Справа № 820/18719/14
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2015-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2015 р. Справа № 820/18719/14
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Макаренко Я.М.

Суддів: Шевцової Н.В. , Мінаєвої О.М.

за участю секретаря судового засідання Шалаєвої І.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 17.12.2014р. по справі № 820/18719/14

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області

про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області (далі по тексту - відповідач), в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив суд:

- стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області середню заробітну плату за весь час затримки її виплати, починаючи з липня 2014 року;

- стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області відпускних за 2014 рік, а також компенсацію за частину не відгуляної відпустки у 2014 році в інші роки за весь період служби;

- стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області компенсацію за невидачу формового одягу , починаючи з 2003 року;

- визнати неправомірними дії ГУМВС України у Луганській області щодо грубого порушення трудового законодавства, правил проведення службової перевірки , порядку видання та ознайомлення ОСОБА_1 з наказами;

- скасувати накази ГУМВС України у Луганській області № 1853 від 11.09.2014 та № 291 о/с від 22.09.2014 року;

- зобов'язати ГУМВС України змінити формулювання звільнення позивача з ОВС зі звільнення за ст. 64 п. "Є" (за порушення дисципліни ) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 114 від 29.07.1991 на, враховуючи думку суду ст. 64 п. "И" (через сімейні обставини та з інших поважних причин, перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України) або ст. 64 "Ж" (за власним бажанням) цього Положення.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 17.12.2014 р. в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з»ясування обставин справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити його позов.

Відповідач, подав заперечення на апеляційну скаргу в яких посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, пояснення позивача та представника відповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1, наказом Луганського інституту внутрішніх справ № 37 о/с від 17.08.1996 року був прийнятий на службу в органи внутрішніх справ України. Має спеціальне звання - підполковник міліції, присвоєне 28.02.2014 році, займав посаду оперуповноваженого УДСБЕЗ ГУМВС України у Луганській області.

Відповідно до наказу ГУМВСУ від 31.07.2014 № 1363 "Про тимчасову передислокацію ГУМВСУ" ГУМВСУ у Луганській області тимчасово передислоковане до м. Сєвєродонецьк Луганської області (а.с. 51).

18.08.2014 позивач прибув до тимчасового місця дислокації ГУМВСУ у Луганській області.

З 24.08.2014 року позивач на службу не виходив, про причини невиходу керівництво УДСБЕС не повідомив, про що свідчать акти про невихід на роботу (а.с. 52-57).

02.09.2014р. начальником ГУМВС України у Луганській області Науменко А.В. було прийнято наказ № 1736 Про призначення та проведення службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни з боку оперуповноваженого УДСБЕЗ ГУМВСУ ОСОБА_1 (а.с. 61).

На підставі Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої Наказом МВС України від 12.03.2013 року № 230 Оперуповноваженим відділу аналізу координації роботи та зонального контролю УДСБЕЗ ГУМВСУ капітаном міліції ОСОБА_5, за фактом порушення позивачем службової дисципліни проведено службове розслідування за результатами якого складено висновок від 09.09.2014р. затверджений начальником УДСБЕЗ ГУМВС України у Луганській області Кучеровим Д.С. (а.с. 63-65). За результатами службового розслідування ОСОБА_1, підлягав звільненню з органів внутрішніх справи України за п. 64 "є" (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС за грубе порушенням ст. 7 Дисциплінарного статуту ОВС України, Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджених наказом МВС України від 22.02.2012 № 155, що виразилось у невиході на службу без поважних причин під час проведення АТО ігноруванні вимог керівництва щодо належного виконання службових обов"язків.

Наказом ГУМВСУ в Луганській області від 11.09.2014 року № 1853 ОСОБА_1 було звільнено з органів внутрішніх справи України за п. 64 "є" (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС за грубе порушенням ст. 7 Дисциплінарного статуту ОВС України, Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджених наказом МВС України від 22.02.2012 № 155, що виразилось у невиході на службу без поважних причин під час проведення АТО ігноруванні вимог керівництва щодо належного виконання службових обов"язків (а.с. 66-67).

Наказом ГУМВС України в Луганській області від 22.09.2014 року № 291 о/с по особовому складу підполковника міліції ОСОБА_1 (М-107488), оперуповноваженого відділу боротьби зі злочинами у фінансовій сфері Управління державної служби боротьби з економічною злочинністю було звільнено з органів внутрішніх справ України у запас ЗС України за п.64 "Є" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ на підставі наказу ГУМВСУ в Луганській області від 14.10.2014 року № 3192.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було обґрунтовано прийнято рішення про звільнення позивача зі служби, оскільки позивачем було порушено службову дисципліну, підстави для стягнення з відповідача грошового забезпечення та компенсації за невикористану відпустку відсутні.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст.1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV (надалі - Дисциплінарний статут) службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

За визначенням ст.. 2 Дисциплінарного статуту дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Статтею 5 Дисциплінарного статуту передбачено, що за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Відповідно до ст. 7 Дисциплінарного статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку. У разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові.

