Справа № 804/1419/15
Суддя: Рябчук Олена Сергіївна
Дата ухвалення: 2015-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 лютого 2015 р. Справа № 804/1419/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіРябчук О.С.
при секретаріСкупейко І.М.
позивача представника відповідача ОСОБА_3 Деркач С.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 до Реєстраційної служби Синельниківського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, -
17 січня 2015 р. ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 (далі - позивач) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Реєстраційної служби Синельниківськогоміськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області (далі - відповідач) з вимогами про:
- визнання протиправним та скасування рішення Реєстраційної служби Синельниківськогоміськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області від 01.10.2014 р. № 16164997 про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень;
- зобов'язання Реєстраційної служби Синельниківськогоміськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області зареєструвати за ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на квартиру АДРЕСА_1.
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити позов в повному обсязі. В обґрунтування позовних вимог зазначила наступне. Рішення державного реєстратора про відмову в реєстрації права власності на нерухоме майно є протиправним,оскільки право власності неповнолітньої особи, в інтересах якої діє позивач, на майно, що підлягає реєстрації, встановлено рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області, яке набрало законної сили.
Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила суд відмовити в задоволені позову. В обґрунтування своєї позиції зазначила наступне. Рішення суду, на яке посилається позивач, прямо не встановлює право власності особи, в інтересах якої діє позивач, на майно, зазначене в позові.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, суд приходить до наступного висновку.
Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02.09.2014 р. по справі № 191/3669/14-ц встановлені наступні обставини.

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 знаходилися у зареєстрованому шлюбі з 27 квітня 1990 р. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народиласядонька - ОСОБА_5, яка є племінницею ОСОБА_3. Згідно з рішенням виконавчого комітету Баглійської районної у м.Дніпродзержинську ради Дніпропетровської області від 20 листопада 2013 р. № 177, ОСОБА_3 призначена піклувальником над неповнолітньою і над її майном.

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 померли, після їх смерті відкрилася спадщина.

Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 19.05.1994 р. Ресорним заводом ім. Комінтерну, ОСОБА_6та членам його сім'ї - ОСОБА_7 належить на праві приватної спільної сумісної власності квартира АДРЕСА_2.

Відповідно до довідки КП «Синельниківське МБТІ» Дніпропетровської області № 166 від 13.06.2014 р. квартира АДРЕСА_2 за інвентаризована за ОСОБА_6, ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане 19.05.1994 р. Право власності не зареєстровано.

В матеріалах спадкової справи після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2. ОСОБА_6 міститься заява ОСОБА_7 про відмову від одержання обов'язкової частки у спадщини на користь доньки - ОСОБА_5, на яку він залишив заповіт.

Згідно заповіту від 06.10.2004 р. ОСОБА_6 на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті та на що він за законом матиме право заповідав ОСОБА_5.

За результатами розгляду справи суд прийшов до висновку, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за життя не встигли зареєструвати право власності на квартиру в органах державної реєстрації, а тому їх права та обов'язки, як спадкодавців, а саме, зареєструвати право власності на дане майно, перейшли до спадкоємця ОСОБА_5

Рішенням суду визнано за ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 права та обов'язки спадкодавців: 1/2частки квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2.; 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3., з правом реєстрації права власності вказаного майна у Відділі державної реєстраційної служби Синельниківськогоміськрайонного управління юстиції за ОСОБА_5.

Відповідно до відмітки на рішенні, рішення набрало законної сили.

01.10.2014 р. державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Синельниківськогоміськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області винесено рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 16164997, яким відмовлено у державній реєстрації права власності на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_5.

Рішення вмотивоване тим, що рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02.09.2014 р. по справі № 191/3669/14-ц не є правовим документом, оскільки даним рішенням суду право власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 не визнається.

Відповідно до ст. 2 Закону України«Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень (далі-державна реєстрація прав) це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Відповідно до п. 1ч. 1 ст. 8 вказаного Закону України орган державної реєстрації прав: проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації.

Згідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 9 Закону України«Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав; приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 вказаного Закону України державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Згідно до п. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) об'єкт нерухомого майна, розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; 3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; 4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; 5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 5-1) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 5-2) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 5-3) під час подання заяви про державнуреєстрацію права власності на підприємство як єдиниймайновий комплекс, житловийбудинок, будівлю, споруду (їхокремічастини), щовиникло на підставі документа, за якимправонабувачнабуваєтакож право власності на земельнуділянку, не подано заяву про державнуреєстрацію права власності на земельнуділянку;5-4) після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; 5-5) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив такудію; 5-6) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем; 6) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинстваУкраїни обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь тісамі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно до п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Оцінюючи усі докази, надані суду, у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02.09.2014 р. по справі № 191/3669/14-ц, яке набрало законної сили, чітко визначено, що батьки ОСОБА_5, спадкоємцем яких вона є, мали свідоцтво про право власності на квартиру, проте право власності зареєструвати не встигли, в зв'язку з чим їх права та обов'язки як спадкодавців, а саме, зареєструвати право власності на дане майно, перейшли до спадкоємця ОСОБА_5

Таким чином, рішення суду прямо встановлює право ОСОБА_5 на здійснення реєстрації за нею права власності на квартиру АДРЕСА_1.

Рішення Реєстраційної служби Синельниківського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області від 01.10.2014 р. № 16164997 про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень не відповідає вимогам п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки винесено відповідачемна підставі, у межах повноважень, але не у спосіб, встановлений законодавством, без урахування обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, обґрунтованими та такими, які підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова або службова особа), тому судові витрати в розмірі 73,08 грн. підлягають стягненню з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3

Керуючись ст.ст. 9, 11, 17, 69-72, 86, 94, 158-163, 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 до Реєстраційної служби Синельниківськогоміськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати рішення Реєстраційної служби Синельниківського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області від 01.10.2014 р. № 16164997 про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Зобов'язати Реєстраційну службу Синельниківського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області зареєструвати за ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Судові витрати в розмірі 73,08 грн. стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 12 лютого 2015 року

Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили станом на 12.02.2015 Суддя З оригіналом згідно Помічник судді О.С. Рябчук О.С.Рябчук М.М.Бухтіярова