Справа № 2а/235/176/13-а (235/4367/13-а)
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2015-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2015 року м. Київ К/800/50026/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Бутенка В.І., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в м. Красноармійську та Красноармійському районі Донецької області про призначення пенсії, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 28 серпня 2013 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2013 року, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2013 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Красноармійську та Красноармійському районі Донецької області (далі УПФУ) в якому просив визнати незаконним рішення відповідача від 30 травня 2013 року (далі спірне рішення) та зобов'язати УПФУ призначити йому пенсію за віком на пільгових умовах на підставі пункту «а» частини 1 статті 13 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-XІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788-XІІ).

В обґрунтування позову посилався на те, що дії та рішення відповідача не узгоджуються з вимогами закону і порушують його права, а тому ОСОБА_4 просив про його задоволення.

Постановою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 28 серпня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2013 року у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить ухвалені ними судові рішення скасувати та задовольнити позов.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, колегія суддів, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку про відхилення скарги з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно з частиною 3 статті 211 Кодексу адміністративного судочинства України підставами касаційного оскарження є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, а підстави для їх скасування відсутні.

Судами встановлено, що позивач 14 березня 2013 року звернувся до УПФУ з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах у відповідності до пункту 2 Прикінцевих положень Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV) на підставі пункту «а» частини 1 статті 13 Закону № 1788-XІІ.

Проте, спірним рішенням відповідача у призначенні пенсії позивачу відмовлено у зв'язку з відсутністю правових підстав для зарахування до пільгового стажу, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах періоду відбування покарання у вигляді виправних робіт без позбавлення волі з 12 серпня 1982 року по 25 серпня 1983 року.

Так, відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком N 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

У відповідності до пункту «а» частини 1 статті 13 Закону № 1788-XІІ (у редакції Закону, чинній на час прийняття спірного рішення) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Згідно абзацу 1 частини 1 та абзацу 1 частини 4 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

У період, який позивач просить зарахувати до страхового стажу, був чинний Виправно-трудовий кодекс Української РСР, статтею 103 якого встановлювалось, що час відбування виправних робіт без позбавлення волі до загального і безперервного трудового стажу засудженого не зараховується, про що робиться запис у його трудовій книжці.

При умові сумлінної роботи і зразкової поведінки в період відбування виправних робіт без позбавлення волі цей час може бути включений в загальний трудовий стаж особи, яка відбула покарання, на підставі рішення суду в порядку, встановленому кримінально-процесуальним законодавством України.

В свою чергу, за приписами статті 414-1 Кримінально-процесуального кодексу Української РСР питання про включення до загального трудового стажу часу роботи в колонії-поселенні і відбування виправних робіт без позбавлення волі у випадках, передбачених відповідно статтями 33 і 103 Виправно-трудового кодексу України, вирішується суддею районного (міського) суду за місцем проживання особи, яка відбула покарання.

Зазначене питання розглядається суддею щодо особи, яка відбула покарання в колонії-поселенні, за спільним клопотанням органу, що відає виконанням покарання, і спостережної комісії при виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів, а щодо особи, яка відбула виправні роботи без позбавлення волі, - за її клопотанням. До клопотання повинні бути додані копія вироку, довідка про відбуття покарання і характеристика відповідно адміністрації колонії-поселення або адміністрації та громадської організації підприємства, установи чи організації про роботу і поведінку особи в період відбування нею покарання.

Виходячи з аналізу вищевказаних норм колегія суддів дійшла висновку, що час відбування виправних робіт без позбавлення волі може бути включений в загальний трудовий (страховий) стаж лише при умові сумлінної роботи і зразкової поведінки в період відбування таких виправних робіт на підставі рішення суду за клопотанням особи, яка відбула виправні роботи без позбавлення волі.

У доданих до заяви про призначення пенсії документах не міститься відомостей стосовно рішення суду, яким включено в загальний трудовий стаж період відбування покарання у вигляді виправних робіт без позбавлення волі з 12 серпня 1982 року по 25 серпня 1983 року, а тому відповідач, відмовляючи у призначенні пенсії, діяв а підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, висновки судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального з дотриманням норм процесуального права.

Враховуючи зазначене, оскаржувані рішення судів відповідають дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують, такі ґрунтуються на помилковому трактуванні правових норм, а тому підстав для скасування судових рішень колегія суддів не вбачає.

За правилами статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанцій залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Не може бути скасовано правильне і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а постанову Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 28 серпня 2013 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Бутенко

Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк