ та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через Львівський слідчий ізолятор від 09.11.2014 року, звернувся в суд з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання протиправним наказу від 27.01.2014 року №29 о/с, поновлення на службі в органах внутрішніх справ та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 13.01.2015 року позов залишено без розгляду.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та справу направити на продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач оскаржує наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 27.01.2014 року №29 о/с «По особовому складу», зокрема, звільнення капітана міліції ОСОБА_1, відповідно до Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, в запас Збройних Сил України за п.64 «є» (за порушення дисципліни).

ОСОБА_1, був прийнятий на службу в органи внутрішніх справ (рядовим міліції) у лютому 2007 року. З 25.06.2013 року капітана міліції ОСОБА_1 було призначено на посаду оперуповноваженого сектору карного розшуку Шевченківського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області.

Наказом т.в.о. начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 31.12.2013 року №2613 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Шевченківського ЛМУ ГУМВС», окрім інших, ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ.

Із зазначеного наказу слідує, що підставою для застосування такого дисциплінарного стягнення слугували грубі порушення положень Дисциплінарного статуту ОВС України, Законів України «Про міліцію», «Про оперативно-розшукову діяльність» та наказів МВС України від 19.11.2012 року №1050, від 22.10.2012 року №940, що проявились у перевищенні влади та службових повноважень, порушенні прав та свобод громадянина, недотриманні норм професійної та службової етики, формуванні негативної думки громадськості про корумпованість працівників внутрішніх справ, завданні істотної шкоди державним інтересам, самовільному залишенні території обслуговування з питань, що не належать до службових, невжитті заходів щодо припинення правопорушення та повідомлення про нього в найближчий підрозділ міліції, дискредитації звання працівника органів внутрішніх справ.

Відповідно до копії витягу із наказу начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області Рудяка О.В. від 27.01.2014 року №29 о/с «По особовому складу», згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, у запас Збройних Сил України за п.64 «є» (за порушення дисципліни) капітана міліції ОСОБА_1 - оперуповноваженого сектору карного розшуку Шевченківського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області, на підставі наказу ГУ від 31.12.2013 року №2613 та подання начальника Шевченківського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області начальникові ГУМВС України у Львівській області №16/13-798 від 27.01.2014 року звільнено з 30.01.2014 року.

Прийняттю наведених рішень відповідача у формі наказу передувало службове розслідування за фактом повідомлення про підозру прокуратурою Львівської області працівників СКР Шевченківського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області (зокрема, ОСОБА_1.) у кримінальному провадженні №0000041, за результатами якого старшим інспектором ВІОС УКЗ ГУМВС України у Львівській області підполковником міліції Сидором С.І. і оперуповноваженим в ОВС УВБ у Львівській області ДВБ МВС України майором міліції Гачаком Р.Б. складений висновок від 26.12.2013 року та затверджений начальником ГУМВС України у Львівській області Рудяком О.В. 27.12.2013 року.

За результатами розгляду матеріалів службового розслідування старшим інспектором ВІОС УКЗ ГУМВС України у Львівській області підполковником міліції Сидором С.І. і оперуповноваженим в ОВС УВБ у Львівській області ДВБ МВС України майором міліції Гачаком Р.Б. встановлено ряд недоліків та порушень службової дисципліни з боку працівників Шевченківського РВ ЛМУ ГУМВС України Львівській області і запропоновано звільнити відповідних співробітників зазначеного відділу, зокрема, позивача.

З висновку службового розслідування вбачається, що прокуратурою м. Львова відносно позивача порушено кримінальну справу і ухвалою Галицького районного суду м. Львова йому обрано запобіжний захід - взяття під варту з утриманням у Львівському слідчому ізоляторі.

Позивачем подано клопотанням про поновлення строку для звернення до суду, оскільки строк звернення до суду було пропущено. При цьому, у клопотанні позивач зазначає, що про наказ №29 о/с від 27.01.2014 року він дізнався лише 17.02.2014 року.

Як у позові, так і у клопотанні позивач стверджує, що ним подано позов до суду без пропуску строку звернення, а саме - ще 11.03.2014 року, було подано через адміністрацію слідчого ізолятора, де він тимчасово утримується, до Львівського окружного адміністративного суду позов про поновлення його на роботі, який, однак, не з його вини до суду не надійшов. Згодом, 03.06.2014 року, як зазначає позивач у позовній заяві, він дізнався про те, що його позов не був доставлений до суду і повторно його подав. Однак, як пізніше довідався позивач, цей позов було повернуто, у зв'язку із не усуненням недоліків позовної заяви, яку було залишено без руху. Про таку обставину (стверджує позивач) він дізнався при отриманні 16.09.2014 року ухвали судді Львівського окружного адміністративного суду Мричко Н.І. у справі №813/4342/14.

Згідно приписів ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

Відповідно до ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином, підставою для звернення до суду може бути саме лише суб'єктивне припущення позивача про порушення його прав чи інтересів.

Згідно ч.2 ст. 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV зазначається, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною 17.07.1997 року (далі - Конвенція), є частиною національного законодавства. Пунктом 1 статті 6 Конвенції встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. За усталеною практикою Європейського суду з прав людини процесуальні гарантії, визначені у ст. 6 стосовно справедливості, публічності та негайності, втрачають сенс за відсутності захисту передумов для дотримання цих гарантій, а саме - доступу до суду. Суд встановив це як невід'ємний аспект гарантій, визначених у ст. 6, посилаючись на принцип верховенства права та уникнення свавільної влади, які є основою більшої частини Конвенції.

У пункті 3 Рішення Конституційного Суду України від 07.05.2002 року зазначено, що судовий захист прав і свобод людини і громадянина необхідно розглядати як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина. І саме держава бере на себе такий обов'язок відповідно до частини другої статті 55 Конституції України. Право на судовий захист передбачає і конкретні гарантії ефективного поновлення у правах шляхом здійснення правосуддя. Відсутність такої можливості обмежує це право. А за змістом ч. 2 ст. 64 Конституції України право на судовий захист не може бути обмежено навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану.

У справі «Беллет проти Франції» Європейський Суд зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Європейський суд з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду.

Пропущення строків звернення до адміністративного суду і заява сторони про застосування наслідків пропущення строків звернення до адміністративного суду, передбачених ст. 100 КАС України, не може бути безумовною підставою для залишення адміністративного позову без розгляду, оскільки суд може визнати причину пропуску таких строків поважною і в такому випадку справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому КАС України.

Робота на посаді оперуповноваженого сектору карного розшуку Шевченківського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області є проходженням публічної служби. Відповідно до ч. 3 ст. 99 КАСУ строком, який визначений для звернення до адміністративного суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, є один місяць.

Згідно з ч. 1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини, основною складовою права доступу до суду, закріплене у п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Колегія суддів дійшла висновку, що при оскарженні наказу від 27.01.2014 року №29 о/с, поновлення на службі в органах внутрішніх справ оскаржуване рішення про залишення без розгляду, є передчасним, оскільки з врахуванням тимчасового обмеження права ОСОБА_1 вільно пересуватись будучи в Львівському слідчому ізоляторі він не зміг повною мірою реалізувати своє право, подані процесуальні документи з його слів не надходили вчасно до суду, або отриманні ним з порушенням строку, а тому судом першої інстанції було порушено право на звернення позивача до адміністративного суду.

Керуючись ст. ст. 122-1, 195, 196, 199, 204, 205, 206, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 13.01.2015 року у справі №813/7937/14 - скасувати та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.В. Ільчишин

Судді М.А. Пліш

Т.І. Шинкар