Справа № 820/622/15
Суддя: Філатов Ю.М.
Дата ухвалення: 2015-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2015 р.Справа № 820/622/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Філатова Ю.М.

Суддів: Калиновського В.А. , Бенедик А.П.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Зміївському районі Головного управління Міндоходів у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 26.03.2015р. по справі № 820/622/15

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у Зміївському районі Головного управління Міндоходів у Харківській області

про скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, фізична особа - підприємець ОСОБА_1, звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, Державної податкової інспекції у Зміївському районі Головного управління Міндоходів у Харківській області та прсив скасувати податкове повідомлення - рішення від 13.01.2015 року № про збільшення суми грошового зобов'язання по податку на додану вартість в сумі 10750, 00 грн., в тому числі 8600, 00 грн. за основним платежем та 2150, 00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 26.03.2015р. по справі №820/ 622/15 вимоги позивача були задоволені.

Скасовано податкове повідомлення - рішення від 13.01.2015 року № про збільшення суми грошового зобов'язання Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 по податку на додану вартість в сумі 10750, 00 грн., в тому числі 8600, 00 грн. за основним платежем та 2150, 00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Не погоджуючись з постановою Харківського окружного адміністративного суду від 26.03.2015р. по справі №820/ 622/15 відповідач подав апеляційну скаргу, просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити, вважає, що судом першої інстанції порушені норми права.

Справа розглядається в порядку письмового провадження у відповідності до ч.4 ст. 196, п.2 ч.1 ст. 197 КАС України.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши суддю - доповідача колегія суддів встановила, що підставою прийняття оскаржуваного повідомлення - рішення був акт перевірки позивача працівниками відповідача від 22.12.2014 року № 2756/17/ "Про результати документальної невиїзної позапланової перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (код НОМЕР_3) з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ "Українська компанія "Модус"" () за період з 01.08.2012 р. по 31.12.2013 р." , в якому зроблені висновки про порушення позивачем вимог податкового законодавства, а саме:

1. Первинні документи по реалізації запчастин, виписані ТОВ "Українська компанія "Модус" є такими, що не відповідають вимогам визначеним ст. 1, п.2 ст. 3 , ст.4, п.1 та п.2 ст. 9 Закону України від 16.07.99 N 996-Х1V "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", п.2 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995р. №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704;

2. ст. 185. п. 198.2 ,198.3, п. 198.1, п. 198.6 ст. 198, ст.201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI із змінами та доповненнями, ФОП ОСОБА_1 по взаємовідносинам з ТОВ "Українська компанія "Модус" не підтверджено реальність здійснення господарських відносин за перевіряємий період в зв'язку з чим, завищено суму податкового кредиту з ПДВ всього на суму 8600,00 гри., в т.ч. за листопад 2012 р. в сумі 8600,00 грн., в результаті чого ФОП ОСОБА_1 занижено суму податку на додану вартість за перевіряємий період на загальну суму 8600, 00 грн., в т.ч. за листопад 2012 р. в сумі 8600, 00 грн.

Колегія суддів вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні виходячи з наступного.

ФОП ОСОБА_1 у перевіряємому податковим органом періоді мав господарські взаємовідносини із ТОВ "Українська компанія "Модус", яке зареєстроване юридичною особою виконавчим комітетом Харківської міської ради 05.04.2012 р. про що свідчить копія виписки з ЄДР ЮО та ФОП серії ААВ від 05.04.2012 р., включене до ЄДРПОУ згідно копії довідки АА № 591 722 від 06.04. 2012р. та є платником ПДВ відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію платника ПДВ № НОМЕР_4 від 07.07.2012 р.. Згідно довідки від 06.04.2012 року Головного управління статистики у Харківській області одним з видів економічної діяльності ТОВ "Українська компанія "Модус" є оптова та роздрібна торгівля: ремонт автотранспортних засобів і мотоциклів.

Між ФОП ОСОБА_1 (покупець) та ТОВ "Українська компанія "Модус" (постачальник), був укладений договір поставки від 12.11.2012 р. № 12/11-12, згідно п. 1.1. якого за даним договором постачальник зобов'язується поставити і передати у власність покупцю - запасні частини на автомобіль , а покупець прийняти й оплатити товар на умовах даного договору.

Пунктом 2. 1 договору передбачено, що загальна сума договору складається із сукупності всіх підписаних між сторонами накладних або рахунків - фактур, виданими на товар, які є невід'ємною частиною даного договору і складає 51600, 00 грн. в тому числі ПДВ 20%.

Термін дії договору встановлюється з дати підписання і діє до 31.12.2012 р., але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором (п. 13.1. договору).

Факт реального здійснення господарських операцій за зазначеним договором підтверджується копіями: платіжних доручень, податкової накладної, видаткової накладної,рахунку на оплату (а.с. 49-53), свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5, дефектного акта, товарно-транспортної накладної, акта списання (а.с. 80-83).

Суми податку на додану вартість за податковою накладною, отриманою від ТОВ "Українська компанія "Модус" позивачем було включено до податкового кредиту листопада 2012 року, відображених в реєстрі отриманих податкових накладних, додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість, та відповідає даним декларації з ПДВ за листопад 2012 року на суму 8600, 00 грн.

Крім того, щодо посилань податкового органу на акт про неможливість проведення зустрічної звірки від 28.08.2014 року № 585/20-33-22-03-07/38161150, то як вбачається з матеріалів справи, постановою Харківського окружного адміністративного суду від 01.12.2014 року у справі № 820/17274/14, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду 17.02.2015 року, адміністративний позов ТОВ "Українська компанія "Модус" до Західної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії був задоволений: визнано протиправними дії Західної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області щодо проведення зустрічної звірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська компанія "Модус" (), результати якої оформлені Актом № 585/20-33-22-03-07/38161150 від 28.08.2014 року; визнати протиправними дії Західної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області щодо зміни внесених до Інформаційної системи "Податковий блок" показників декларацій Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська компанія "Модус" () з податку на додану вартість за період серпень 2012 року - грудень 2013 року згідно з відомостями акту №585/20-33-22-03-07/38161150 від 28.08.2014 року та зобов'язано Західну об'єднану державну податкову інспекцію м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області відновити в інформаційних базах даних показники декларацій Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська компанія "Модус" () з податку на додану вартість за період серпень 2012 року - грудень 2013 року згідно поданих декларацій.

Згідно ч. 5 ст. 254КАС України постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Отже визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України, який набрав чинності з 01.01.2011 року, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Підпунктом 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, який набрав чинності з 01.01.2011 року, податковий кредит визначено як суму, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльні платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) при придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенні таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативної або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, п відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податкової накладною.

В п. 198.6 ст. 198 ПК України зазначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби сумі податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс) (пункт 201.7 статті 201 Податкового кодексу України).

Отже, для отримання права на податковий кредит із сум податку на додану вартість, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник ПДВ повинен мати податкові накладні, видані на фактично отриманий товар (роботи, послуги), що призначений для використання у власній господарській діяльності.

Слід зазначити, що договір був складений з метою його реального виконання. Позивач ставив за мету здійснення господарської діяльності, а не отримання податкової вигоди.

Всі витрати позивача з придбання товарів були об'єктивно необхідні позивачу для забезпечення господарської діяльності, та підтверджені належним чином складеними первинними документами.

Слід зазначити, що за змістом ч. 2 ст. 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, які були видані за договором за своєю формою та змістом відповідають вимогам, які актами чинного законодавства встановлені для первинних документів.

Матеріали справи свідчать проте, що ТОВ "Українська компанія "Модус" включене до Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб - підприємців, що підтверджується копією витягу з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб - підприємців.

Статтею 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" від 15.05.2003 р. № 755-IV із змінами та доповненнями якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, що підлягають внесенню до цього реєстру є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатись на них у спорі як на достовірні, за винятком випадків, коли вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

За таких обставин покупець не може нести відповідальність ні за несплату податків продавця, ні за можливу недостовірність інформацію про них, наведених у зазначеному реєстрі, за умови необізнаності щодо неї.

Факт реєстрації контрагента позивача, на момент складання на адресу позивача податкової накладної та на час здійснення господарських операцій із позивачем, платником податку на додану вартість відповідачем не заперечувався.

Виходячи зі змісту п. 1.1. ст.1 Податкового кодексу України відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства з 01.01.2011 року врегульовано положеннями Податкового кодексу України.

Згідно ст. 61 Податкового кодексу України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Податковий контроль здійснюється органами, зазначеними у стаття 41 цього Кодексу, в межах їх повноважень, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.п. 41.1.1 п. 41.1 ст. 41 Податкового кодексу України, контролюючими органами є органи державної податкової службу - щодо податків, які справляються до бюджетів та державних цільових фондів, крім зазначених у підпункті 41.1.2 цього пункту, а також стосовно законодавства, контроль за дотриманням якого покладається на органи державної податкової служби.

Статтею 62 Податкового кодексу України встановлено, що податковий контроль здійснюється шляхом: ведення обліку платників податків; інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності органів державної податкової служби; перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Так, відповідно до п.п. 4-6 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 22.12.2010 р. № 984 акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. За результатами документальної перевірки в акті викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податків, які мають відношення до фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

В акті перевірки позивача податковий орган не вказав первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку позивача, що підтверджують наявність фактів порушень ним норм податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а лише посилається на акт перевірки іншого податкового органу, який не є первинним документом.

Дані перевірок контрагентів позивача іншими податковими органами не можуть бути підставою для висновку про неправомірність віднесення сум до валових витрат та визнання податкового кредиту непідтвердженим.

Доказами порушення правил віднесення сум до валових витрат та формування податкового кредиту є матеріали перевірки платника податків, проведених з дослідженням його первинних бухгалтерських документів, а не дані актів перевірок інших податкових органів.

Відповідачем також не встановлено проведення позивачем збиткових операцій, доказів, які б вказували на відсутність реальності господарських операцій за договором та наявності між позивачем та його контрагентом при укладанні і виконанні договору взаємоузгоджених зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в державі суспільного ладу або моральних засад.

Таким чином позивач правомірно правомірність відніс суми податку на додану вартість в розмірі 8600, 00 грн. до складу податкового кредиту листопада 2012 року по господарським операціям із ТОВ "Українська компанія "Модус".

У зв'язку з тим, що відсутній об'єкт донарахування податку на додану вартість, відсутні підстави застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів).

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 197, 198, 200, п. 1 ч. 1 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Зміївському районі Головного управління Міндоходів у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 26.03.2015р. по справі № 820/622/15 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Філатов Ю.М.
Судді(підпис) (підпис) Калиновський В.А. Бенедик А.П.