Справа № 804/20205/14
Суддя: Жукова Євгенія Олексіївна
Дата ухвалення: 2015-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Жукової Є.О.
при секретарі судового засідання Риженко О.В.
за участю представника позивача Журавльова О.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕЛІТАС» до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,-
Позовні вимоги обґрунтовано наступним.
Позивач зазначив, що постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.03.2014 р. у справі №804/148/14 визнано протиправним та скасовано рішення ДПІ у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська №1001/10-04-62-18-02-43 від 19.11.2013 року про анулювання реєстрації платника ПДВ.
Наразі, зазначена вище постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.03.2015 р. у справі №804/148/14 оскаржується в суді апеляційної інстанції.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.12.2014 року по справі було відкрито провадження та справа призначена до розгляду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.12.2014 р.
Представник позивача з`явився у судове засідання, вимоги заявленого адміністративного позову підтримав та просив позов задовольнити у повному обсязі.
Згідно з обліковою справою ТОВ «МЕЛІТАС», свідоцтво платника ПДВ анульовано ДПІ у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області на підставі акту ДПІ у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській про анулювання реєстрації платника ПДВ від 19.11.2013 р. №1001/10-04-62-18-02-43.
На дату подання податкової декларації з ПДВ за жовтень 2014 р. ТОВ «Мелітас» не було поновлено в статусі платника ПДВ.
Щодо позовних вимог про зобов'язання ДПІ у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області у десятидений строк з дня отримання судового рішення у справі, яке набрало законної сили, подати звіт про виконання судового рішення відповідач в своїх запереченнях віж 24.03.2015 р. зазначає, що позивачем невірно обрано спосіб захисту прав по виконанню судового рішення, оскільки у відповідності до норм діючого КАС України, не передбачено право позивача заявляти дані вимоги адміністративного позову до суду, також відповідач вважає в даному випадку ТОВ «МЕЛІТАС», заявляючи позовну вимогу у такий спосіб, переймає на себе право судового органу щодо вирішення питання про встановлення судового контролю.
Зважаючи на викладене, ДПІ у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпрпоетровській області вважає вимоги позивача безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Дослідивши в судовому засіданні докази, наявні в матеріалах справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.
Товариство з обмеженою відповідальністю «МЕЛІТАС» є юридичною особою, що підтверджується відомостями, якої міститься в матеріалах справи.
Відповідно до п.2.2 ст.2 Статуту ТОВ «МЕЛІТАС» предметом діяльності позивача є: неспеціалізована оптова торгівля; консультування з питань комерційної діяльності й керування; надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах; діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту; вирощування зернових, технічних та інших культур, тощо.
06.11.2014 р. позивач направив засобами поштового зв'язку до ДПІ у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області податкову декларацію з податку на додану вартість за звітній податковий період жовтень 2014 року, про що свідчить опис вкладення з відбитком календарного штампу поштового відділення та чек про сплату поштового відділення, копія якого міститься в матеріалах справи.
Не погодившись з зазначеним рішенням відповідача, позивач звернувся до суду із зазначеним адміністративним позовом.
Правовідносини сторін щодо справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються нормами Конституції України від 28.06.1996р. № 254к/96-ВР, Податкового кодексу України від 02.12.2010р. № 2755-VI тощо.
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
При цьому «на підставі» означає, що суб'єкт владних повноважень повинен бути утворений в порядку, визначеному Конституцією та законами України, та зобов'язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.
«У межах повноважень» означає, що суб'єкт владних повноважень повинен вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов'язків, встановлених відповідним законом.
«У спосіб» означає, що суб'єкт владних повноважень зобов'язаний дотримуватися встановленої законом процедури вчинення дій, і повинен обирати лише встановлені законом способи правомірної поведінки при реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до ст.ст.46 - 51глави 2 ПК України визначається поняття податкової звітності, порядок складення податкової декларації та подання її до органів державної податкової служби.
Відповідно до п.46.1 ст.46 ПК України податкова декларація, розрахунок - документ, що подається платником податків контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.
Обов'язкові реквізити - це інформація, яку повинна містити форма податкової декларації та за відсутності якої документ втрачає визначений цим Кодексом статус із настанням передбачених законом юридичних наслідків (п.48.2 ст.48 ПК України).
Згідно п.48.3 ст.48 ПК України податкова декларація повинна містити такі обов'язкові реквізити, зокрема, як: тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий); звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація; звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку); повне найменування (прізвище, ім'я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами; код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку у паспорті); місцезнаходження (місце проживання) платника податків; найменування органу державної податкової служби, до якого подається звітність; дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми); ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток посадових осіб платника податків; підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).
Відповідно до приписів п.48.4 ст.48 ПК України у окремих випадках, коли це відповідає сутності податку або збору та є необхідним для його адміністрування, форма податкової декларації додатково може містити такі обов'язкові реквізити: відмітка про звітування за спеціальним режимом; код виду економічної діяльності (КВЕД); код органу місцевого самоврядування за КОАТУУ; індивідуальний податковий номер та номер свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість згідно з даними реєстру платників податку на додану вартість за звітний (податковий) період.
Згідно п.48.5 ст. 48 ПК України податкова декларація повинна бути підписана, зокрема, керівником платника податків або уповноваженою особою, а також особою, яка відповідає за ведення бухгалтерського обліку та подання податкової декларації до органу державної податкової служби. У разі ведення бухгалтерського обліку та подання податкової декларації безпосередньо керівником платника податку така податкова декларація підписується таким керівником та особою, яка відповідає за ведення бухгалтерського обліку.
Відповідно до п.8 розділу I Порядку до податкової звітності з податку на додану вартість належать: податкова декларація з податку на додану вартість з додатками; уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок з додатками; розрахунок податкових зобов'язань, нарахованих отримувачем послуг, не зареєстрованим як платник податку на додану вартість, які постачаються нерезидентами, у тому числі їх постійними представництвами, не зареєстрованими платниками податків, на митній території України.
Відтак, приписи статті 48 Податкового кодексу України визначають, що обов'язкові реквізити - це інформація, яку повинна містити форма податкової декларації та за лише відсутності якої документ втрачає визначений цим Кодексом статус із настанням передбачених законом юридичних наслідків. Тобто, Податковий кодекс України робить застереження щодо обов'язкового дотримання платником податку при заповненні податкової декларації з податку на додану вартість її форми та змісту.
Згідно п. 49.8. ст. 49 Податкового Кодексу України, прийняття податкової декларації є обов'язком органу державної податкової служби. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 Податкового Кодексу України. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.
Відповідно до п. 49.9 ст. 49 Податкового Кодексу України, встановлено, за умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання органом державної податкової служби. За умови дотримання вимог, встановлених статтями 48 і 49 цього Кодексу податкова декларація, надана платником, також вважається прийнятою з дати її фактичного отримання органом державної податкової служби.
Згідно із пп.49.11.2 п.49.11 ст.49 ПК України, у разі подання платником податків до органу державної податкової служби податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, такий орган державної податкової служби зобов'язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його декларації із зазначенням причин такої відмови.
Таким чином, здійснивши системний аналіз наведених вище норм чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що наведені норми Податкового кодексу України, якими врегульовано порядок подання та прийняття податкової звітності, не містять підстави визнання податкової декларації неподаною.
ДПІ у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області було подано апеляційну скаргу на зазначену вище постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.03.2014 р. у справі №804/148/14, за результатами розгляду якої Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом було винесено ухвалу від 18.02.2015 р. у справі №804/148/14, якою апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.03.2014 р. по справі №804/148/14 - залишено без задоволення. Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.03.2014 р. по справі №804/148/1414 - залишено без змін.
При цьому суд зазначає, що станом на 18.02.2015 р. постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.03.2014 р. у справі №804/148/14 набрала законної сили у відповідності до ст. 254 КАС України.
Відповідно до Інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 02.08.2010 року №1172/11/13-10 - у разі набрання законної сили рішенням про задоволення позовних вимог та визнання протиправним рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість відповідне рішення податкового органу вважається протиправним з моменту його прийняття.
Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України визначається, що обставини встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Відповідно до ст.254 КАС України постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.
При цьому постанова або ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду, набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні - через п'ять днів після направлення їх копії особам, які беруть участь у справі.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.
При цьому, обов'язковою ознакою нормативно-правового акта чи правового акта індивідуальної дії, а також відповідних дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень є створення ними юридичних наслідків у формі прав, обов'язків, їх зміни чи припинення.
Оскільки відмова у прийнятті поданої декларації та невизнання поданої декларації податковою звітністю призводить до виникнення юридичних наслідків для платника податків у вигляді накладення на такого платника штрафу за несвоєчасне подання декларації, така відмова може бути предметом розгляду в адміністративному суді.
Згідно з п.49.13 ст.49 Податкового кодексу України у разі, якщо в установленому законодавством порядку буде встановлено факт неправомірної відмови органом державної податкової служби (посадовою особою) у прийнятті податкової декларації, остання вважається прийнятою у день її фактичного отримання органом державної податкової служби.
Зі змісту вимог адміністративного позову вбачається, що вони спрямовані на відновлення прав платника податків, порушених внаслідок відмови у прийнятті податкової декларації, а отже, предметом розгляду даної справи є, фактично, протиправність такої відмови. Задоволення позовних вимог про визнання протиправною відмови прийняти податкову декларацію означає, що відповідне рішення не створило жодних правових наслідків, а податкова декларація є поданою вчасно на підставі п.49.13 ст.49 Податкового кодексу України.
Відповідно до абз.10 ч.2 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.
Також суд зазначає, що зазначеному вище кореспондує і ч.2 ст.11 КАС України, виходячи зі змісту якої, спосіб захисту, обраний судом, не обов'язково має збігатися з тим, що запропонував позивач у позовних вимогах. Суд може змінити чи уточнити його формулювання, а в необхідних випадках і вийти за межі позовних вимог - застосувати спосіб захисту у ширших межах або доповнити іншим способом захисту з метою повного захисту прав, свобод чи інтересів особи, про захист яких вона просить.
Крім того, відповідно до ч.1 ст.267 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. Тобто, зазначена норма прямо вказує на те, що таке зобов'язання суб'єкта владних повноважень вчинити певні дії є правом, а не обов'язком суду. Вирішуючи питання щодо відмови в задоволенні зазначеної позовної вимоги, суд приймає до уваги той факт, що в обґрунтування зазначеної вимоги позивач зазначає лише про те, що такий звіт відповідач зобов'язаний надати протягом 10 календарних днів з дня отримання судового рішення у даній справі.
Відповідно до Інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 15.06.2012 року за №1503/12/13-2 «Щодо відмови у прийнятті податкових декларацій згідно з п.49.13 ст.49 Податкового кодексу України у разі, якщо в установленому законодавством порядку буде встановлено факт неправомірної відмови органом державної податкової служби (посадовою особою) у прийнятті податкової декларації, остання вважається прийнятою у день її фактичного отримання органом державної податкової служби.
Задоволення судом позовних вимог щодо визнання протиправними дій про невизнання податковою декларацією означає, що відповідне рішення не створило жодних правових наслідків, а податкова декларація є поданою вчасно на підставі п.49.13 ст.49 Податкового кодексу України. Тому в такому разі обов'язок платника податків щодо своєчасного подання податкової декларації є виконаним належним чином, а його порушені права - цілком відновленими.
Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Одним з принципів адміністративного судочинства, передбачених ст.7 Кодексу адміністративного судочинства України, є принцип законності, який відповідно до ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, полягає в наступному, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до положень ч.2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України особливістю провадження в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень є те, що обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).
Відповідно до ч. 7 ст. 6 Закон України «Про судовий збір» розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства.
Відповідно до платіжного доручення від 28.11.2014 року № 763 позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 73,08 грн., який у повному розмірі зараховано до Державного бюджету.
Враховуючи часткове задоволення позовних вимог ТОВ «МЕЛІТАС», суд вважає за необхідне відшкодувати Товариству з обмеженою відповідальністю «МЕЛІТАС» суму, сплачену у якості судового збору за подання даного адміністративного позову з Державного бюджету України пропорційно задоволеним позовним вимогам в розмірі 29 (двадцять дев'ять гривень) 23 коп.
Керуючись ст.ст.158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕЛІТАС» до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області щодо невизнання податковою декларації ТОВ «Мелітас» з податку на додану вартість за жовтень 2014 р.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 30 березня 2015 року.

Суддя Є.О. Жукова