Справа № 2а-7437/11, 2а-344/35/13
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2015-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2015 року Справа № 876/5346/13

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Хобор Р.Б., Сеника Р.П.

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 4 березня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської обласної ради, третя особа - громадська організація «Російська община Івано-Франківської області» про визнання незаконним та зобов'язання до вилучення застереження з тексту,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2011 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Івано-Франківської обласної ради, в якому просив визнати незаконним застереження: «Звертаємося до Посольства Російської Федерації в Україні із застереженням, що, продовжуючи практику ущемлення прав українців на своїй території, російське державне керівництво негуманно ставиться й до російської етнічної меншини в Україні, оскільки робить її заручником такої політики й наражає на симетричну реакцію з боку українського суспільства», яке міститься в тексті «Звернення з приводу обмеження культурних та національних прав українців у Російській Федерації» (додаток до рішення обласної ради від 04.01.2011 року №36-2/2011) та зобов'язати відповідача вилучити вказане застереження з тексту «Звернення з приводу обмеження культурних та національних прав українців у Російській Федерації» (додаток до рішення обласної ради 04.01.2011 року №36-2/2011).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31 жовтня 2012 року до участі в справі, в якості третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, залучено громадську організацію «Російська община Івано-Франківської області.

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 4 березня 2013 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що рішення Івано-Франківської обласної ради від 04.01.2011 року № 36-2/2011 «Про звернення обласної ради» за своїм змістом є заявою, тобто рішенням ради, що містить у собі позицію ради з певних питань та не є нормативно-правовим актом, оскільки не містить нових норм права та не змінює чинні, у рішенні відсутнє формулювання змісту юридичних прав і обов'язків. Прийнятим рішенням не порушуються, не визначаються і не оспорюються права ОСОБА_1, ні як громадянина, ні як старости Російської общини Івано-Франківської області, яку він представляє.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, вважаючи її необгрунтованою, Волков О.М. оскаржив її, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 4 березня 2013 року та прийняти нову постанову, якою повністю задовольнити позовні вимоги.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт зазначає, що застереження: «Звертаємося до Посольства Російської Федерації в Україні із застереженням, що, продовжуючи практику ущемлення прав українців на своїй території, російське державне керівництво негуманно ставиться й до російської етнічної меншини в Україні, оскільки робить її заручником такої політики й наражає на симетричну реакцію з боку українського суспільства», яке міститься в тексті схваленого Івано-Франківською обласною радою «Звернення з приводу обмеження культурних та національних прав українців у Російській Федерації», суперечить чинному законодавству і міжнародним зобов'язанням України, порушує принцип рівності громадян України незалежно від етнічного походження, створює реальну загрозу несправедливої дискримінації по відношенню до громадян України російського походження.

Апелянт вказує на те, що органи місцевого самоврядування не мають повноважень самостійно вирішувати питання, приймати рішення та вчиняти дії в сфері зовнішньої політики держави Україна. Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено умови, спосіб, норми і порядок взаємодії з іншими державними органами та повноваження органів місцевого самоврядування, в даному спорі повноваження Івано-Франківської обласної ради. Ні Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», ані іншими законами України не передбачено повноважень обласної ради самостійно вчиняти дії у сфері зовнішньої політики держави Україна.

Також, громадською організацією «Російська община Івано-Франківської області» подано заяву про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 4 березня 2013 року.

У вказаній заяві заявник зазначає, що проголосивши своїм рішенням від 04.01.2011 року всіх громадян України російської національності заручниками Івано-Франківська обласна рада свідомо відокремила російську національну меншину від спільноти Українського народу. Це прямо суперечить визначенню українського народу як спільноти громадян України всіх національностей, що міститься в преамбулі Конституції України. Таки проголошені Івано-Франківською обласною радою формулювання змісту юридичного статусу російської національної меншини як заручника подій в іноземній державі ображають і принижують громадян України російської національності, одночасно це є заохоченням для незаконної дискримінації громадян України за етнічною ознакою.

Івано-Франківська обласна рада не є громадською організацією, засобом масової інформації чи зібранням приватних осіб. Будь-який документ, який приймається рішенням сесії обласної ради, повинен строго відповідати нормам Конституції і чинного законодавства України. Тексти офіційних заяв і звернень обласної ради жодним чином не повинні принижувати та ображати громадян України за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не поступило а тому, суд апеляційної інстанції, у відповідності до п.п. 1, 2, ч.1 ст. 197 КАС України, вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що 04.01.2011 року сесія Івано-Франківської обласної ради своїм рішенням №36-2/2011 схвалила «Звернення з приводу обмеження культурних та національних прав українців у Російській Федерації», де міститься наступне: «Звертаємося до Посольства Російської Федерації в Україні із застереженням, що продовжуючи практику ущемлення прав українців на своїй території, російське державне керівництво негуманно ставиться й до російської етнічної меншини в Україні, оскільки робить її заручником такої політики й наражає на симетричну реакцію з боку українського суспільства».

Чинне законодавство не забороняє колективні звернення органів місцевого самоврядування до Президента України, Верховної Ради України чи Кабінету Міністрів України, а порядок їх оформлення не передбачений жодним нормативно-правовим актом. За таких обставин, прийняття на сесії ради такого звернення є правомірним.

Організація та діяльність органів місцевого самоврядування регулюється Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Тому ненормативні правові акти органів місцевого самоврядування правозастосовного та юрисдикційного змісту приймаються на основі Конституції і законів України, а самі ці органи, як носії публічної влади, є відповідальними за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами (частина 1 статті 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Гарантоване державою місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою через сільські,селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, і передбачає правову, організаційну та матеріально-фінансову самостійність, яка має певні конституційно-правові межі, встановлені, зокрема, приписами статей 19, 140, 143, 144, 146 Конституції України.

З аналізу вказаних конституційних положень вбачається, що ці органи місцевого самоврядування, здійснюючи владу і самостійно вирішуючи питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції, та приймаючи рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Такі ж положення закріплені у статті 4 Європейської хартії місцевого самоврядування, яка встановлює, що головні повноваження і функції органів місцевого самоврядування визначаються конституцією або законом; органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене із сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу; повноваження, якими наділяються органи місцевого самоврядування, як правило, мають бути повними і виключними (рішення Конституційного суду України від 16.04.2009 року № 7-рп/2009).

Стаття 38 Конституції України надає громадянам право брати участь в управлінні державними справами. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування (частина 2 стаття 3 Європейської хартії місцевого самоврядування). Територіальні громади неодмінно являються частиною народу.

Виходячи з приписів статті 7 Конституції України, в Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування, тобто останньому надано державну підтримку та гарантії.

Апеляційний суд приходить до переконання, що рішення Івано-Франківської обласної ради від 04.01.2011 року № 36-2/2011 «Про звернення обласної ради» за своїм змістом є заявою, тобто рішенням ради, що містить у собі позицію ради з певних питань та не є нормативно-правовим актом, оскільки не містить нових норм права та не змінює чинні, у рішенні відсутнє формулювання змісту юридичних прав і обов'язків.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Отже, таке право направляти звернення до органів державної влади мають і органи місцевого самоврядування.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що прийнятим рішенням Івано-Франківської обласної ради від 04.01.2011 року № 36-2/2011 «Про звернення обласної ради» не порушуються, не визначаються і не оспорюються права ОСОБА_1, ні як громадянина, ні як старости Російської общини Івано-Франківської області, яку він представляє.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що зазначене звернення Івано-Франківської обласної ради є місцевою ініціативою та є одним із видів народного волевиявлення, яке передбачене та гарантоване статтями 1, 5, 40 та 69 Конституцією України.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, а доводи апелянта на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

Згідно ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 195, п.п. 1, 2, ч.1 ст. 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 4 березня 2013 року у справі №2-а-7437/2011 за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської обласної ради, третя особа - громадська організація «Російська община Івано-Франківської області про визнання незаконним та зобов'язання до вилучення застереження з тексту - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Я.С. Попко

Судді Р.Б. Хобор

Р.П. Сеник