Справа № 345/5285/14-а
Суддя: Гавриленко В. Г.
Дата ухвалення: 2015-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 345/5285/14-а
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.05.2015 року м.Калуш

Суддя Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області Гавриленко В.Г., розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Середньоугринівської сільської ради, третя особа на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з вищенаведеним позовом, стверджуючи, що придбала за договором купівлі-продажу від 09.02.2010 року земельну ділянку площею 0,0976 га у ОСОБА_3, яка в свою чергу отримала її шляхом обміну з ОСОБА_4. Ознайомлюючись 19.11.2014 року з заочним рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області по справі № 0908/2413/2012 за позовом ОСОБА_2 до неї та Середньоугринівської сільської ради, вона дізналася про існування рішення Середньоугринівської сільської ради від 19.03.1999 року «Про заяву гр. ОСОБА_2 жителя АДРЕСА_1», згідно якого йому було надано земельну ділянку в урочищі «Господарський двір» площею 0,04 га. Вважає, що дане рішення є незаконним, оскільки ОСОБА_2 не звертався до сільської ради із заявою про надання йому земельної ділянки в урочищі «Господарський двір», площа наданої йому земельної ділянки вписана до тексту друкованого рішення від руки та не відповідає жодній із земельних ділянок, зайнятих ОСОБА_2 в урочищі «Господарський двір». Крім того, наявна розбіжність в цільовому призначенні виділеної земельної ділянки: в рішенні вказано про виділення ОСОБА_2 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, тоді як Генеральним планом забудови АДРЕСА_1 дана територія була визначена як землі житлової та громадської забудови. Тому просить суд скасувати дане рішення.

Позивач ОСОБА_1 подала заяву про слухання справи в її відсутності

Представник відповідача - секретар Середньоугринівської сільської ради Михайлюк Б.Б. подала заяву про слухання справи у її відсутності, зазначивши при цьому, що при вирішенні даного спору покладається на розсуд суду.

Представник третьої особи ОСОБА_2 - ОСОБА_6 позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні з підстав, викладених в запереченні проти позову. Зокрема зазначив, що земельною ділянкою в урочищі «Господарський двір» ОСОБА_2 фактично користувався з 1993 року, надавши на підтвердження цього факту Акт комісії від 27.02.2012 року (а.с. 79). Також зазначив, що факт написання в рішенні площі земельної ділянки від руки не є підтвердженням його недійсності, оскільки рішення завірене печаткою сільської ради та підписом сільського голови Ковалика І.В. Також він вказав, що зміни до Генерального плану забудови АДРЕСА_1 були внесені в 2004 році за зверненням Староугринівської сільської ради, коли й було змінено цільове призначення земель в урочищі «Господарський двір» та відведено їх під забудову.

Справа розглядається з урахуванням положень ст.122 ч.4 КАС України в порядку письмового провадження.

Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

З фотокопії договору купівлі-продажу від 09.02.2010 року вбачається, що позивач ОСОБА_1 придбала в ОСОБА_3 земельну ділянку розміром 0,0976 га, місце розташування якої: АДРЕСА_1 Середньоугринівської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області (а.с. 42-43).

Однак рішенням 4-ї сесії Середньоугринівської сільської ради народних депутатів Калуського району Івано-Франківської області 3-го демократичного скликання «Про заяву гр. ОСОБА_2 жителя АДРЕСА_1» вирішено вилучити земельну ділянку розміром 0,04 га в урочищі «Ріка» в гр. ОСОБА_2 та надати йому земельну ділянку розміром 0,04 га в урочищі «Господрський двір», а також зобов'язано землевпорядника внести відповідні зміни в по господарську книгу (а.с.5).

Тобто частина придбаної позивачем земельної ділянки була виділена вказаним рішенням ОСОБА_2

Позивач стверджує, що у тексті оскаржуваного рішення зазначено, що ОСОБА_2 звернувся до сільської ради із заявою про надання йому земельної ділянки розміром 0,04 га. в урочищі «Діброва» взамін земельної ділянки в урочищі «Ріка». Однак у резолютивній частині рішення зазначається про надання йому земельної ділянки в урочищі «Господарський двір», хоча такої заяви від ОСОБА_2 не поступало.

Суд не може погодитися із таким твердженням позивача, оскільки в копії протоколу 4-ї сесії Середньоугринівської сільської ради народних депутатів 3-го демократичного скликання щодо розгляду заяви ОСОБА_2 жителя АДРЕСА_1, інженер -землевпорядник с/ради О.Васютяк зачитала заяву гр. ОСОБА_2, який просить надати йому земельну ділянку в розмірі (не зазначено) га в урочищі «Діброва», тому що він віддає земельну ділянку в розмірі (не зазначено) га в урочищі «Ріка» на громадську дорогу. О.Васютяк сказала, що гр. ОСОБА_2 захопив земельну ділянку на «Господарському дворі», та запропонувала дану земельну ділянку йому затвердити (а.с. 9-10). На підставі даного протоколу було винесене оспорюване позивачем рішення.

Розмір земельної ділянки в тексті даного рішення справді внесено рукописним текстом, однак рішення підписане посадовою особою - сільським головою І. Коваликом та скріплене печаткою сільської ради. Твердження позивача, що площа земельної ділянки 0,04 га була кимось визначена пізніше, скоріш за все секретарем, або сільським головою і вписана від руки суд вважає припущенням.

В Погосподарських книгах АДРЕСА_1 за 1996-2000 роки, а також за 2001-2011 роки зазначено, що за ОСОБА_2 значаться земельні ділянки загальною площею 0,84 га (а.с.35-41). Тому суд приходить до висновку, що землевпорядником не було виконано покладеного на неї рішенням сільської ради обов'язку щодо внесеня змін до по господарських книг.

З листа Відділу містобудування та архітектури №45 від 09.12.2013 року вбачається, що проект планування та забудови АДРЕСА_1 Калуського району розроблений у 1993 році. У відповідності до рішення сесії Середньоугринівської сільської ради від 11.03.2004 року №33 по виготовленню проекту забудови житлового кварталу та інших об'єктів соцкультпобуту на території колишнього колгоспного двору в АДРЕСА_1 було внесено зміни в генплан АДРЕСА_1 (а.с.33-34).

Суд вважає покликання позивача на порушення відповідачем принципу розподілу земель за цільовим призначенням при винесенні оскаржуваного рішення безпідставними, оскільки на момент виділення ОСОБА_2 земельної ділянки ( 1999 рік) вона не входила до складу земель житлової та громадської забудови.

Також ОСОБА_1 зазначила в позовній заяві, що про незаконність даного рішення свідчить також той факт, що воно не було реалізоване та впроваджене в життя, однак дана обставина не може свідчити про незаконність прийняття такого рішення відповідачем.

Той факт, що при виділенні земельної ділянки ОСОБА_3, яка в подальшому продала її ОСОБА_1, сільською радою не було враховано існуюче на цей час рішення про виділення земельної ділянки ОСОБА_2, не є підставою для визнання його незаконним.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 144 Конституції встановлено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

У відповідності до ч. 2 ст. 77 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» спори про поновлення порушених прав юридичних та фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування вирішуються в судовому порядку.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1 не надала суду доказів, які підтверджують незаконність винесення оспорюваного рішення, а тому в задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-14, 23, 69, 70-72, 86, 122, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Середньоугринівської сільської ради, третя особа на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя