Справа № 804/4390/15
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2015-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 квітня 2015 р. Справа № 804/4390/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Кальника В.В.
при секретарі Шкуті А.А.
представника позивача ОСОБА_1
представника відповідача Карпової Г.О.
Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22.01.2013 року постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.02.2012 року залишено без змін.
Ухвалою вищого адміністративного суду від 03.02.2015р. постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.02.2012 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22.01.2013 у даній справі скасовано та справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимог підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені в адміністративному позові.
Представник відповідача проти позову заперечував, зазначив, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення не підлягають скасуванню, оскільки висновки перевірки є правомірними, а отже підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наступне.
Судом встановлено, що відповідачем проведена документальна планова виїзна перевірка дотримання вимог податкового та іншого законодавства фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 за період з 01.01.2009р. по 31.12.2010р.
Рішенням про результати розгляду первинної скарги від 27.08.2010р. № 35431/10/17-216, в задоволенні скарги позивачу було відмолено.

У зв'язку із розглядом первинної скарги позивача, відповідачем було винесено податкове повідомлення-рішення від 27.08.2010р. № /1 на суму податкового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб у розмірі 233 146,63 грн.

06.10.2010 р. позивач оскаржив рішення від 27.08.2010р. № 35431/10/17-216 та податкове повідомлення-рішення відповідача №/0/29052 від 12.07.2010 р. до Державної податкової адміністрації у Дніпропетровській області.

Рішенням про результати розгляду повторної скарги від 23.11.2010 р. № 32706/10/25-008 ДПА у Дніпропетровській області визнано, що Нікопольською ОДПІ неправомірно зроблено висновок про не підтвердження скаржником факту оплати постачальникам товарів, робіт, послуг на загальну суму 1425809,39 грн., витрат по сплаті відсотків за користування кредитними коштами у загальній сумі 83804,83 грн., витрат по сплаті послуг банку з обслуговування розрахункових рахунків в загальній сумі 6128,12 грн.

В результаті розгляду скарги скасовано податкове повідомлення-рішення відповідача від 12.07.2010 р. № /0/29052 у частині донарахування зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб-суб'єктів підприємницької діяльності в сумі - 227361,35 грн., та залишено без змін зазначене податкове повідомлення-рішення в частині, донарахування зобов'язання з податку з фізичних осіб-суб'єктів підприємницької діяльності в сумі 5785,28 грн., пов'язаній із віднесенням до складу валових витрат амортизаційні витрати на утримань основних засобів в сумі 20879,48 грн., сплаченого збору на розвиток виноградарства, садівництва та хмелярства в сумі 3347,00 грн., а також орендної плата за земельні ділянки в загальній сумі 14342 грн.

За результатами розгляду повторної скарги до ДПА в Дніпропетровській області, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 30.11.2010 р. №№/2 на іншу суму зобов'язань з податку з доходів фізичних осіб в розмірі 5785,28 грн.

03.01.2011 р. позивач оскаржив рішення ДПА у Дніпропетровській області про результати розгляду повторної скарги від 23.11.2010 р. № 32706/10/25-008 в частині донарахування зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб-суб'єктів підприємницької діяльності в сумі 5785,28 грн., та податкове повідомлення-рішення відповідача від 12.07.2010 р. № /0/29052 до Державної податкової адміністрації України.

Рішенням ДПА України від 24.01.2011 р. № 409/К/25-0315 про результати розгляду повторної скарги залишені без змін рішення ДПА у Дніпропетровській області №32706/10/25-008 від 23.11.2010 р. та податкове повідомлення-рішення Відповідача №/0/29052 від 12.07.2010 р. з урахуванням зазначеного рішення ДПА у Дніпропетровській області.

За результатами даної скарги винесено податкове повідомлення-рішення №/3 від 08.02.2011р., яким визначено до сплати податкове зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб на суму 5 785,28 грн.

Відповідно до абз. «б» пп. 6.4.1 пункту 6.4 ст. 6 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21 грудня 2000 р. N 2181 -III (далі - Закон 2181) (який діяв на час спірних правовідносин), податкове повідомлення або податкові вимоги вважаються відкликаними, якщо контролюючий орган скасовує або змінює раніше прийняте рішення про нарахування суми податкового зобов'язання (пені і штрафних санкцій) або податкового боргу внаслідок їх адміністративного оскарження.

Підпунктом 6.4.3 пункту 6.4 ст. 6 Закону 2181 визначається час відкликання податкового повідомлення: у випадках, визначених підпунктом "б" підпункту 6.4.1 цього пункту, податкове повідомлення вважається відкликаним з дня прийняття контролюючим органом рішення про скасування або зміну раніше нарахованої суми податкового зобов'язання (пені і штрафних санкцій) або податкового боргу».

Отже, у зв'язку із прийняттям податкового повідомленням-рішенням від 08.02.2011р. № /3 про визначення суми грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб-суб'єктів підприємницької діяльності в сумі 5785,28 грн., прийнятим на підставі рішення про результати розгляду повторних скарг ДПА у Дніпропетровській області від 23.11.2010р. № 32706/10/25-008, яким скасовані податкові повідомлення-рішення відповідача від 12.07.2010р. № /0/29052 та від 27.08.2010р. №1331720/1 в частині визначення податкового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб-суб'єктів підприємницької діяльності у сумі 227361,35 грн., зазначені податкові повідомлення-рішення відповідача від 12.07.2010 р. та від 27.08.2010р. про збільшення суми грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб-суб'єктів підприємницької діяльності в сумі 233146,63 грн. вважаються відкликаними.

Податкове повідомлення-рішення відповідача від 30.11.2010 р. № /2 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб-суб'єктів підприємницької діяльності в сумі 5785,28 грн. не вважається відкликаним, оскільки воно не скасоване та не змінене контролюючим органом внаслідок його адміністративного оскарження, а також відсутні інші підстави для його відкликання, передбачені підпунктом 6.4.1 пункту 6.4 ст. 6 Закону 2181.

Таким чином, на даний час є чинними податкові повідомлення-рішення від 30.11.2010 року № /2, від 08.02.2011 року №/3 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб-суб'єктів підприємницької діяльності в сумі 5785,28 грн.

Податкові повідомлення рішення винесені на підставі висновків відповідача про порушення позивачем ст. 13 розділу IV Декрету Кабінету Міністрів України № 13-92 від 26.12.1992 року "Про прибутковий податок з громадян"; пп.7.4.1 п.7.4 ст.7, пп.7.4. п.7.4 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість"; п.2.6 Положення про ведення касових операцій в національній валюті в Україні; п.9 ст.3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", а саме:

в порушення податкового законодавства до валових витрат позивачем включений сплачений збір на розвиток виноградарства, садівництва та хмелярства в сумі 3347,00 грн., який із-за відсутності у позивача бухгалтерського обліку не повинен включатися до складу валових витрат та безпосередньо не пов'язаний з одержанням доходів;

в порушення податкового законодавства до валових витрат позивачем включена орендна плата за земельні ділянки в загальній сумі 14342,08 грн., як не пов'язаних з веденням фінансово господарської діяльності;

в порушення законодавства позивачем віднесено до складу валових витрат амортизаційні витрати на утримання основних засобів в загальній сумі 20879,48 грн., оскільки фізична особа-підприємець не має обов'язку вести бухгалтерський облік.

Отже, на думку податкового органу порушення законодавства позивачем полягає в тому, що ним безпідставно завищено витрати на суму сплати збору на розвиток виноградарства, садівництва та хмелярства та на суму витрат по оплаті орендної плати за земельні ділянки та земельного податку, оскільки позивач не веде бухгалтерський облік.

Відповідно до ч.1-3 ст.13 Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян" згідно з цим розділом Декрету оподаткуванню підлягають доходи громадян, одержані протягом календарного року від здійснення підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а також інші доходи громадян, не передбачені як об'єкти оподаткування у розділах II та III цього Декрету. Оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) i документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. Якщо ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то вони враховуються податковими органами при проведенні остаточних розрахунків за нормами, визначеними Головною державною податковою інспекцією України за погодженням з Міністерством економіки України та Державним комітетом України по сприянню малим підприємствам та підприємництву. До складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом України "Про оподаткування прибутку підприємств".

Згідно п.5.1 ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до додатку № 7 Інструкції про прибутковий податок з громадян (в редакції наказу Державної податкової адміністрації України від 14.02.2001 № 53), затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України від 21.04.1993 № 12, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 09.06.1993 за № 64 зазначено, що відповідно до статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян" до складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом України "Про оподаткування прибутку підприємств". Фізична особа - платник податку не є юридичною особою і платником податку на прибуток, не має обов'язку вести бухгалтерський облік, тому формує витрати за переліком статті 5 "Валові витрати" і відповідно до статті 8 "Амортизація" вказаного Закону з деякими особливостями. Положення статті 5 ("Валові витрати") застосовуються в частині підтвердження первинними документами витрачених сум згідно із операціями (які відповідають переліку статті 5), за результатами або за участю яких у податковому періоді (у звітному кварталі) безпосередньо отриманий дохід.

Таким чином, виходячи з викладеного, закон не зобов'язує позивача вести бухгалтерський облік, проте платник податку має право, передбаченого статтею 13 Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян", зокрема на віднесення до складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, понесених витрат, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) згідно з положеннями Законом України "Про оподаткування прибутку підприємств".

Отже, суд вважає неправомірними висновки відповідача в акті перевірки про те, що позивачем в порушення законодавства безпідставно завищено витрати на суму сплати збору на розвиток виноградарства, садівництва та хмелярства та на суму витрат по оплаті орендної плати за земельні ділянки та земельного податку, оскільки позивач не веде бухгалтерський облік.

Щодо факту документального підтвердження сформованих позивачем сум витрат, а також їх зв'язок з його господарською діяльністю, то суд зазначає наступне.

В акті перевірки зазначено наступне, що фактично згідно первинних документів, декларацій, про отримані доходи, книги обліку доходів та витрат в період з 01.01.2009 р. по 31.12.2009 р. суб'єкт підприємницької діяльності ОСОБА_4 здійснював торгівельно-закупівельну діяльність продуктами харчування, алкогольними та безалкогольними напоями, пивом, тютюновими виробами, побутовою хімією та надавав послуги з оренди нерухомого майна за готівковий та безготівковий рахунок.

За даними перевірки у 2009 році відповідачем проводилась господарська підприємницька діяльність з реалізації продуктів харчування, алкогольних і безалкогольних напоїв та пива.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про збір на розвиток виноградарства, садівництва і хмелярства» від 9 квітня 1999 року № 587-XIV ( далі - Закон 587 ), платниками збору на розвиток виноградарства, садівництва і хмелярства є суб'єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності та підпорядкуван ня, які реалізують у оптово-роздрібній торговельній мережі алкогольні напої та пиво.

Статтею 2 даного Закону встановлено, що, об'єктом оподаткування є виручка, одержувана від реалізації у оптово-роздрібній торговельній мережі алкогольних напоїв та пива.

Сплачуваний збір на розвиток виноградарства, садівництва і хмелярства безпосередньо пов'язаний з господарською діяльністю з реалізації алкогольних напоїв та пива, а отже цей збір безпосередньо пов'язаний з отриманням доходів від реалізації алкогольних напоїв та пива позивачем.

Сплата позивачем у 2009 році збору на розвиток виноградарства, садівництва і хмелярства в загальній сумі 3347,00 грн. не заперечуються відповідачем та підтверджується копіями платіжних доручень, долучених до матеріалів справи.

Статтею 2 Закону України «Про плату за землю» від 3 липня 1992 року № 2535-ХІІ ( далі - Закон 2535 ) встановлено, що «Використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель.

Використовуючи у своїй господарській діяльності об'єкти нерухомості, позивач сплачував власнику земельних ділянок, на яких розміщені ці об'єкти нерухомості - громаді міста Нікополя, визначену відповідно до Закону 2535 плату за землю у вигляді орендної плати на підставі договору оренди земельної ділянки від 15.09.2008 р. та Договору оренди земельної ділянки від 15.09.2008 р. Плата пов'язана із фінансово-господарською діяльністю позивача.

Факт сплати позивачем у 2009 році орендної плати за земельні ділянки, які перебувають у комунальній власності громади міста Нікополя, в загальній сумі 14342,08 грн. документально підтверджується копіями платіжних доручень, долучених до матеріалів справи.

Отже, витрачена позивачем у 2009 році сума 14342,08 грн. на сплату орендної плати за земельні ділянки громади міста Нікополя, правомірно включена до валових витрат за 2009 рік.

Підпунктом 8.1.1 п.8.1 ст.8 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", під терміном "амортизація" основних фондів і нематеріальних активів слід розуміти поступове віднесення витрат на їх придбання, виготовлення або поліпшення, на зменшення скоригованого прибутку платника податку у межах норм амортизацій них відрахувань, установлених цією статтею.

Відповідно до ч.3 ст.13 Декрет 13-92, до складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, витрати, які підлягають амортизації згідно з Законом України "Про оподаткування прибутку підприємств", а підпунктом 8.1.1 п.8.1 ст.8 цього ж Закону наступним чином визначені витрати, що підлягають амортизації.

Згідно до 8.1.2. п.8.1 ст.8 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", амортизації підлягають витрати на: придбання основних фондів та нематеріальних активів для власного виробничого використання, включаючи витрати на придбання племінної худоби та придбання, закладення і вирощування багаторічних насаджень до початку плодоношення; самостійне виготовлення основних фондів для власних виробничих потреб, включаючи витрати на виплату заробітної плати працівникам, які були зайняті на виготовленні таких основних фондів; проведення всіх видів ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних фондів; капітальні поліпшення землі, не пов'язані з будівництвом, а саме: іригація, осушення, збагачення та інші подібні капітальні поліпшення землі.

Позивачем не було порушено припису цього підпункту, порушення порядку ведення бухгалтерського обліку основних засобів (основних фондів) та порядку визначення та нарахування амортизаційних відрахувань, що міститься в ст. 8 Закону 334).

Додаток № 7 «Про склад валових витрат виробництва (обігу), що виключаються з валового доходу платників податку - фізичних осіб» Інструкції про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю, затвердженої Наказом Головної державної податкової інспекції України від 21.04.1993 N 12 в редакції наказу ДПА України 16.07.2003 N 352 (зареєстровано в Мінюсті України 09.06.1993 р. за№ 64) зазначає, що відповідно до статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян" до складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом України "Про оподаткування прибутку підприємств" ( 334/94-ВР ).

Фізична особа - платник податку не є юридичною особою і платником податку на прибуток, не має обов'язку вести бухгалтерській облік, тому формує витрати за переліком статті 5 "Валові витрати" і відповідно до статті 8 "Амортизація" вказаного Закону ( 334/94-ВР ) з деякими особливостями.

Положення статі 5 ("Валові витрати") застосовуються в частині підтвердження первинними документами витрачених сум згідно із операціями (які відповідають переліку статті 5), за результатами або за участю яких у податковому періоді (у звітному кварталі) безпосередньо отриманий дохід.

Відповідно до статті 8 ("Амортизація") можливо додатково зменшити валовий дохід виключно на суми витрат, які підлягають амортизації і не перевищують розмір амортизаційних відрахувань, нарахованих шляхом застосування норм амортизації до балансової вартості груп основних фондів, лише у випадку ведення бухгалтерського обліку балансової вартості груп основних фондів відповідно з Порядком, який встановлюється Міністерством фінансів України.»

Позивачем були надані суду копії документів, що свідчать про ведення ним бухгалтерського обліку балансової вартості груп основних фондів відповідно до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 "Основні засоби", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 27.04.2000 р. № 92 (зареєстровано в Мінюсті України 18.05.2000 р. за № 288/4509) та про нарахування в 2009 році амортизаційних відрахувань відповідно розділу «Амортизація основних засобів», пунктів 22-30 цього Положення (стандарту), а також за групами основних фондів відповідно до п-п. 8.2.2 статті 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Враховуючи викладене, відповідачем безпідставно не визнано віднесення позивачем до валових витрат сплаченого збору на розвиток виноградарства, садівництва та хмелярства в сумі 3347,00 грн., орендної плати за земельні ділянки комунальної власності в сумі 14342,08 грн. та сум амортизаційних відрахувань на вартість основних засобів (основних фондів) в загальній сумі 20879,48 грн., а отже протиправно донараховані позивачу зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб-суб'єктів підприємницької діяльності в сумі 5785,28 грн.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Захисту підлягають порушені права, свободи та інтереси позивача, щодо порушення яких суд дійшов відповідного висновку та це підтверджується відповідними доказами.

Перевіривши оскаржувані податкові повідомлення-рішення на відповідність частині третій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про їх протиправність та наявність підстав для скасування, у зв'язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 до Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та нечинними податкових повідомлень-рішень від 30.11.2010 року № /2, від 08.02.2011 року №/3 - задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 30.11.2010 року № /2, від 08.02.2011 року №/3.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 24 квітня 2015 року.

Суддя В.В. Кальник