Справа № 813/7613/14
Суддя: Грень Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2015-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2015 року Справа № 813/7613/14

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючий суддя Грень Н. М.,

секретар судового засідання Кіщак К.В.,

представник позивача Вовчак А.В.,

представник відповідача Дорош А.Б.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Приватного підприємства «Укрриба» про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області, -

в с т а н о в и в :

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Приватного Підприємства «Укрриба» до державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова ГУ Міндоходів у Львівській області з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень № від 27.10.2014 року, № від 27.10.2014 року та № від 28.10.2014 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що операції позивача з контрагентами ТзОВ "Продмаркет-2012", ТзОВ "Гранді Мар", ТзОВ "Агрос-Нова" носять реальний характер, підтверджені належними первинними документами, а висновки акту перевірки ґрунтуються на припущеннях. Щодо оподаткування курсової різниці від продажу валюти, то перерахування позитивної курсової різниці на користь державного бюджету України належить до компетенції суб'єктів ринків, якими є комерційні банки та уповноважені фінансові установи. Обов'язок підприємства-резидента здійснювати перерахування до бюджету зазначеної курсової різниці жодною нормою законодавства не передбачено, відповідно, відповідальності за таке неперерахування курсової різниці від продажу іноземної валюти чинним законодавством також не передбачено, що спростовує правомірність застосування до позивача будь- яких санкцій.

Судом у відповідності до статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України замінено відповідача у справі на його правонаступника - Державну податкову інспекцію у Сихівському районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області.

В судових засіданнях представник позивача позов підтримав з аналогічних мотивів. Заявою про зменшення позовних вимог позивач визнав законність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 27.10.2014 р. № і в цій частині зменшив позовні вимоги.

Представник відповідача позов заперечив за безпідставністю з мотивів, зазначених у запереченні (а.с 93-95). Посилається на те, що реальність операцій позивача із контрагентами не підтверджена актами приймання-передачі, які б були оформлені у відповідності до інструкції Держарбітражу СРСР №П-7, №П-6; товарно-транспортними накладними, довіреностями та ветеринарними свідоцтвами, подорожніми листами.

Суд, заслухав пояснення представників сторін, з'ясував обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги і заперечення та ті, які мають інше значення для вирішення справи, повно, всебічно та об'єктивно дослідив докази у справі, суд встановив наступне:

В період з 16.09.2014р. по 06.10.2014р. Державою податковою інспекцією у Сихівському районі м. Львова ГУ Міндоходів у Львівській області було проведено планову виїзну перевірку Приватного підприємства "Укрриба" за результатами якої 13.10.2014р. складено Акт №1123/13-50-22-01/33863182 "Про результати планової виїзної перевірки Приватного підприємства "Укрриба", , з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2012 по 31.12.2013, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2012 по 31.12.2013".

Актом №1123/13-50-22-01/33863182 "Про результати планової виїзної перевірки Приватного підприємства "Укрриба", , з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2012 по 31.12.2013, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2012 по 31.12.2013" встановлено порушення порядку ведення податкового обліку ПП "Укрриба", в результаті чого зокрема, занижено податок на прибуток у розмірі 107867 грн., занижено податкове зобов'язання з ПДВ на суму 45974 грн., завищено залишок від'ємного значення ПДВ на суму 54518 грн. та порушено ст. 5 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті".

З цієї підстави були винесені податкові повідомлення-рішення форми "Р" № від 27.10.2014р. яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток підприємств на суму 107867 грн. за основним платежем та 53934 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; форми "В4" № від 27.10.2014р. яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на 54518 грн.; форми "Р" № від 28.10.2014р. яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на суму 45974 грн. за основним платежем та 22987,00грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

З матеріалів справи встановлено, що в основі посилань відповідача лежать висновки про те, що порушення, пов'язані із заниженням податку на прибуток та податку на додану вартість відповідач вбачає у документальному оформленні операцій із контрагентами позивача: ТзОВ "Продмаркет-2012", ТзОВ "Гранді Мар", ТзОВ "Агрос-Нова", але у дійсності не відбулися.

Відповідно до п. 3 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України №984 від 22.12.2010 р. "Про затвердження Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства", акт - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. Законодавство не передбачає безспірності визнання висновків акту перевірки, у зв'язку із чим зазначені в цих актах факти підлягають перевірці доказами в ході судового розгляду.

Згідно із ч. 1 ст. 72 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього кодексу.

Згідно із п. 6 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Як встановлено з матеріалів справи між ПП «Укрриба» (продавець) та ТзОВ «Продмаркет-2012» (покупець), укладено договор купівлі-продажу №58 від 18.07.2012 р. ( а.с. 81-83) згідно якого сторони погодили, що асортимент, кількість, ціна, найменування та загальна вартість узгоджуються при оформленні заявки, які є невід»ємною частиною договору (п. 1.1.). Поставка товару здійснюється партіями на підставі погодженої Сторонами заявки Покупця; п.3.2. підтвердженням якості є посвідчення якості і сертифікатів відповідності (п. 2.1.). Передача товару здійснюється тільки при наявності доручення, що передається продавцеві під час відвантаження товару (п. 5.3.). Приймання по кількості та якості здійснюється відповідно до Інструкції від 15.06.65 №П-6, №П-7 (п. 5.4.).

На виконання умов даного договору ПП «Укрриба» (продавець) передано ТзОВ «Продмаркет-2012» (покупець) товар, що підтверджується видатковою накладною № 1174 від 18.07.2013 року (а.с.84), податковою накладною № 120 від 18.07.2013 року (а.с.85), актом звірення взаємних розрахунків за період: 3 квартал 2013 року (а.с.86), факт розрахунку по договору підтверджується випискою з банківського рахунку (а.с.87).

Відповідно до Договору купівлі-продажу №22/11-01 від 22.11.2012 р.(а.с.63-65) укладеного між ПП «Укрриба» (покупець) та ТзОВ «Гранді -мар» (продавець), сторони домовились, що продавець передає, а покупець приймає товар згідно рахунків-фактур та накладних, які є невід»ємною частиною договору (п. 1.1). Всі документи, що підтверджують якість та відповідність товару продавець передає покупцю в момент передачі товару (п. 2.5.). Поставка товару здійснюється за попередньою заявкою покупця (п. 4.3.). Поставка здійснюється транспортом за рахунок покупця (п. 4.6).

На виконання умов даного договору ТзОВ «Гранді -мар» (продавець) передано ПП «Укрриба» (покупець) товар, що підтверджується видатковими накладними № РН-0000365 від 22.11.2012 року (а.с.66), № РН-0000074 від 06.02.2013 року (а.с.68) податковою накладною № 32 від 22.11.2012 року (а.с.67), № 12 від 06.02.2013 року (а.с.69), факт розрахунку по договору підтверджується випискою з банківського рахунку (а.с.70-75).

Відповідно до Договору купівлі-продажу №70/13- П від 31.07.2013 р. укладеного між ПП «Укрриба» (покупець) та ТзОВ «Агрос нова» (продавець), сторони погодили, що підтвердженням якості товару є санітарно-апідеміологічний висновок (п. 2.2.), відвантаження товару відбувається на умовах самовивозу покупцем (п. 2.3.); а.товар вважається прийнятим по кількості - на підставі Інструкції №П-6, по якості - на підставі Інструкції №П-7 (п. 3.3.).

На виконання умов даного договору ТзОВ «Агрос нова» (продавець) передано ПП «Укрриба» (покупець) товар, що підтверджується видатковою накладною № 1023 від 01.08.2013 року (а.с.78), податковою накладною №4 від 01.08.2013 року (а.с.79), факт розрахунку по договору підтверджується випискою з банківського рахунку (а.с.80).

Відповідно до ст.663 ЦКУ продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Відповідно до ч.І ст.664 ЦКУ обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов'язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв'язку для доставки покупцеві. Згідно із ст.669 ЦКУ кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні.Умова щодо кількості товару може бути погоджена шляхом встановлення у договорі купівлі-продажу порядку визначення цієї кількості. Відповідно до ч.8 ст.181 ГК України, у разі, якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким що не відбувся).

Відповідач посилається на неукладеність зазначених договорів, оскільки їх істотні умови не були погоджені, в силу відсутності заявок покупця. Однак, таке посилання не доведено матеріалами справи, враховуючи, що підписані сторонами накладні містять чіткий опис товару, його кількість та ціну. З поведінки сторін, спрямованої на виконання зазначених договорів не вбачається розбіжностей щодо істотних умов договорів.

Відповіднодо п.29 Постанови Держарбітражу СРСР від 25.04.1966 № П-7 "Інструкція про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю" (далі Інструкція П-7), за результатами прийому продукції по якості і комплектності за участю представників, складається акт про фактичну якість і комплектність отриманої продукції. Такий акт повинен бути складений в день закінчення прийому товару по якості і комплектності та в ньому вказується: найменування отримувача, його адрес, номер, дата акта, місце приймання товару, час початку і закінчення прийому товару, причини затримки поставки товару, якщо такі мали місце, прізвища та ініціали людей, які приймали участь у прийманні товару та складенні акту, ії посади, дата і номер документа на підтвердження повноважень представника на участь в перевірці продукції, найменування та адреса виробника і постачальника, дата і номер телефонограми чи телеграми про виклик представника виробника (відправника) чи відмітка про те, що виклик виробника основними і особливими умовами поставки не передбачений, номер і дата договору на поставку продукції, рахунки фактури, транспортної накладної (коносамента) і документа, що підтверджує якість продукції, дата поставки товару та час поставки продукції на склад отримувача, умови зберігання продукції на складі отримувача до складення акта; стан упаковки, кількість продукції, дані про опломбування товару, кількість (вага) повне найменування продукції, що фактично оглядається, недоліки продукції, номера стандартів, технічних умов, зразків (еталонів) по яких проводиться перевірка якості продукції, та інші дані. Акт підписується всіма особами, що брали участь в перевірці якості і комплектності продукції. До акта додаються документи виробника (відправника) на підтвердження якості та комплектності продукції, транспортні документи (накладна, коносамент), документ на підтвердження повноважень представника, що здійснював приймання товару, акт відбору зразків (проб) і висновок по результатам аналізу.

Відповідно до Постанови Держарбітражу СРСР від 15.06.1965 № П-6 "Інструкція про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю" (далі Інструкція П-6), приймання продукції, що поставляється без тари, у відкритій тарі а також приймання по вазі брутто і кількості місць продукції, що поставляється в тарі, здійснюється: на складі отримувача при доставці продукції постачальником. Приймання продукції по кількості проводиться по транспортним і супровідним документам (рахунку фактурі, специфікації, тощо) відправника (виробника). Відсутність вказаних документів чи деяких із них не перериває приймання товару. У цьому випадку складається акт про фактичну наявність продукції і в акті вказується, яких документів немає. В акті приймання повинно бути вказано кількість продукції що постачається окремо у кожному вагоні, контейнері чи автофургоні. Кількість продукції при прийманні повинно вказуватись у тих же одиницях виміру ,які вказані у супровідних документах.

Посилання скаржника на те, що такі акти за такою формою не складались, може свідчити про недотримання сторонами договору його умов, однак, не спростовують факту виконання таких договорів сторонами, підтверджених накладними та доказами розрахунку за отриманий товар.

Відповідно до п.11 Наказу Мінтрансу України від 14.10.1997 № 363 "Про затвердження Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні" (далі Правила перевезення), основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля. Залежно від виду вантажу та його специфічних властивостей до основних документів додаються інші (ветеринарні, санітарні та якісні - сертифікати, свідоцтва, довідки, паспорти тощо), що визначається правилами перевезень зазначених вантажів. Дорожній лист вантажного автомобіля є документом, без якого перевезення вантажів не допускається. Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику.

Разом з тим, вказані Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку, а лише встановлюють права, обов'язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). При цьому, документи обумовлені вказаними правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно- матеріальних цінностей, а сам нормативний акт не був зареєстрований Міністерством юстиції України.

Посилання відповідача на те, що для достеменного з'ясування реального характеру господарської операції з поставки товару необхідно дослідити усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції (як-от при поставці товарів - документи на підтвердження їх транспортування, виконання вантажно- розвантажувальних робіт, прийняття їх за кількістю та якістю, зберігання тощо), враховується судом. Відповідач наділений повноваженнями перевірки зазначених обставин. Однак, безтоварний характер операцій не був доведений у встановленому порядку належними доказами при тому, що законодавство не обумовлює перехід права власності на товар його фізичним переміщенням.

Відповідно до пунктів 2-4 Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої наказом Міністерства фінансів України 16.05.1996 р. №99, сировина, матеріали, паливо, запчастини, інвентар, худоба, насіння, добрива, інструмент, товари, основні засоби та інші товарно-матеріальні цінності, а також нематеріальні активи, грошові документи і цінні папери відпускаються покупцям або передаються безплатно тільки за довіреністю одержувачів. Бланки довіреностей видаються після їх реєстрації у Журналі реєстрації довіреностей, який має бути пронумерований, прошнурований та скріплений печаткою і підписами керівника і головного бухгалтера підприємства. Нумерація виданих протягом року довіреностей є наскрізною. Довіреність на одержання цінностей видається тільки особам, що працюють на даному підприємстві. Однак, посилання відповідача на відсутність таких довіреностей не заслуговує на увагу враховуючи, що накладні на отримання товару не лише підписані, а й скріплені печатками сторін, що підтверджує наявність у відповідних осіб повноважень діяти без довіреності від імені підприємства.

Стосовно відсутності ветеринарних свідоцтв, то такі відповідно до п. 6.2 Порядку видачі ветеринарних документів затвердженого наказом Державного комітету ветеринарної медицини України від 13.04.2009р. №85 та зареєстрованого в Мінюсті 16.06.2009р. за №519/16535 (чинного в період проведення перевірки), видані суб'єктам господарювання, громадянам, зберігаються протягом періоду реалізації харчових продуктів. Факт видачі таких свідоцтв взагалі, відповідач під час проведення перевірки не дослідив і не довів у суді їх відсутність.

Не доведено у встановленому порядку також посилання на відсутність у контрагентів позивача реальної можливості здійснювати господарські операції.

Ствердження відповідача щодо реального виконання зобов'язань за договором із ТзОВ «Продмаркет 2012» ґрунтується на тому, що, ТОВ "Продмаркет 2012" відсутнє за податковою адресою, встановлено відсутність у ТОВ "Продмаркет 2012" необхідних умов для здійснення господарських операцій (відсутні необхідні основні фонди, виробничі активи, складські приміщення, транспортні засоби). Однак, такі дані отримані відповідачем із Акту ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів м. Києва «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки товариства з обмеженою відповідальністю "Продмаркет 2012" () щодо підтвердження фінансово - господарських відносин з платниками податків за період 01.01.2013р. по 31.03.2014р.», у якому зазначено, що на підставі рішення Переяслав-Хмельницького районного суду Київської області від 16.05.2014 року, було вирішено припинити діяльність ТзОВ «Продмаркет 2012» та ліквідувати його як юридичну особу та зобов'язати державного реєстратора виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області провести державну реєстрацію припинення товариства з обмеженою відповідальністю «Продмаркет 2012» як юридичної особи без довідки державної податкової інспекції №22-01111, відповідних довідок пенсійного фонду, фондів соціального страхування, архівної установи, довідки центру зайнятості, установчих документів, ліквідаційного балансу, акту ліквідаційної комісії та внести до чого державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців запис про проведення державної реєстрації припинення товариства з обмеженою відповідальністю «Продмаркет 2012» як юридичної особи не пізніше наступного робочого дня з дати надходження рішення. Згідно даних Єдиного реєстру підприємств та організацій України, на виконання рішення у травні 2014 року державним реєстратором було внесено запис про припинення юридичної адреси - ТОВ «Продмаркет 2012». Згідно ч. 2 ст. 104 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 33 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», юридична особа є такою, що припинилася, з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію чинення юридичної особи. Згідно ч. 4 ст. 91 ЦК України, цивільна правоздатність юридичної особи припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Відтак, на дату існування спірних відносин контрагент позивача не був позбавлений статусу юридичної особи.

Відповідачем не надано жодних доказів неможливості ТзОВ Транді Мар", ТзОВ "Агрос-НОВА" бути реальними учасниками господарських відносин, а такі припущення про відсутність реальної складової в даних господарських операціях базуються на фактах ненадання податковому органу товарно-транспортних накладних та ветеринарних свідоцтв.

Окрім того, ст. 61 Конституції України встановлює індивідуалізацію юридичної відповідальності. Відтак, позивач не несе негативних наслідків поведінки своїх контрагентів.

Відповідно до п. 135.1 ст.135 ПКУ доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до ст.137, на підставі документів, зазначених у п.135.2 цієї статті, та складаються із: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до п.135.4 цієї статті, інших доходів, які визначаються відповідно до п.135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у п. 135.5 цієї статті та у ст..136 Кодексу. Відповідно до п.135.2 ст.135 ПКУ доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язкових платежів, ведення та зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.99р. № 996-ХІ// встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Дія контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 р. № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 р. за № 168/704 первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити; назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Подані позивачем документи зазначеним вимогам відповідають.

Окрім того, реальний характер господарських операцій підтверджується фактом використання отриманих товарно-матеріальних цінностей у власній господарській діяльності позивача, що підтверджується накладними на внутрішнє переміщення товару № ПМ-0000092 від 28.12.2012 року; № ПМ-0000093 від 29.12.2012 року; № 2 від 03.01.2013року; №1 від 01.01.203 року; №81 від 01.07.2014 (а.с 109-111;154;144); видатковими накладними що містяться в матеріалах справи (а.с 112-143;145-153).

Згідно з п.п.14.1.181. п.14.1. ст. 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного(податкового) періоду, визначена згідно з розділом 5 цього кодексу. Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.2 ст. 198 ПК України). Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (п. 198.3 ст. 198 ПК України).

Згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). Необхідною умовою для віднесення платником ПДВ до податкового кредиту звітного періоду сум ПДВ, включених в ціну придбаних товарів (послуг), є факт придбання таких товарів (послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи - платника. Закон не ставить у залежність необхідність попередньої сплати ПДВ до бюджету кінцевим споживачем чи первісним постачальником як умову для формування податкового кредиту платника податку.

Згідно з п. 201.1 ст. 201 ПК України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках наступні обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця);ґ) місцезнаходження юридичної особи-продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України). Відповідно до п. 201.4 ст. 201 ПК України податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг. Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і в реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця (п. 201.6. ст. 201 ПК України). Згідно з п. 201.7. ст. 201 ПК України, податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс). Відповідно до п. 201.10. ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відтак, необхідною умовою для віднесення платником ПДВ до податкового кредиту звітного періоду сум ПДВ, включених в ціну придбаних товарів (послуг), є факт придбання таких товарів (послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи - платника. Закон не ставить у залежність необхідність попередньої сплати ПДВ до бюджету кінцевим споживачем чи первісним постачальником як умову для формування податкового кредиту платника податку. Аналіз господарської діяльності платника податку повинен здійснюватися на підставі даних його податкового, бухгалтерського обліку та відповідності їх дійсному економічному змісту операцій.

Згідно із висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 31.01.2011 року в справі № 21-47а10, законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання, зокрема, тим, який не був постачальником товарів (послуг), на вартість яких нарахований ПДВ, що включений платником податку до податкового кредиту. Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування ПДВ у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту. Таким чином, при дослідженні факту здійснення господарської операції оцінюватися повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. Не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов'язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом. Така правова позиція суду узгоджується також з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 22.01.2009 у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява № 3991/03) зазначено, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов'язаним зі сплатою ПДВ, який нараховується у ланцюгу поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовують негативні наслідки до отримувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок, щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав до суду доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності прийнятого ним рішення щодо нарахування позивачу податкового зобов'язання з податку на додану вартість.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки у даній справі оспорюється рішення прийняті відповідачем, суб'єктом владних повноважень, суд відповідно до вимог ч.3 ст.2 КАС України, перевіряє чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні положення відповідачем дотримані не були, що в свою чергу зумовило необхідність звернення позивача за захистом свого порушеного права до суду.

Оскільки сукупність вищенаведених встановлених судом обставин підтверджено належними та допустимими доказами, це дає суду підстави визнати позовні вимоги про визнання протиправними та скасування спірних податкових повідомлень-рішень обґрунтованими, доведеними матеріалами справи, і такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України підлягають відшкодуванню з Державного бюджету України понесені позивачем судові витрати у виді судового збору.

Керуючись ст. ст. 7-14, 17-20, 69-71, 86, 94, 158-163, 167 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області № від 27.10.2014 року, № від 27.10.2014 року та № від 28.10.2014 року.

3. Стягнути з Державного бюджету на користь Приватного підприємства «Укрриба» (Львівська область, м. Львів, вул. Камянецька 26/2А; ) 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп. судового збору.

Постанова може бути оскаржена, згідно зі ст. 186 КАС України, протягом 10 днів з дня її проголошення чи отримання копії постанови, шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили, згідно зі ст. 254 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Суддя Грень Н.М.

Повний текст постанови складено та підписано 20.05.2015 року.