Справа № 1570/11524/09
Суддя: Стефанов С. О.
Дата ухвалення: 2015-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2015 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Стефанова С.О.,

суддів Вовченко О.А., Андрухіва В.В.

за участю секретаря судового засідання Гунько О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Айті-Сервіс» до Південної митниці Міндоходів, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, за участі прокуратури Малиновського району м. Одеси на стороні відповідачів та третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - товариства з обмеженою відповідальністю «Софт-Макс» про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні суду перебувала адміністративна справа за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Айті-Сервіс» (надалі по тексту - позивач або ТОВ «Айті-Сервіс») до Південної митниці, Приморської митниці, Головного управління Державного казначейства України в Одеській області, за участі прокуратури Малиновського району м. Одеси на стороні відповідачів та третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - товариства з обмеженою відповідальністю «Софт-Макс» про визнання протиправною бездіяльності Південної митниці щодо повернення надмірно сплачених позивачем мита у сумі 4 721 049,31 грн. та податку на додану вартість у сумі 4 721 049,06 грн., загальний розмір яких становить 9 442 098,38 грн., згідно митних декларацій, зобов'язання Південної митниці надати до Головного управління Державного казначейства України в Одеській області підтвердження щодо зарахування до Державного бюджету України суми надмірно сплачених позивачем мита у сумі 4 721 049,31 грн. та податку на додану вартість у сумі 4 721 049,06 грн., загальний розмір яких становить 9 442 098,38 грн., стягнення з Державного бюджету України через Головне управління Державного казначейства України в Одеській області на користь позивача надмірно сплачене мито у сумі 4 721 049,31 грн. та податку на додану вартість у сумі 4 721 049,06 грн., загальний розмір яких становить 9 442 098,38 грн.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 21.11.2011 року у справі № 2а-11524/09/1570 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.12.2012 року прийнято відмову ТОВ «Айті-Сервіс» від позову до Південної митниці, Приморської митниці, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області (раніше - Головне управління Державного казначейства України в Одеській області) підтвердження щодо зарахування до Державного бюджету України суми надмірно сплачених ТОВ «Айті-Сервіс» згідно митних декларацій мита у розмірі 4 721 049,31 грн. та податку на додану вартість у сумі 4 721 049,06 грн. та забезпечення підтвердження Південної митниці щодо зарахування до Державного бюджету України суми надмірно сплачених ТОВ «Айті-Сервіс» згідно митних декларацій мита та податку на додану вартість в якості підстави стягнення з Державного бюджету України надмірно сплачених мита та податку на додану вартість.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 21.11.2011 року у цій частині визнано нечинною, а провадження у справі в цій частині закрито.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 27.03.2013 року касаційну скаргу ТОВ «Айті-Сервіс» задоволено; постанову Одеського окружного адміністративного суду від 21.11.2011 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.12.2012 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою судді Одеського окружного адміністративного суду Тарасишиної О.М. від 11.04.2013 року було прийнято до свого провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Айті-Сервіс» до Південної митниці, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, за участі прокуратури Малиновського району м. Одеси на стороні відповідачів та третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - товариства з обмеженою відповідальністю «Софт-Макс» про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

За розпорядженням керівника апарату Одеського окружного адміністративного суду здійснено повторний автоматичний розподіл адміністративної справи за № 1570/11524/09.

У судовому засіданні 26.04.2013 року позивачем подано заяву про адміністративного позову уточнення, згідно якої позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність Південної митниці щодо повернення надмірно сплачених ТОВ «Айсті-Сервіс» мита у сумі 4 721 049,31 грн. та податку на додану вартість у сумі 4 721 049,06 грн., які було зараховано до бюджету у загальній сумі 9 442 098,37 грн.;

- стягнути з Державного бюджету України на користь ТОВ «Айті-Сервіс» надмірно сплачених до бюджету ТОВ «Айті-Сервіс» мита у сумі 4 721 049,31 грн. та податку на додану вартість у сумі 4 721 049,06 грн., які було зараховано до бюджету у загальній сумі 9 442 098,37 грн. Вказані уточнення були прийняті судом та залучені до матеріалів справи.

За результатами повторного автоматичного перерозподілу визначено у даній справі головуючого суддю Стефанова С.О.

Ухвалою судді Одеського окружного адміністративного суду Стефанова С.О. від 31.03.2015 року було прийнято до свого провадження вищезазначену адміністративну справу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на виконання вимог договору комісії № АСМ - 141/09, укладеного між ТОВ «Софт-Макс» та ТОВ «Айті-Сервіс», контракту № LDA-09/2007 від 14.09.2007 року, укладеного ТОВ «Айті-Сервіс» з компанією «LUDWIGSON LLP» GB, та відповідно до інвойсів, на підставі яких компанією «LUDWIGSON LLP» GB були поставлені ТОВ «Софт-Макс» транспортні засоби загальною фактурною вартістю 5 819 392, 75 грн., позивачем були підготовлені та подані до Південної митниці вантажні митні декларації, відповідно до яких були задекларовані вказані транспортні засоби. Однак, Південною митницею було усно відмовлено в прийнятті вказаних митних декларацій, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України, у зв'язку з заниженням, на думку відповідача, митної вартості товару, що імпортується, та самостійно визначена митна вартість. У зв'язку з відмовою відповідачем у митному оформленні товарів за фактурною ціною, позивачем були заповнені та подані вантажні митні декларації на підставі визначеної митним органом митної вартості товару, що здійснено з метою прискорення митного оформлення, запобігання штрафних санкцій з боку контрагентів за затримку поставки та значного збільшення митних платежів за тривале знаходження товарів під митним контролем. Відповідно до поданих митних декларацій на вимогу відповідача вартість склала 24 703 590 грн. Таким чином, на думку позивача, він був вимушений оформити декларації по цінам, пропонованим Південною митницею, у зв'язку з чим була здійснена переплата мита на суму 4 721 049, 31 грн. та ПДВ на суму 4 721 049, 06 грн., що зумовило позивача звернутися до суду з дійсним позовом. Зазначені вантажні митні декларації (надалі -ВМД) містять відмітку Південної митниці про сплату митних платежів та на час звернення до суду митне оформлення товару здійснено на підставі вказаних ВМД.

У судовому засіданні представник позивача підтримала уточнені позовні вимоги в повному обсязі та просила суд їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві та в заяві про уточнення позовних вимог.

Представник відповідача Південної митниці Міндоходів заперечував проти заявлених позовних вимог та просив суд відмовити у їх задоволенні з підстав викладених в письмових запереченнях (а.с. 7-9 том 6).

Представник прокуратури Малиновського району м. Одеси відносно задоволення позову заперечував.

Представники Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області та третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - ТОВ «Софт-Макс» у судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від ТОВ «Софт-Макс» до суду надійшла заява про розгляду справи без участі їхнього представника.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, а також дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, перевіривши їх доказами, судом встановлені наступні факти та обставини.

Судом встановлено, що ТОВ «Айті-Сервіс» зареєстроване як юридична особа, що підтверджено свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи (а.с. 48, том 1), є платником податку на додану вартість, про що свідчить свідоцтво про реєстрацію платника ПДВ (а.с. 49, том 1), відповідно до довідки з Єдиного державного реєстру підприємства та організацій України №6979, основними видами діяльності за КВЕД є посередництво в торгівлі широкого асортименту, інші види оптової торгівлі та інше (а.с. 50, том 1).

Судом встановлено, що між ТОВ «Софт-Макс» та ТОВ «Айті-Сервіс» було укладено договір комісії № АСМ - 141/09 (а.с. 70-72 том 1), за умовами якого ТОВ «Айті-Сервіс» зобов'язувалося від свого імені та за рахунок ТОВ «Софт-Макс», за винагороду придбати товар в строки, на умовах та за ціною, передбаченою цим договором. На виконання вимоги вказаного договору ТОВ «Айті-Сервіс» було укладено контракт № LDA-09/2007 від 14.09.2007 року з компанією «LUDWIGSON LLP»GB (а.с. 66-69 том 1), згідно з п. 1.1. якого продавець зобов'язується поставляти, а покупець приймати й оплачувати товар відповідно до специфікації поставки та інвойсів. Відповідно до п. 1.2. зазначеного контракту, власником та вантажоотримувачем є ТОВ «Софт - Макс». Ціна товару визначається для кожної партії та зазначається в інвойсах на окрему поставку, умови поставки -CIP, CIF, DDU, DAF, CPT кордон України (у редакції INCOTERMS-2000), відповідно до п. 4.4. контракту.

З пояснень представника позивача, вбачається, що на виконання вимог вищенаведеного договору комісії та контракту, відповідно до інвойсів (копії наявні в матеріалах справи), виданих компанією «LUDWIGSON LLP»GB, з метою поставки ТОВ «Софт-Макс» товару у вигляді транспортних засобів загальною фактурною вартістю 5 819 392, 75 грн., позивачем були підготовлені і подані до митниці вантажні митні декларації, відповідно до яких були задекларовані вказані транспортні засоби за ціною, визначеною за договором. Однак, як вбачається з пояснень представника позивача, митницею було усно відмовлено в прийнятті вказаних митних декларацій, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України, у зв'язку з заниженням, на думку відповідача, митної вартості товару, що імпортується, та самостійно визначена митна вартість. У зв'язку з відмовою відповідачем у митному оформленні товарів за фактурною ціною, позивачем були заповнені та подані вантажні митні декларації на підставі визначеної митним органом митної вартості товару, копії яких наявні в матеріалах справи.

Судом встановлено, що зазначені вантажні митні декларації містять відмітку митниці про сплату митних платежів та на час звернення до суду митне оформлення товару здійснено на підставі вказаних ВМД.

Також судом встановлено, що Південною митницею та/або Приморською митницею не надавалися позивачу рішення про визначення митної вартості, картки відмови в прийнятті митної декларації, оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України, позивачем не подавалися на адресу митниці заяви про випуск товару, що декларується у вільний обіг під гарантію уповноваженого банку або сплати податків та зборів (обов'язкових платежів) згідно з митною вартістю цих товарів. Крім того, позивачем надані лише ті вантажні митні декларації, на підставі яких було здійснено митне оформлення та не надано декларацій, на підставі яких було відмовлено відповідачем у митному оформленні.

Позивачем надана до суду лише заява від 20.08.2009 року № 2/20-08, яка була подана до Південної митниці про повернення надмірно сплаченого мита 4 721 049, 31 грн. та ПДВ на суму 4 721 049, 06 грн. (а.с. 73 том 1), згідно з розрахунком позивача (а.с. 36-47 том 1).

Вирішуючи спір по суті, суд виходив з наступного.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

Засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулювання економічних, організаційних відносин, правових, кадрових та соціальних аспектів діяльності митної служби України визначені Митним кодексом України.

Згідно з абз. 23 ст. 1 Митного кодексу України (надалі - МК України) в редакцій чинній на момент виникнення спірних правовідносин, переміщення товарів через митний кордон України вантажних відправленнях - це переміщення товарів через митний кордон України при здійсненні експортно-імпортних операцій, а також інших операцій, пов'язаних із ввезенням товарів на митну територію України, вивезенням товарів за межі митної території України або переміщенням їх митною територією України транзитом. При переміщенні товарів через митний кордон України у вантажних відправленнях оформляється вантажна митна декларація.

Митним кодексом України передбачено, що переміщення через митний кордон України товарів та інших предметів підлягає митному оформленню, яке відповідно до ч. 2 ст. 27 МК України завершується після здійснення встановлених законодавством України необхідних для цього товару видів контролю.

Згідно із ст. 88 МК України, декларант виконує всі обов'язки і несе у повному обсязі відповідальність, передбачена нормами МК України, незалежно від того, чи він є власником товарів і транспортних засобів, які переміщуються через митний кордон України, митним брокером чи іншою уповноваженою особою. Декларант зобов'язаний: здійснити декларування товарів і транспортних засобів відповідно до порядку, встановленого МК України; на вимогу митного органу пред'явити товар і транспортні засоби для митного контролю і митного оформлення; надати митному органу передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних процедур; сплатити податки і збори.

Частиною 1 ст. 261 МК України встановлено, що відомості про митну вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, використовуються для нарахування податків і зборів (обов'язкових платежів), ведення митної статистики, а також у відповідних випадках для розрахунків у разі застосування штрафів, інших санкцій та стягнень, встановлених законами України.

В силу ч. 1 ст. 262 МК України, митна вартість товарів і метод її визначення заявляються (декларуються) митному органу декларантом під час переміщення товарів через митний кордон України шляхом подання декларації митної вартості.

Як судом встановлено, між ТОВ «Софт-Макс» та ТОВ «Айті-Сервіс» було укладено договір комісії № АСМ - 141/09 (а.с. 70-72 том 1), за умовами якого ТОВ «Айті-Сервіс» зобов'язувалося від свого імені та за рахунок ТОВ «Софт-Макс», за винагороду придбати товар в строки, на умовах та за ціною, передбаченою цим договором.

На виконання вимоги вказаного договору, ТОВ «Айті-Сервіс» було укладено контракт № LDA-09/2007 від 14.09.2007 року з компанією «LUDWIGSON LLP»GB (а.с. 66-69 том 1), згідно з п. 1.1. якого продавець зобов'язується поставляти, а покупець приймати й оплачувати товар відповідно до специфікації поставки та інвойсів, власником та вантажоотримувачем є ТОВ «Софт - Макс».

Судом встановлено, що позивачем були подані до митниці вантажні митні декларації, в яких позивач самостійно визначив в графі 45 митну вартість.

Згідно з ст. 86 МК України, митна декларація приймається та реєструється митним органом у порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України або уповноваженим ним органом.

З моменту прийняття митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення.

Митний орган не має права відмовити в прийнятті митної декларації, якщо декларантом виконано всі умови, встановлені цим Кодексом.

Відмова митного органу в прийнятті митної декларації повинна бути вмотивованою, а про причини відмови має бути письмово повідомлено декларанту.

Згідно з ч. 1 ст. 265 МК України, митний орган здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів згідно з положеннями цього Кодексу. Такий контроль може здійснюватися в установленому порядку із застосуванням різних форм, у тому числі відповідно до статей 60 і 69 МК України, після закінчення операцій митного контролю, оформлення та пропуску через митний кордон України товарів і транспортних засобів.

Згідно з ст. 90 МК України, з дозволу митного органу відомості, зазначені у митній декларації, можуть бути змінені чи доповнені, а подана митна декларація відкликана.

Зміна, доповнення чи відкликання можуть бути здійснені лише до моменту прийняття митним органом митної декларації до митного оформлення.

Зміна, доповнення та відкликання митної декларації після її прийняття митним органом до митного оформлення не допускаються. Внесення до митної декларації змін чи доповнень, які мають істотне значення для застосування процедур митного контролю щодо товарів і транспортних засобів або впливають на умови оподаткування товарів чи застосування до них заходів нетарифного регулювання, здійснюється шляхом подання митному органу нової митної декларації, якщо це дозволяється відповідно до цього Кодексу.

Посадові особи митних органів не мають права заповнювати митну декларацію, змінювати чи доповнювати відомості, зазначені в митній декларації, за винятком внесення до неї відомостей, що належать до компетенції митних органів.

Позивачем не надано суду доказів подачі митних декларацій того самого товару з іншою ціною ніж зазначеної у вантажної митних деклараціях, наявних в матеріалах справи, а також не надано доказів відмови митного органу у прийнятті таких декларацій. Також не надані докази відкликання попередніх поданих вантажних митних декларацій. Сторонами не заперечується, що вантажні митні декларації, наявні в матеріалах справи містять відмітку митниці про сплату митних платежів та на час звернення до суду митне оформлення товару здійснено на підставі вказаних ВМД.

Також суд зазначає, що відповідно до опису графи 44 пункту 2 глави 2 розділу II Інструкції про порядок заповнення вантажної митної декларації, яка затверджена наказом Державної митної служби України від 09.07.1997 року № 307, у редакції яка була чинною на день прийняття митним органом митних декларацій, у графі 44 «Додаткова інформація / Подані документи / Сертифікати і дозволи» митної декларації зазначаються коди згідно з Класифікатором документів і реквізити документів, поданих при декларуванні.

Судом встановлено, що в усіх митних деклараціях позивача в графі 44 відсутні відомості стосовно рішення про визначення митної вартості товарів, що означає, що позивач, самостійно визначив митну вартість під час переміщення товарів через митний кордон України, яка зазначена у поданих ним митних деклараціях.

Крім того, відповідно до пункту 5.3 розділу І «Загальні положення» Інструкції про порядок заповнення вантажної митної декларації, у редакції що була чинною на день прийняття митних декларацій, графи А, С, D/J, E/J, G, Н, І, F митної декларації заповнюються посадовими особами митних органів. Інші графи митної декларації заповнюються декларантом.

Отже, графи митної декларації, що містять дані про ціну товару, метод визначення митної вартості, про митну вартість товару (тобто графи 12, 42, 43, 45) заповнюються декларантом, а не посадовими особами митних органів.

Також суд зазначає, що відповідно до пункту 1 Порядку оформлення й використання Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України, затвердженого наказом Державної митної служби України від 12.12.2005 року № 1227, який був чинним на день прийняття митних декларацій митним органом України, він визначає механізм надання митним органом письмового повідомлення заінтересованим особам про відмову в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України.

Пунктом 2 Порядку оформлення й використання Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України, затвердженого наказом Державної митної служби України від 12.12.2005 року № 1227, передбачено, що у всіх випадках відмови невідкладно оформлюється Картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України.

Отже, чинним на момент виникнення спірних правовідносин законодавством України не було передбачено усної відмови митного органу в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України.

Позивач не надав до суду карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України, як доказу відмови Південною митницею у прийнятті митних декларацій.

Крім того судом встановлено, що TOB «Айсті-Сервіс» не зверталось до органу вищого рівня чи до суду з приводу оскаржень дій митного органу щодо відмови у митному оформленні товарів, відносно чого у судовому засіданні представник позивача не заперечував, таким чином, жодних доказів відмови або вказівки митного органу, позивачем до суду не надано.

Відповідно до ч. 3 ст. 264 МК України, у разі виникнення потреби в уточненні заявленої митної вартості товарів або в разі незгоди декларанта з митною вартістю, визначеною митним органом, декларант має право звернутися до митного органу з проханням випустити товари, що декларуються, у вільний обіг під гарантію уповноваженого банку або сплатити податки і збори (обов'язкові платежі) згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною митним органом.

Судом встановлено, що товар не був випущений у вільний обіг під сплату гарантійних зобов'язань відповідно до ст. 264 МК України.

Крім того суд звертає увагу, що відповідно до ч. 4 ст. 264 МК України, на письмову вимогу декларант має право на надання йому в тижневий строк з дня звернення письмового пояснення стосовно того, як митним органом було визначено митну вартість оцінюваних товарів. Разом з тим, судом встановлено, що декларантом TOB «Айсті-Сервіс» під час заявлення митної вартості в деклараціях, які є предметом спору, не направлялось на адресу Південної митниці жодних заяв з даних питань, відносно чого представники позивача у судовому засіданні не заперечували, що є підтвердженням самостійного обрання та зазначення митної вартості обраної декларантом та його власної відповідальності.

За приписами статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист саме порушених прав.

Із системного аналізу вказаних статей вбачається, що у правовідносинах між митницею та декларантом право останнього є порушеним у випадку відмови митниці в митному оформленні товару за ціною, вказаною позивачем, та самостійного визначення митної вартості товару. При цьому рішення митниці про відмову в митному оформленні товару здійснюється в письмовій формі.

У випадку відсутності письмового рішення митниці про відмову в митному оформленні товару та добровільного внесення позивачем даних до ВМД заявник не може посилатися на порушення свого права, оскільки оскарження дій відповідача з мотивів, які ґрунтуються на припущенні про можливість порушення права, є безпідставним.

Судом достовірно встановлено, що Південна митниця, за вищевказаними ВМД не приймала ані рішення про відмову в митному оформленні товару, ані рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, а також не складала карток відмов в прийнятті митних декларацій, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України, а тому доводи позивача про наявність факту надмірної сплати митних платежів за вказаними ВМД є безпідставними, у зв'язку з чим вимога щодо стягнення з Державного бюджету України на користь ТОВ «Айті-Сервіс» мита у сумі 4 721 049,31 грн. та податку на додану вартість у сумі 4 721 049,06 грн., які було зараховано до бюджету у загальній сумі 9 442 098,37 грн. задоволенню не підлягає.

Також суд зазначає, що не підлягає задоволенню й вимога позивача щодо визнання протиправною бездіяльності Південної митниці щодо повернення надмірно сплачених до бюджету коштів TOB «Айсті-Сервіс», оскільки суд прийшов до висновку щодо законності та обґрунтованості дій Південної митниці.

Такий висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постанові від 09.12.2014 року № 21-205а14.

При цьому, частиною 1 статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Так, зокрема, постановою Верховного Суду України від 09.12.2014 року по справі № 21-205а14 за позовом ПП «Вестра» до Південної митниці Міндоходів, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, за участю Одеської прокуратури з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері Одеської області, про визнання протиправним та скасування рішення і повернення надміру сплачених податків і зборів (обов'язкових платежів), зобов'язання вчинити певні дії встановлено, що декларант має право оскаржити до митного органу вищого рівня та/або до суду рішення митного органу щодо визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України. Якщо ж митний орган самостійно не приймав рішення про визначення митної вартості товарів і погодився з митною вартістю, визначеною декларантом, та методом її визначення, який застосував декларант, немає підстав вважати дії митного органу такими, що вчинені всупереч вимогам МК, а відтак і підстав визнавати сплачені суми митних платежів чи їх частину помилково та/або надміру сплаченими немає.

Таким чином, на підставі встановлених в судовому засіданні фактів, суд дійшов висновку про те, що Південна митниця у спірних правовідносинах діяла в межах компетенції та у спосіб, що передбачені законодавством, що регулює спірні правовідносини та обґрунтовано. В судовому засіданні представник відповідача довів суду належними та допустимими в спірних правовідносинах доказами, з посиланням на відповідні положення законодавства, необґрунтованість позовних вимог позивача.

З огляду на викладене, на підставі ст. 10 КАС України, згідно якої, усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст. 11 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними доказів, з'ясувавши обставини у справі; перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог ТОВ «Айсті-Сервіс» слід відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю «Айті-Сервіс» до Південної митниці Міндоходів, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, за участі прокуратури Малиновського району м. Одеси на стороні відповідачів та третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - товариства з обмеженою відповідальністю «Софт-Макс» про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги. Якщо апеляційну скаргу не буде подано в строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського окружного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Вступна та резолютивна частина постанови складена у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 18 травня 2015 року.

Постанова у повному обсязі виготовлена 21 травня 2015 року.

Головуючий суддя С.О. Cтефанов

Судді О.А. Вовченко

В.В. Андрухів

В задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю «Айті-Сервіс» до Південної митниці Міндоходів, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, за участі прокуратури Малиновського району м. Одеси на стороні відповідачів та третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - товариства з обмеженою відповідальністю «Софт-Макс» про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

21 травня 2015 року.