Справа № 759/5092/15-а
Суддя: Заєць Т. О.
Дата ухвалення: 2015-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ун. № 759/5092/15-а
пр. № 2-а/759/195/15
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2015 року Святошинський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Зайця Т.О. при секретарі Ковтун М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в м. Києві про визнання дій неправомірними та скасування постанови про накладення штрафу,

В С Т А Н О В И В:

26.03.2015 року Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві звернулося до суду з адміністративним позовом про визнання неправомірними дій Управління ДВС ГУЮ в м. Києві щодо накладення штрафу, скасування постанови старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ у м. Києві Новак Г.М. від 19.03.2015 №158/6 (ВП №40235660) про накладення штрафу в розмірі 1 360,00 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 23.03.2015 року на адресу позивача надійшла постанова старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ у м. Києві Новак Г.М. від 19.03.2015 року, серії ВП №40235660 про накладення штрафу за невиконання рішення суду, в розмірі 1 360,00 грн. З даною постановою позивач не погоджується, вважає її такою, що винесена з порушенням норм чинного законодавства, оскільки позивач, на виконання постанови Святошинського районного суду м. Києва від 25.04.2012 року, провів розрахунок доплати пенсії гр. ОСОБА_2, тобто виконав рішення суду в межах своїх повноважень, про що було повідомлено відповідача, а тому вважає, що у відповідача не було підстав для накладення штрафу на ГУ ПФ України в м. Києві.

Представник позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач до суду не з'явився, подав заперечення на адміністративний позов, пославшись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 18.10.2013 року старшим державним виконавцем ВПВР УДВС ГУЮ у м. Києві Новак Г.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, серії ВП №40235660 про примусове виконання виконавчого листа №2-а/2608/129/12, виданого 14.10.2013 Святошинським районним судом м. Києва про зобов'язання Головне управління Пенсійного фонду України м. Києва включити до розміру грошового забезпечення щомісячну доплату за вислугу 20 і більше років на посадах слідчих, передбаченої п. 8 Постанови КМУ №1592 від 31.12.1996 року; донарахувати та виплатити ОСОБА_2 пенсію з врахуванням розміру грошового забезпечення, до якого включена щомісячна доплата за вислугу 20 і більше років на посадах слідчих, передбаченої п. 8 Постанови КМУ №1592 від 31.12.1996, за період з 02.09.2009, з урахуванням виплачених сум. Державний виконавець постановив боржнику самостійно виконати рішення суду у 7-денний строк з моменту винесення постанови та надати письмове підтвердження про виконання (а. с. 30 - копія постанови). Позивач отримав вказану постанову 28.10.2013 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції за вх. №26307/04 (а. с. 7).

05.11.2013 року позивач провів розрахунок на доплату (виплату, утримання) пенсії гр. ОСОБА_2, сума виплати, за період з 02.09.2009 по 22.07.2011, становить 54 323,46 грн. (а. с. 6 - копія розрахунку).

04.11.2013 року ГУ ПФ України в м. Києві надіслало на адресу Підрозділу примусового виконання рішень ГУЮ у м. Києві листа про проведення перерахунку пенсії ОСОБА_2, суми до виплати включені у додаткову відомість для проведення виплати (а. с. 9 - копія листа).

На вимоги старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ у м. Києві №131/6 від 06.03.2014, №158/6 від 28.01.2015 (а. с. 10, 12) про надання підтверджуючих документів про виконання рішення суду, позивач 12.03.2014 року, 11.02.2015 року надіслав листа про виконання рішення суду (а. с. 11, 13).

19.03.2015 року старшим державним виконавцем ВПВР УДВС ГУЮ у м. Києві Новак Г.М. винесено постанову про накладення штрафу, серії ВП №40235660 за невиконання рішення суду, в розмірі 1 360,00 грн. Постановою встановлено, що на виконання рішення суду ОСОБА_2 нарахована заборгованість за період з 02.09.2009 по 22.07.2011 в сумі 54 323,46 грн. Рішення суду в повному обсязі не виконано, нарахування проведено не в повному обсязі, кошти не виплачено, належних пояснень та підтверджуючих документів боржником не надано. 04.03.2015 року державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на боржника за невиконання рішення суду та призначено новий строк для виконання рішення суду. Однак рішення суду в повному обсязі залишається невиконаним (а. с. 5 - копія постанова).

Між сторонами виник спір з тих підстав, що на думку позивача, постанова про накладення штрафу серії ВП №40235660 від 19.03.2015 року є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки позивач провів розрахунок на доплату пенсії, про що було повідомлено відповідача, а виплату не здійснено через відсутність відповідних бюджетних асигнувань.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Рішення суду в частині виплати не виконується боржником, у зв'язку з відсутністю коштів для цього виду виплат. Позивач зазначає, що рішення не виконується з незалежних від нього обставин, а тому вважає, що відповідач не мав підстав для застосування до нього штрафів, передбачених статтями 75, 89 Закону України «Про виконавче провадження».

Суд не погоджується з доводами позивача на підставі наступного.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини в пункті 74 рішення у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії» зазначив, що орган державної влади не має права посилатися на брак коштів на виправдання неспроможності виконати судове рішення про виплату боргу.

Аналогічні позиції викладені в п. 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бурдов проти Росії» та п. 38 рішення у справі «Жовнер проти України».

Водночас статтею 6 Конвенції передбачено право на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов'язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі «Піалопулос та інші проти Греції», пункт 68).

Враховуючи зазначену практику Європейського суду з прав людини, посилання позивача на відсутність відповідних бюджетних асигнувань, як на підставу невиконання судового рішення, є необґрунтованими та не можуть вважатися поважними причинами невиконання остаточного рішення суду, що набрало законної сили, а дії позивача порушують гарантії, надані особі статтею 6 Конвенції.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно з частиною першою статті 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частин першої - третьої статті 75 Закону України «Про виконавче провадження», після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом. При цьому на боржника повторно накладається штраф у порядку, встановленому статтею 89 цього Закону.

У разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Відповідно до положень частини першої статті 89 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Частиною другою цієї ж статті встановлено, що у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Аналогічна правова позиція висловлена Вищим адміністративним судом України в листі від 18.02.2014 р. N 212/11/14-14.

Встановлено, що ГУ ПФ України в м. Києва 1,5 роки не виконує остаточного рішення суду, що набрало законної сили.

Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що ГУ ПФ України в м. Києва вживало будь-яких заходів, спрямованих на виконання судового рішення. З матеріалів справи вбачається, що ГУ ПФ України в м. Києва обмежилося лише здійсненням розрахунку на доплату (виплату, утримання) пенсії гр. ОСОБА_2, проте жодних дій, спрямованих на виплату пенсії, позивач не здійснив.

Закон передбачає відповідальність за невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення. Тобто, за наявності поважних причин невиконання судового рішення державний виконавець не має підстав виносити постанову про накладення штрафу на боржника, але докази наявності таких поважних причин повинен надати саме боржник. У випадку ж не вчинення жодних дій, що спрямовані на виконання судового рішення, боржник не може посилатися на наявність поважних причин невиконання судового рішення.

Оскільки ГУ ПФ України в м. Києва обмежилося лише здійсненням розрахунку на доплату (виплату, утримання) пенсії гр. ОСОБА_2 та не вчинило жодних дій, спрямованих на виплату пенсії гр. ОСОБА_2 (виконання рішення в іншій частині), тому суд вважає неповажними та необґрунтованими підстави невиконання рішення (відсутні поважні причини невиконання судового рішення), враховуючи наведену вище практику Європейський суд з прав людини.

За таких обставин, приймаючи оскаржувану постанову про застосування штрафу, відповідач діяв в межах наданих повноважень та відповідно до ст. ст. 75, 89 Закону України «Про виконавче провадження».

На підстав наведеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. 75, ст. 89 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 128, 159-163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Святошинський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено 20.05.2015 року.

СУДДЯ: Т.О. ЗАЄЦЬ