Справа № 804/3614/15
Суддя: Жукова Євгенія Олексіївна
Дата ухвалення: 2015-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 квітня 2015 р. Справа № 804/3614/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Жукової Є.О.
при секретарі судового засідання Риженко О.В.
за участю представника позивача Лисогорі О.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій Дніпропетровської області до Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про скасування постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 17.02.2015 р. № 46535841; зобов'язання вчинити певні дії,-
Позовні вимоги обґрунтовано наступним.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.03.2015 р. по справі було відкрито провадження та справу призначено до розгляду.
В судове засідання призначене на 25.03.2015 р. з'явився представник позивача, відповідач до зали судового засідання свого представника не направив, відомості про вручення судової повістки в матеріалах справи наявні, причини неявки невідомі.
У зв'язку із зазначеною вище явкою сторін, суд відклав розгляд справи до 01.04.2015 р.
17.02.2015 р. державним виконавцем на підставі п.8 ч.1 ст.26 ЗУ «Про виконавче провадження» було відмовлено у відкритті виконавчого провадження з підстав, як зазначає відповідач, відсутності у резолютивній частині виконавчого документа заходів примусового виконання рішення, відповідно до ст.32 ЗУ «Про виконавче провадження».
З урахуванням вищезазначеного, Лінінський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції вважає вимоги позивача безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
З метою прийняття законного і обґрунтованого рішення у справі судом було досліджено матеріали виконавчого провадження №168/23.
Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Постановою державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 17.02.2015 р. у відкритті виконавчого провадження відмовлено на підставі пункту 8 частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки виконавчий документ не містить заходів примусового виконання та не може виконуватися.
Зазначену вище постанову державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 17.02.2015 р. про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову у прийняття до провадження виконавчого документа) позивачем було отримано 23.02.2015 р. за вх.№1058/15, що підтверджується відбитком штемпелю останнього на супровідному листі відповідача від 17.02.2015 р. №4568.
Процесуальні питання, пов'язані з виконанням судових рішень регулюються нормами Конституції України №254к/96-ВР від 28.06.1996р, Закону України «Про виконавче провадження» №2893-ІІІ від 13.12.2001р., Закону України «Про державну виконавчу службу» №202/98-ВР від 24.03.1998р., тощо.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про державну виконавчу службу» №202/98 від 24.03.1998р. державна виконавча служба входить до системи органів Міністерства юстиції України і здійснює виконання рішень судів, третейських судів та інших органів, а також посадових осіб відповідно до законів України.
Відповідно до ст.2 Закону України «Про державну виконавчу службу» правову діяльність державної виконавчої служби становлять Конституція України, цей Закон, інші закони та нормативно - правові акти, що прийняті на їх виконання.
Відповідно до ч.1, 2 ст.3 Закону України «Про державну виконавчу службу» органами державної виконавчої служби є: Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до складу якого входить відділ примусового виконання рішень; управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, до складу яких входять відділи примусового виконання рішень; районні, районні у містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції. При цьому виконання рішень, перелік яких встановлено законом, покладається на державних виконавців.
Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про державну виконавчу службу» державні виконавці є представниками влади і здійснюють примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» №2893-ІІІ від 13.12.2001р. виконавчим провадженням як завершальною стадією судового провадження та примусового виконання рішень інших органів (посадових осіб) є сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до ч.1, 2 ст.2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України, та здійснюється державними виконавцями, визначеними Законом України «Про державну виконавчу службу» №202/98-ВР від 24.03.1998р.
Відповідно до ч.1, 2 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» на державного виконавця покладається обов'язок щодо вжиття передбачених цим Законом заходів примусового виконання, неупередженого, своєчасного і в повному обсязі вчинення виконавчих дій, для чого державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; надає сторонам виконавчого провадження та їх представникам можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання; заявляє в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз'яснює сторонам їхні права і обов'язки.
Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження мають право, зокрема, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом та користуватися іншими правами, наданими законом.
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті.
Відповідно до п.1-6 ч.1 ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я
(прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо; 4) резолютивна частина рішення; 5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням; 6) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.
Статтею 25 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, у якій вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.
Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного дня стягувачу та боржникові.
Відповідно до статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» визначаються підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження.
Згідно частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі: 1) пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання; 2) неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону, та неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом; 3) якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не нбрало законної (юридичної) сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання; 4) пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення; 5) якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення; 6) невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону; 6-1) офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури; 7) якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів; 8) наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.
Суд зазначає, що відповідно до частин 1,2 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо викладена у виконавчому документі резолютивна частина рішення є незрозумілою, державний виконавець або сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз'яснення відповідного рішення. У разі якщо зміст виконавчого документа є незрозумілим, державний виконавець або сторони виконавчого провадження мають право звернутися до органу (посадової особи), який видав виконавчий документ, із заявою про роз'яснення змісту цього документа.
Відповідно до норм ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює виключно загальні умови виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення та не містить обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.
У відповідності зі ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.
Згідно з ч.2 ст.72 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Згідно ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення(вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення(дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Здійснивши системний аналіз наведених вище норм чинного законодавства України, суд зазначає наступне.
Оскаржувана постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження серії ВП №46535841 від 17.02.2015 р. відповідачем обґрунтована тим, що виконавчий документ не містить заходів примусового виконання та не може виконуватись в порядку, передбаченому ст.75 ЗУ «Про виконавче провадження»
В свою чергу, ст.75 ЗУ «Про виконавче провадження» включає виключно загальні умови виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення та не містить обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.
При цьому, суд зазначає, що оскільки в оскаржуваній постанові ВП №46535841 від 17.02.2015 р. державним виконавцем не наведено обставин, які підпадають під визначення ст.75 ЗУ «Про виконавче провадження», суд приходить до висновку про необґрунтованість такого рішення державного виконавця.
Судом встановлено, що ЗУ «Про виконавче провадження» не передбачено тих обставин, на які посилається державний виконавець у постанові про відмову у відкритті виконавчого провадження №46535841 від 17.02.2015 р., а саме: «вимоги виконавчого документу не містять заходів примусового виконання», а також відповідачем не наведено жодної норми законодавства, яка б свою чергу мала наслідком винесення оскаржуваної постанови ВП №46535841 від 17.02.2015 р.
З урахуванням вищезазначеного, суд зазначає, що у відповідача не було передбачених ЗУ «Про виконавче провадження» підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження, а відтак постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження серії ВП №46535841 від 17.02.2015 р. винесена державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції протиправно з порушенням норм діючого законодавства України, які регулюють процесуальні питання пов'язані з виконанням судових рішень.
За таких підстав, суд вважає адміністративний позов Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій Дніпропетровської області до Лінінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про скасування постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 17.02.2015 р. № 46535841; зобов'язання вчинити певні дії, таким що підлягає задоволенню в повному обсязі.
Вирішуючи питання про сплату судового збору, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).
Як вбачається зі змісту адміністративного позову, предметом зазначеного позову є скасування постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 17.02.2015 р. № 46535841; зобов'язання вчинити певні дії, що свідчить про немайновий характер заявленого адміністративного позову.
Відповідно до Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 року № 3674 - VI, за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, судовий збір сплачується за ставкою 73,08 грн.
Ухвалою Дніпровського окружного адміністративного суду від 05.03.2015 року Головному управлінню Державної служби України з надзвичайних ситуацій Дніпропетровської області було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 73,08 грн.
Керуючись ст.ст.158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій Дніпропетровської області до Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про скасування постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 17.02.2015 р. № 46535841; зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 06 квітня 2015 року.

Суддя Є.О. Жукова