Справа № 29/377-32/307
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2015-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.04.2015р. м. Київ К/9991/52279/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого: Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі міста Києва

на постанову Господарського суду міста Києва від 21 жовтня 2005 року

та ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 09 серпня 2011 року

у справі № 29/377-32/307

за позовом Державної податкової інспекції у Печерському районі міста Києва

до 1. Приватного підприємства «Гермес сервіс груп»,

2. Державного науково-виробничого підприємства «Електронмаш»

про визнання недійсним договору, -

В С Т А Н О В И Л А :

Державна податкова інспекція у Печерському районі міста Києва (далі -позивач) звернулась до суду з позовом до Приватного підприємства «Гермес сервіс груп» (далі -відповідач-1), Державного науково-виробничого підприємства «Електронмаш» (далі -відповідач-2) про визнання недійсним договору від 09 квітня 2004 року № 15/01 та застосування наслідків, передбачених статтями 207, 208 Господарського кодексу України.

Справа неодноразово розглядалась різними судовими інстанціями.

Постановою Господарського суду міста Києва від 21 жовтня 2005 року у задоволенні позову було відмовлено повністю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09 серпня 2011 року постанову Господарського суду міста Києва від 21 жовтня 2005 року було залишено без змін.

В касаційній скарзі ДПІ у Печерському районі м. Києва, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, просить скасувати постанову Господарського суду міста Києва від 21 жовтня 2005 року та ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 09 серпня 2011 року і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, з висновками якого погодився суд касаційної інстанції, виходив з того, що податковим органом не доведено наявності з боку відповідачів мети, завідомо суперечної інтересам держави і суспільства, при укладенні спірної угоди, з урахуванням того, що на момент укладення та виконання оспорюваного договору сторони були належним чином зареєстрованими юридичними особами та перебували на податковому обліку, договір є виконаним, а податки, збори (обов'язкові платежі) - сплачені.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, з огляду на наступне.

09 квітня 2004 року між ПП «Гермес сервіс груп» (покупцем) та ДНВП «Електронмаш» (постачальником) був укладений договір № 15/01, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставити і передати у власність покупця «Комплекс обробки та накопичування на магнітному диску ЄС 5074» відповідно до специфікації, а покупець зобов'язаний прийняти товар та своєчасно здійснити його оплату (пункту 1.1 статті 1 договору); кількість та асортимент товару обумовлюється у специфікаціях, оформлених у вигляді додатків до даного договору, які є його невід'ємною частиною (пункт 2.1 статті 2 договору); постачальник гарантує якість та надійність товару протягом одного місяця з моменту постачання товару в межах України. При виявленні виробничих дефектів у товари при його прийманні, а також при монтажі, налагоджуванні та експлуатації у період гарантійного строку виклик представника постачальника для складання акту про характер дефекту обов'язковий. У разі нез'явлення представника постачальника протягом трьох днів з моменту надіслання йому повідомлення покупцем, акт про характер дефекту складається покупцем у відсутності постачальника в разі знаходження товару в межах України. Термін усунення недоліків або зміни товару (доукомплектування) складає 14 днів з моменту складання акту про характер дефекту, якщо товар знаходиться в межах України (пункти 3.1 - 3.4 статті 3 договору); товар постачається на умовах франко-склад постачальника: м. Київ, вул. Велика Окружна, 4. Перехід права власності, а також перехід ризиків на товар відбувається у момент передачі товару покупцеві. Передача товару оформлюється актом прийому-передачі, що підписується уповноваженими представниками сторін. Передача товару покупцеві здійснюється за видатковою накладною (пункти 4.1 - 4.4 статті 4 договору); покупець оплачує поставлений постачальником товар за ціною, вказаною у Специфікації (дод. № 1), та протоколах погодження цін (дод. № 2), які є невід'ємною частиною даного договору (стаття 5.1 договору); розрахунок за поставлений товар повинен бути здійснений покупцем у національній валюті України в безготівковому порядку до 30 червня 2004 року (пункт 6.1 статті 6 договору); даний договір набирає чинності з моменту підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань (статті 7 договору).

Відповідно до протоколу погодження договірної ціни на розробку та поставку «Комплексів обробки та накопичування на магнітному диску ЄС 5074» з метою розширення функціональних можливостей, який є додатком № 2 до договору, сторонами погоджений загальний обсяг поставки в кількості 30 комплектів на загальну суму договору 29400000,00 грн. (з урахуванням податку на додану вартість), що також відображено в додатку № 1 (специфікація № 1).

Судами попередніх інстанцій було встановлено, що факт виконання сторонами умов оспорюваного договору підтверджений належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами та не заперечувався податковим органом. Також, судами було встановлено, що придбаний у ПП «Гермес сервіс груп» товар був експортований ДНВП «Електронмаш» на адресу нерезидента - Фірми «Norca Gmbh» за договором комісії від 12 квітня 2004 року №12/04-04, укладеним з ТОВ «Ювенал». При перевірці вказаної експортної операції податковим органом не було встановлено порушень при визначенні ДНВП «Електронмаш» податкових зобов'язань з податку на додану вартість.

Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування позовних вимог податковий орган посилається на те, що відповідачі, укладаючи договір № 15/01 від 09 квітня 2004 року, мали мету, завідомо суперечну інтересам держави, яка полягала у отриманні бюджетного відшкодування податку на додану вартість, незаконно сформованого за рахунок завищення ціни товару, а також використання нульової ставки податку на додану вартість. Вказані обставини слугували підставою для висновку податкового органу про те, що все отримане відповідачами за оспорюваним договором підлягає стягненню в дохід Державного бюджету України як таке, що отримане за нікчемним правочином у відповідності до положень статей 207, 208 Господарського кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 207 Господарського кодексу України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням, а у разі виконання зобов'язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави (частина 1 статті 208 Господарського кодексу України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин)).

Санкції застосовуються за вчинення правочину з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства. Для застосування санкцій, передбачених частиною 1 статті 208 Господарського кодексу України, необхідним є наявність умислу на укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Зокрема, при кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін, тоді як доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, доказів наявності вироків судів, постановлених у кримінальних справах, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо стосовно ПП «Гермес сервіс груп» і ДНВП «Електронмаш» та посадових осіб вказаних суб'єктів господарювання, податковим органом в процесі розгляду даної справи надано не було. Не додано таких доказів і до касаційної скарги.

Також, судами було встановлено та підтверджується матеріалами справи, що від імені відповідача-1 оспорюваний договір підписаний ОСОБА_1, який згідно розпорядження № 3 від 01 квітня 2004 року засновника ПП «Гермес сервіс груп» ОСОБА_2 був уповноважений укладати та підписувати від імені відповідача-1 договори та угоди. Крім іншого, доказів несхвалення ПП «Гермес сервіс груп» правочину, укладеного з ДНВП «Електронмаш», у відповідності до положень частини 2 статті 1158 Цивільного кодексу України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) податковим органом судам надано не було. Не додано таких доказів і до касаційної скарги.

Посилання позивача на те, що ціна на товар, який був предметом спірного договору, перевищує звичайну ціну, правомірно були відхилені судами попередніх інстанцій як необґрунтовані, оскільки належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що ціна договору не відповідає рівню звичайної ціни, а саме - звернення до платника із відповідним запитом, на який платник податку зобов'язаний обґрунтувати рівень договірних цін або послатися на норми абзацу 1 підпункту 1.20.1 пункту 1.20 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), податковим органом надано не було, з урахуванням того, що у відповіді ДП «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів», на яку посилається ДПІ у Печерському районі м. Києва в акті перевірки №69/23-7/31839823 від 25 червня 2004 року, зазначається лише про відсутність реєстрації Технічних умов на комплекс обробки і накопичування на магнітному диску марки ЕС5074, а також зважаючи на те, що ціна на товар, який був предметом оспорюваного договору, не підлягає державному регулюванню.

З урахуванням вищевикладеного, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли вірного висновку, з яким погоджується суд касаційної інстанції, про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи касаційної скарги вищевикладеного не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи викладене, касаційна скарга ДПІ у Печерському районі м. Києва підлягає залишенню без задоволення, а постанова Господарського суду міста Києва від 21 жовтня 2005 року та ухвала Київського апеляційного господарського суду від 09 серпня 2011 року підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 2201, 223, 224, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі міста Києва залишити без задоволення, а постанову Господарського суду міста Києва від 21 жовтня 2005 року та ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 09 серпня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

Судді: _____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна