Справа № 821/602/15-а
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2015-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2015 р.м.ОдесаСправа № 821/602/15-а

Категорія: 9.5 Головуючий в 1 інстанції: Кисильова О.Й.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Крусяна А.В.

- Шляхтицького О.І.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної фінансової інспекції в Херсонській області на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 17 березня 2015 року у справі за позовом Державної фінансової інспекції в Херсонській області до міського комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства у м. Херсоні» про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ :

Державна фінансова інспекція в Херсонській області (далі - позивач, ДФІ) звернулась з адміністративним позовом до міського комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства у м. Херсоні» (далі - відповідач, МКП «ВУВГК у м. Херсоні», Підприємство), в якому просить зобов'язати відповідача виконати пункти 2.1 вимоги від 10.12.2014 року № 21-06-16-14/6348 про усунення порушень.

У судовому засіданні представники позивача, підтримавши позовні вимоги пояснили, що за результатами проведеної ревізії відповідачу направлено вимогу від 10.12.2014 року про усунення порушень, проте Підприємство не в повному обсязі усуває порушення, виявлені під час ревізії. Так, за вказаним пунктом вимоги відповідач зобов'язаний провести донарахування (виставити рахунки з уточненими донарахуваннями), а у разі відмови замовниками послуг повернути кошти, провести з ними претензійну - позовну роботу та стягнути в судовому порядку кошти з нарахування стічних вод по 5-ти споживачам - підприємствам (ЗАТ «УПТК» - 57 449,01 грн., ТОВ «Міжнародні інвестиційні проекти» - 47 342,04 грн., ТОВ «АТП-1263» - 22 859,51 грн., КП «Сервіс-ОПТ» - 8 383,01 грн., Одеська залізниця Херсонська дистанція сигналізації і зв'язку - 5 373,89 грн.), а всього на суму 141 407,46 грн.

Представник відповідача проти позову заперечив, зазначивши, що Вищим адміністративним судом 18.02.2015 року прийнято постанову у справі № К/800/10596/13, де позивачем є Державна фінансова інспекція в Херсонській області, а відповідачем - МКП «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства у м. Херсоні» про зобов'язання виконати вимогу про усунення порушень. У даній справі суд касаційної інстанції надав оцінку спірним правовідносинам та дійшов висновку про відсутність у ДФІ права на звернення до суду із вказаним позовом.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 17 березня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням Державна фінансова інспекція в Херсонській області звернулася до суду з апеляційною скаргою на зазначену постанову. Апелянт просить скасувати постанову суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Згідно з п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки у судове засідання не прибули сторони, які беруть участь у справі, про те про розгляд справи були належним чином повідомлені.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Колегією суддів встановлено, що на виконання п. 1.3.4.2 Плану роботи Державної фінансової інспекції в Херсонській області на ІІІ квартал 2014 року посадовими особами ДФІ в Херсонській області проведено ревізію фінансово-господарської діяльності в міському комунальному підприємстві «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства у м. Херсоні» за період з 01.04.2013 р. по 01.10.2014 р., за результатами якої складено акт від 07.11.2014 р. № 06-17/40.

Зі змісту акту ревізії від 07.11.2014 р. № 06-17/40 слідує, що МКП «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства у м. Херсоні» допущено порушення фінансової дисципліни, зокрема: ст. 4, п. 1, 5, 8 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п. 10 Наказу № 190, п. 10 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого Наказом Міністрерства фінансів України від 29.11.1999 р. № 290, п. 4.5 укладених типових договорів на подачу холодної води та послуги і очистці стічних вод, унаслідок чого Підприємством здійснено покриття витрат споживачів у сумі 141 407,46 грн. та як наслідок - недоотримано доходу на вказану суму.

На підставі статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» № 2939-ХІІ директору МКП «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства у м. Херсоні» пред'явлено вимогу від 10.12.2014 р. № 21-06-16-14/6348 про усунення порушень, однак станом на 17.03.2015 р. залишається не виконаним пункт 2.1 вказаної вимоги, тому позивач звернувся до суду з наведеним позовом.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши докази на їх підтвердження, суд першої інстанції дійшов до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій, чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед Законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень.

Згідно із Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 23.04.2011 р. № 499/2011 (далі - Положення), Державна фінансова інспекція України (далі - Держфінінспекція України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція України відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальність винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (підпункт 4 пункту 4 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення Держфінінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Також Положенням установлено, що у разі, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, Держфінінспекція України має право звернутися до суду в інтересах держави.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що зазначені норми кореспондуються з положеннями пункту 7 статті 10 Закону № 2939-ХІІ згідно з якими державній фінансовій службі надано право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства. Тому органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету, та, у разі виявлення порушень законодавства, пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Отже, у органу державного фінансового контролю існує право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

Відповідно до ст. 2 Закону № 2939-ХІІ порядок проведення державною контрольно-ревізійною службою державного фінансового аудиту та інспектування встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 35 Порядку проведення інспектування державною фінансовою службою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 р. № 550 визначено, що виявлені допущені об'єктом контролю порушення законодавства, контроль за дотриманням якого віднесено до компетенції служби, фіксуються в констатуючій частині акта ревізії з обов'язковим посиланням на норми законів чи інших нормативно-правових актів, які порушені, та зазначенням винних у їх допущенні осіб.

Згідно пункту 49 Порядку, коли діями чи бездіяльністю працівників об'єкту контролю державі або підконтрольній установі заподіяна матеріальна шкода, орган служби ставить вимоги перед керівником об'єкту контролю та органом його управління щодо пред'явлення цивільних позовів до винних осіб.

Пункт 50 Порядку передбачає, що за результатами проведеної ревізії у межах наданих прав органи служби вживають заходів для забезпечення: притягнення до адміністративної, дисциплінарної та матеріальної відповідальності винних у допущених порушеннях працівників об'єкту контролю; звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства; застосування заходів впливу за порушення бюджетного законодавства.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що органам Державного фінансового контролю надається право звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства.

Аналізуючи наведені вище норми права суд першої інстанції вірно вважає, що способом захисту порушеного права держави є звернення органу ДФІ до суду в інтересах держави з відповідним позовом до керівників та інших службових осіб підконтрольної установи, які безпідставно отримали та використали державні активи (кошти).

Натомість позивач у спірних правовідносинах ставить саме загальні вимоги щодо виконання пункту 2.1 вимоги від 10.12.2014 р. № 21-06-16-14/6348 про усунення порушень, без зазначення винних осіб у допущених порушеннях та визначення конкретних дій, які необхідно вчинити відповідачу для виконання вимоги, що унеможливлює визначитися у способі захисту порушеного права та інтересів держави.

Таким чином, позивач, обираючи спосіб усунення порушень, перевищив визначені законом повноваження. Права державної фінансової інспекції встановлено статтею 10 Закону № 2939-ХІІ. Вказана правова норма не містить положень щодо права відповідача зобов'язувати підконтрольну установу проводити претензійно - позовну роботу (звертатись до суду із позовом) з метою відшкодування збитків. Відсутність положень щодо примусу звернутись до суду із позовом узгоджується із положеннями ст. 8 Конституції України, відповідно до якої в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Беручи до уваги те, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов. Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права висловлена Верховним Судом України в постановах від 15.04.14 у справі № 21-40а14, від 13.05.14 у справі № 21-89а14, від 18.09.14 у справі № 21-332а14, від 25.11.2014 у справі №21-461а14, від 20.01.2015 р. № 21-603а14, яка, з огляду на приписи статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, є обов'язковою та суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішеннями Верховного Суду України.

Судова колегія вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення та надання відповідних доказів покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Такий обов'язок відсутній, якщо відповідач визнає позов. Позивач, який є суб'єктом владних повноважень, свою позицію суду не доказав та не обґрунтував її.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195; 197; 198; 200; 205; 206; 254 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції в Херсонській області залишити без задоволення, а постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 17 березня 2015 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після надіслання її копії особам, що беруть участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом 20 днів.

Головуючий: О.В. Джабурія

Суддя: А.В. Крусян

Суддя: О.І. Шляхтицький