Справа № 813/2057/15
Суддя: Потабенко Варвара Анатоліївна
Дата ухвалення: 2015-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2015 року № 813/2057/15

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючої судді - Потабенко В.А.,

за участю секретаря судового засідання - Петрика Р.І.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Козоріз О.О., згідно довіреності,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області з наступними позовними вимогами:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДФС у Львівській області, яка виразилася у відмові включити до його - ОСОБА_1 - вислуги років для призначення пенсії у календарному обчисленні стажу роботи в органах Державної податкової служби з 01.11.1995 року по 15.08.2003 року;

- зобов'язати Головне управління ДФС у Львівській області зарахувати йому - ОСОБА_1 - до вислуги років для призначення пенсії у календарному обчисленні стаж роботи в органах Державної податкової служби з 01.11.1995 року по 15.08.2003 року;

- зобов'язати Головне управління ДФС у Львівській області при звільненні здійснити нарахування та виплату йому - ОСОБА_1 - одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за період з 01.11.1995 року по 15.08.2003 року;

- зобов'язати Головне управління ДФС у Львівській області при оформленні і видачі йому - ОСОБА_1 довідки про додаткові види грошового забезпечення станом на дату звільнення із врахуванням у вислузі років в календарному обчисленні стажу роботи в органах Державної податкової служби з 01.11.1995 року по 15.08.2003 року та включенням розміру матеріальної допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що при зверненні до ГУ Міндоходів у Львівській області з проханням зарахувати до його вислуги років стаж роботи в органах Державної податкової служби на державній службі у період з 01.11.1995 року по 15.08.2003 року відповідно до вимог пункту "и" статті 17 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", отримав відмову через те, що центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у сферах виконання державної фінансової політики, не затверджений перелік посад в органах Державної податкової служби України, період роботи на яких може бути зарахований до календарної вислуги років. Не погодившись із відмовою у зарахуванні стажу роботи на державній службі до вислуги років, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з мотивів, наведених у позовній заяві та поясненнях наданих суду, просив задовольнити позов в повному обсязі.

Представник відповідачів в судовому засіданні проти позову заперечила з підстав, наведених у письмових запереченнях, поданих до суду 13.05.2015 року, суть яких полягає в наступному. Представник відповідача обґрунтовує відмову у зарахуванні до вислуги років позивача стажу роботи органах Державної податкової служби тим, що станом на сьогодні перелік посад офіцерського та начальницького складу органів Державної податкової служби України не затверджений. Крім того, позивач не досяг віку, необхідного для надання йому права на пенсію та продовжує працювати. Відтак, на думку представника відповідача відсутні будь - які підстави для задоволення позовних вимог, в тому числі в частині зобов'язання Головне управління ДФС у Львівській області при звільненні здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за період з 01.11.1995 року по 15.08.2003 року, оскільки дане положення чітко визначено у постанові Кабінету Міністрів України № 393 і позивачем не надано жодного доказу протиправності чи бездіяльності по невиконанню зазначеної вище норми закону. З огляду на вищевикладене, представник відповідача просила у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши фактичні обставини справи та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з копії трудової книжки позивача, ОСОБА_1 до переведення на службу до податкової міліції, працював: з 01.11.1995 по 01.1997 року на посаді старшого державного податкового ревізора інспектора відділу податкових розслідувань ДПА у Золочівському районі; з 01.1997 по 03.1997 року на посаді старшого державного податкового ревізора інспектора відділу примусового стягнення податків ДПА у Золочівському районі; з 03.1997 по 05.1997 року на посаді державного податкового інспектора відділу контролю за вирахуванням акцизного збору при випуску алкоголю, спиртних напоїв ДПА у Золочівському районі; з 05.1997 по 02.1998 року на посаді старшого державного податкового інспектора відділу податкових розслідувань ДПІ у Золочівському районі; з 02.1998 по 05.1998 року на посаді старшого державного податкового ревізора інспектора відділу податкових розслідувань ДПІ у Золочівському районі; з 05.1998 по 02.2000 року на посаді головного державного ревізора інспектора відділу податкових розслідувань ДПІ у Золочівському районі; з 02.2000 по 06.2000 року на посаді начальника відділу кадрів ДПІ у Золочівському районі; з 06.2000 по 07.2002 року на посаді старшого державного ревізора інспектора відділу оподаткування фізичних осіб Золочівської МДПІ; з 07.2002 по 15.08.2003 року працював на посаді головного державного податкового ревізора інспектора відділення контролю сплати прибуткового податку ВДП МГВПМ Бродівської МДПІ, з якої й був переведений на службу до органів податкової міліції ДПА у Львівській області.

01.11.1995 року прийняв присягу державного службовця, а наказом ДПА у Золочівському районі від 01.09.1998 року № 89-0 позивачу було присвоєно звання інспектора податкової служби 3 (третього) рангу.

27.06.2014 року позивач звернувся до Головного управління Міндоходів у Львівській області з проханням повідомити, чому до вислуги років при його звільненні не був зарахований стаж роботи у державній службі у вищезазначений період з 01.11.1995 року по 15.08.2003 року відповідно до вимог пункту "и" статті 17 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та абзацу 12 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України № 393 від 17 липня 1992 року, а також просив вжити заходів по усуненню вищезгаданого порушення його права і внести зміни до наказу про звільнення зі служби, включивши до його вислуги років у календарному обчисленні стаж роботи на посадах старшого державного податкового ревізора інспектора відділу податкових розслідувань ДПА у Золочівському районі та старшого державного податкового інспектора відділу примусового стягнення податків ДПА у Золочівському районі, державного податкового інспектора відділу контролю за вирахуванням акцизного збору при випуску алкоголю, спиртних напоїв ДПА у Золочівському районі та старшого державного податкового інспектора відділу податкових розслідувань ДПІ у Золочівському районі, старшого державного податкового ревізора інспектора відділу податкових розслідувань ДПІ у Золочівському районі та головного державного ревізора інспектора відділу податкових розслідувань ДПІ у Золочівському районі, начальника відділу кадрів ДПІ у Золочівському районі та старшого державного ревізора інспектора відділу оподаткування фізичних осіб Золочівської МДПІ, а також головного державного податкового ревізора інспектора відділення контролю сплати прибуткового податку ВДП МГВПМ Бродівської МДПІ.

11.07.2014 року ГУ Міндоходів у Львівській області надало відповідь за № 16818/10/13-01-04-01-37/368, згідно якої позивачу відмовлено у включенні до календарної вислуги років для призначення пенсії час роботи в органах Державної податкової служби через те, що центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у сферах виконання державної фінансової політики, не затверджений перелік посад в органах державної податкової служби України, період роботи на яких може бути зарахований до календарної вислуги років.

Не погодившись із даною відповіддю, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Вирішуючи спір у даній адміністративній справі, суд виходив з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-XII, на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державну службу» визначено, що державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

У відповідності до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про державну службу», посадовими особами вважаються керівники та заступники керівників державних органів та їх апарату, інші державні службовці, на яких законами або іншими нормативними актами покладено здійснення організаційно - розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій.

Відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 року № 283, а саме згідно абзаців 1-3 пункту 2, до стажу державної служби зараховується робота (служба): на посадах державних службовців у державних органах, передбачених статтею 25 Закону України «Про державну службу», а також на посадах, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад державних службовців; на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв'язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.09.1997 року № 503-р до категорії посад державних службовців були включені посади працівників ДПА, які не мають спеціальних звань.

Таким чином, посадові особи податкових органів є державними службовцями і відповідно до цього мають право на призначення пенсії на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу».

Зазначеним нормативно-правовим актом не встановлено вичерпного переліку посад, які відносяться до посад державних службовців та яким призначається пенсія на умовах цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», особам рядового, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв'язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв'язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Відповідно до п. "и" ст. 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б" - "д" статті 12 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом, до вислуги років для призначення пенсії зараховуються час роботи в державних органах у разі переходу на військову службу в органи і військові формування Служби безпеки України, Управління державної охорони України, органи внутрішніх справ, державну пожежну охорону, Державну службу спеціального зв'язку та захисту інформації України, органи і підрозділи цивільного захисту, податкову міліцію або Державну кримінально-виконавчу службу України на посади офіцерського та начальницького складу згідно з переліками посад, затверджуваними відповідно Службою безпеки України, Управлінням державної охорони України, Міністерством внутрішніх справ України, Державною службою спеціального зв'язку та захисту інформації України, центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у сферах виконання кримінальних покарань, цивільного захисту, пожежної і техногенної безпеки, державної фінансової політики.

При вирішенні даної справи суд не погоджується із твердженням представника відповідача про відсутність правових підстав для зарахування позивачу до вислуги років для призначення пенсії вищевказаного періоду роботи в Державній податковій службі у зв'язку з відсутністю затвердженого переліку посад, оскільки Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачені гарантії щодо формування вислуги років, необхідної для призначення та нарахування пенсії. Реалізація зазначеної гарантії не повинна залежати від невиконання державними органами покладених на них обов'язків, зокрема, щодо створення та затвердження списку посад.

Крім того, відповідач в судовому засіданні не заперечив щодо того, що позивач займав зазначені вище посади в органах Державної податкової служби.

Також суд вважає безпідставним твердженням представника відповідача про те, що позивач не досяг віку, необхідного для надання йому права на пенсію, адже спір, що розглядається у даній справі стосується визнання протиправною відмови у включенні до вислуги років ОСОБА_1 стажу роботи в органах Державної податкової служби з 01.11.1995 року по 15.08.2003 року, тобто стосується можливості виходу позивача на пенсію за вислугою років, а не за віком.

Щодо правовідносин, які виникають в процесі реалізації права на встановлену державою гарантію для військовослужбовців та інших осіб, то суд зазначає, що вони ґрунтуються на принципі юридичної визначеності. Зазначений принцип не дозволяє державі посилатися на відсутність певного нормативного акта, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших нормативно - правових актах.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень позивача, вимоги п. "и" ч. 1 ст. 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» щодо затвердження єдиного переліку посад, при переході на які до вислуги років для призначення пенсії зараховується час роботи в державних органах не виконані.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 22.06.2004 року в п. 184 у справі «Броньовський проти Польщі» (заява № 31443/96) зазначив, що принцип верховенства права зобов'язує державу поважати і застосовувати запроваджені нею закони, створюючи правові й практичні умови для втілення їх в життя.

Відповідно до ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Невідповідність рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень вказаним вище критеріям, є вагомою підставою для скасування даних рішень чи визнання протиправними дій чи бездіяльності.

Крім того, ст. 9 КАС України передбачає, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не надано достатніх доказів на обґрунтування відмови у включенні до вислуги років ОСОБА_1 для призначення пенсії у календарному обчисленні стажу роботи в органах Державної податкової служби з 01.11.1995 року по 15.08.2003 року.

У зв'язку з вищенаведеним, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання протиправною бездіяльності Головного управління ДФС у Львівській області, що виразилася у відмові включити до вислуги років ОСОБА_1 для призначення пенсії у календарному обчисленні стажу роботи в органах Державної податкової служби з 01.11.1995 року по 15.08.2003 року та зобов'язання Головного управління ДФС у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до вислуги років для призначення пенсії у календарному обчисленні стажу роботи в органах Державної податкової служби з 01.11.1995 року по 15.08.2003 року, обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Щодо вимог про зобов'язання Головного управління ДФС у Львівській області при звільненні здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за період з 01.11.1995 року по 15.08.2003 року та оформити і видати ОСОБА_1 довідку про додаткові види грошового забезпечення станом на дату звільнення із врахуванням у вислузі років в календарному обчисленні стажу роботи в органах Державної податкової служби з 01.11.1995 року по 15.08.2003 року та включенням розміру матеріальної допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань, суд зазначає, що дані вимоги є передчасними, оскільки обставини, за яких ОСОБА_1 просить зобов'язати ГУ ДФС у Львівській області вчинити певні дії, ще не настали і можуть не настати. Крім того, рішення не може бути прийнято на майбутнє, тому в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст. 94 КАС України, на користь позивача слід стягнути з Державного бюджету України 36,54 грн. судового збору, сплаченого при подачі позову до суду, пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 18, 19, 33-35, 69-71, 94, 158-163, 167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області, яка полягала у не включенні до вислуги років ОСОБА_1 для призначення пенсії у календарному обчисленні стажу роботи в органах Державної податкової служби з 01.11.1995 року по 15.08.2003 року.

Зобов'язати Головне управління Державної фіскальної служби у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до вислуги років для призначення пенсії у календарному обчисленні стаж роботи в органах Державної податкової служби з 01.11.1995 року по 15.08.2003 року.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України в користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, що проживає за адресою: АДРЕСА_1) 36 (тридцять шість) гривень 54 коп. сплаченого при подачі позову до суду судового збору.

Постанова може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст.ст. 186, 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлений 18.05.2015 року.

Суддя Потабенко В.А.