Статтею 14 Дисциплінарного статуту передбачений порядок накладення дисциплінарних стягнень, відповідно до якого начальник призначає службове розслідування з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

Як вбачається з матеріалів справи та не оспорюється позивачем з 24.08.2014 року позивач на службу не виходив, у зв»язку з чим 02.09.2014р. начальником ГУМВС України у Луганській області Науменко А.В. було прийнято наказ № 1736 про призначення та проведення службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни з боку оперуповноваженого УДСБЕЗ ГУМВСУ ОСОБА_1 (а.с. 61).

На підставі Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої Наказом МВС України від 12.03.2013 року № 230 Оперуповноваженим відділу аналізу координації роботи та зонального контролю УДСБЕЗ ГУМВСУ капітаном міліції ОСОБА_5, за фактом порушення позивачем службової дисципліни проведено службове розслідування за результатами якого складено висновок від 09.09.2014р. затверджений начальником УДСБЕЗ ГУМВС України у Луганській області Кучеровим Д.С. (а.с. 63-65). За результатами службового розслідування встановлено, що ОСОБА_1, незважаючи на вимогу керівництва прибути до місця дислокації ГУМВСУ, починаючи з 24.08.2014 р. на місце служби не прибув, до виконання службових обов»язків не припустив, в зв»язку з чим відповідач прийшов до висновку, що позивач підлягає звільненню з органів внутрішніх справи України за п. 64 "є" (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС за грубе порушенням ст. 7 Дисциплінарного статуту ОВС України, Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджених наказом МВС України від 22.02.2012 № 155, що виразилось у невиході на службу без поважних причин під час проведення АТО ігноруванні вимог керівництва щодо належного виконання службових обов"язків.

Порушення позивачем службової дисципліни підтверджується актами про невихід на роботу від 24.08.2014р., 25.08.2014р., 26.08.2014р. 27.08.2014 р.28.08.2014 р.29.08.2014 р. (а.с. 52-57), відповідно до яких ОСОБА_1 з 24.08.2014р. та по час складання відповідних актів на службу не виходив та причину невиходу на службу керівництву УДСБЕЗ ГУМВСУ у Луганській області не повідомляв. Вказані акти підписані начальником УДСБЕЗ ГУМВСУ у Луганській області Кучеровим Д.С., начальником відділу боротьби зі злочинами у фінансовій сфері УДСБЕЗ ГУМВСУ підполковником міліції Батранчі Д.О., оперуповноваженим відділу аналізу координації роботи та зонального контролю УДСБЕЗ ГУМВСУ капітаном міліції ОСОБА_5

Жодних доказів про поважність причин невиходу на службу з 24.08.2014р. позивачем до суду не надано.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що поважною причиною невиходу його на роботу є необхідність догляду за хворою матір»ю колегія суддів вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.

Згідно довідки МСЕК від 17.06.2000 р. матері позивача ОСОБА_6 встановлена ІІ група інвалідності з 2009 р.(а.с. 12). Відповідно до довідки Лікарсько-консультаційної комісії від 8 грудня 2014 р. ОСОБА_6 потребує стороннього догляду та не здатна до самообслуговування з 05.06.2009 року (а.с. 189).

Як вбачається з довідки Щастинської міської лікарні від 26 серпня 2014 р. та виписки з медичної картки (а.с. 186, 190) ОСОБА_6 у період з 23 серпня 2014 р. по 03 вересня 2014 р. знаходилася на стаціонарному лікування в терапевтичному відділенні вищевказаної лікарні.

Таким чином, мати позивача потребувала стороннього догляду з 2009 р., що не заважало позивачу проходити службу в органах внутрішніх справ, а в період з 23 серпня 2014 по 3 вересня 2014 р. знаходилася на стаціонарному лікуванні у лікарні під доглядом лікарів, що спростовує твердження позивача про необхідність здійснення ним догляду за матір»ю. Позивачем не надано доказів, що догляд працівників лікарні був недостатнім.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність поважних причин неприбуття позивача на службу з 24 серпня по 3 вересня 2014 р.

Відповідно до п.п. "є" п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року №114 (надалі - Положення №114) за порушення дисципліни особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік).

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що приймаючи наказ про звільнення позивача з органів внутрішніх справ на підставі п.п. "є" п. 64 Положення відповідач діяв обґрунтовано.

Посилання позивача на неврахування судом першої інстанції, що його не було ознайомлено з усіма актами невиходу на роботу колегія суддів вважає безпідставними, оскільки позивач не оспорює факт невихід на роботу починаючи з 24 серпня 2014 року по день звільнення зі служби.

Посилання позивача на порушення відповідачем порядку проведення службового розслідування у зв»язку з неповідомленням позивача про його проведення, не витребування від позивача письмових пояснень, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки позивач до жовтня 2014 року був відсутній на роботі, доказів повідомлення керівництва про адресу свого місця знаходження позивачем не надано. Допитаний в суді апеляційної інстанції свідок ОСОБА_5, підтвердив, що у вересні 2014 року по телефону повідомив позивача про проведення службового розслідування та запропонував прибути на службу для надання пояснень з приводу невиходу на роботу, що також підтверджується рапортом ОСОБА_5, який міститься в матеріалах справи (а.с. 62).

Посилання позивача про те, що звільнення його незаконне, оскільки він не був ознайомлений із наказами про визначення несення служби з 15 по 23 серпня 2014 року, наказом про відкомандирування позивача з 24 серпня 2014 року до блокпосту «Трьохізбенка-садові ділянки» колегія суддів вважає безпідставними, оскільки позивачем підтверджено, що починаючи з 18 серпня 2014 року він прибув до м. Сєвєродонецька Луганської області для несення служби, отже був обізнаний про місце несення служби, а з 24 серпня 2014 р. на роботу не вийшов у зв»язку з виїздом до м. Щастя.

Отже, відповідачем на виконання вимог ч. 2 ст. 71 КАС України до суду надані належні та допустимі докази, які свідчать про правомірність спірних наказів та підтверджують фактичне вчинення позивачем дисциплінарного проступку та обґрунтоване застосування такого крайнього заходу дисциплінарного впливу як звільнення позивача з органів внутрішніх справ, тому адміністративний позов в цій частині не підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вищенаведеної частини позовних вимог.

Також, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що вимоги позивача щодо стягнення компенсації за формене обмундирування є необгрунтованими, оскільки діючим законодавством не передбачено обов»язку відповідача сплати компенсації за невидане формене обмундирування.

Щодо вимог позивача про стягнення компенсації за невикористані дні відпустки, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 56 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 р. за № 114, особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану в році звільнення відпустку виплачується грошова компенсація відповідно до законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.

Отже, діючим законодавством передбачено право позивача на отримання компенсації за невикористану відпустку.

Відповідно до довідки УКЗ ГУМВСУ ОСОБА_1 чергова відпустка за 2014 рік у період з 19.05.2014 по 22.09.2014 не надавалась. Інформація щодо надання відпустки до 19.05.2014 в УКЗ ГУМВСУ відсутня.

З пояснень представника відповідача встановлено, що інформація щодо надання позивачу відпустки відсутня у зв»язку з відсутності у відповідача відповідної документації та особової справи, які знаходяться у м. Луганські на захопленій території.

Між тим, колегія суддів зазначає, що діюче законодавство не передбачає можливість позбавлення звільненого працівника права на отримання компенсації за невикористану відпустку у зв»язку з відсутність у органу внутрішніх справ інформації щодо перебування позивача у відпуски протягом 2014 року та щодо обчислення тривалості відпустки.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, обов»язок доказування своїх дій щодо правомірності невиплати компенсації за невикористану відпустку покладається на відповідача. Кодекс адміністративного судочинства України виключень з цього правила не містить.

Позивач в судовому засіданні зазначив, що відпустку до червня 2014 році він не отримував, однак, відповідач в порушення ч. 2 ст. 71 КАС України не надав доказів в спростування доводів позивача та не довів обґрунтованості своїх дій щодо невиплати позивачу компенсації за невикористану відпустку.

За таких обставин, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову в цій частині позову.

За приписами п. 51. Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 р. за № 114, тривалість відпустки осіб рядового і начальницького складу визначається залежно від вислуги років (у календарному обчисленні), обчисленої в порядку, передбаченому для призначення пенсій працівникам органів внутрішніх справ, і передбачається тим, які мають вислугу:

менше 10 років - 30 діб щорічно;

від 10 до 15 років - 35 діб щорічно;

від 15 до 20 років - 40 діб щорічно;

від 20 років і більше - 45 діб щорічно.

Виходячи з аналізу вказаної норми мінімальна тривалість відпустки працівника внутрішніх справ складає 30 діб щорічно та залежить від вислуги років.

При цьому позивачем не наведено розрахунку вислугу років для обчислення тривалості відпустки.

Вирішуючи позов в цій частині колегія суддів приходить до висновку, що задоволенню підлягають вимоги позивача про нарахування компенсації за невикористану відпустку тривалістю 30 діб, що є мінімальною, оскільки матеріали справи не містять доказів наявності у позивача більш тривалої відпустки.

Колегія суддів також не погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення заробітної плати з липня 2014 року, виходячи з наступного.

Відповідно до наказів МВС України від 28.07.2014 № 740 та від 06.08.2014 № 06.08.2014 № 782 нарахування грошового забезпечення проводилось лише за списками, які направлялись до МВС України для перевірки, тобто в списках були зазначенні особи рядового та начальницького складу ОВС, які прибули до тимчасового місця дислокації ГУМВСУ та виконували службові обов'язки.

Представником відповідача в судовому засіданні підтверджено, що грошове забезпечення позивачу починаючи з 1 липня 2014 року виплачено не було.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ врегульовано Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС України від 31.12.2007, № 499.

За приписами п. 1.6 Інструкції грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виплачується за місцем служби і виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом доходів і видатків органу, підрозділу, закладу чи установи МВС на грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ. За час відсутності особи рядового чи начальницького складу органів внутрішніх справ на службі без поважних причин (прогул) грошове забезпечення не виплачується. Підставою припинення виплати грошового забезпечення особі рядового чи начальницького складу органів внутрішніх справ є матеріали службового розслідування на підставі мотивованого рапорту безпосереднього керівника про обставини невиходу на службу та наказ начальника органу внутрішніх справ, у якому вказується, за який період припиняється виплата грошового забезпечення.

Отже, підставою невиплати грошового забезпечення працівнику внутрішніх справ є наказ начальника органу внутрішніх справ, прийнятий на підставі вмотивованого рапорту безпосереднього керівника та матеріалів службового розслідування.

Відповідно до наказу начальника ГУМВС України у Луганській області від 24.09.2014 р. за № 2008 грошове забезпечення працівникам за період з 01.07.2014 р. по 30.09.2014 року не нараховується та не виплачується при встановленні за результатами службового розслідування факту невиходу працівника на службу без поважних причин під час проведення АТО ( а.с. 98).

Позивачем не оспорюється, що починаючи з 1 липня 2014 р. по 15 серпня 2014 р. він був відсутній на роботі, що також підтверджується власноручно написаним позивачем рапортом від 18.08.2014 р. Причини відсутності на роботі позивач пояснює перебуванням у відпустці наданої відповідачем на підставі рапорту.

Як встановлено з матеріалів справи та підтверджено представником відповідача, позивач починаючи з 18 по 22 серпня 2014 р. був присутнім на службі.

Колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять доказів прийняття відповідачем наказу про надання відпустки позивачу, однак відповідачем в порушення приписів п. 1.6 Інструкції службове розслідування за фактом невиходу позивача на роботу у період з 1 липня 2014 р. по 18 серпня 2014 року проведено не було, письмових пояснень від позивача та працівників відповідальних за видання наказів про відпустку отримано не було, наказу про припинення нарахування ОСОБА_1 грошового забезпечення керівником не приймалося. У період з 18 по 22 серпня 2014 р. позивач був присутнім на службі, будь-яких поважних причин та законодавчих підстав не виплати позивачу у вказаний період грошового забезпечення відповідачем не наведено.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині покладення на відповідача нарахувати та сплатити позивачу грошове забезпечення за час роботи у період з 1 липня по 22 серпня 2014 року.

Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позову в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП україни при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Виходячи з аналізу вказаної норми, середній заробіток за час вимушеного прогулу виплачується за наявності фактичного розрахунку, який відповідачем не проведений, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення цієї частини позову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 17.12.2014р. по справі № 820/18719/14 скасувати в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області про зобов"язання провести нарахування та виплату горошового забезпечення за час роботи на посаді оперуповноваженого відділу боротьби зі злочинами у фінансовій сфері Управління державної служби боротьби з економічною злочинністю з 01 липня по 22 серпня 2014 р., компенсації за невикористану відпустку та прийняти в цій частині нову постанову, якою позов ОСОБА_1 в цій частині задовольнити.

Зобов"язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області провести нарахування та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за час роботи на посаді оперуповноваженого відділу боротьби зі злочинами у фінансовій сфері Управління державної служби боротьби з економічною злочинністю з 01 липня по 22 серпня 2014 р. та компенсації за невикористану відпустку тривалістю 30 діб.

В іншій частині постанову Харківського окружного адміністративного суду від 17.12.2014 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Макаренко Я.М.
Судді(підпис) (підпис) Шевцова Н.В. Мінаєва О.М.
Повний текст постанови виготовлений 18.05.2015 р.