Справа № 813/8419/14
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2015-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2015 року Справа № 876/2528/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Затолочного В.С., Каралюса В.М.,

при секретарі судового засідання: Дутка І.С.

з участю представників: позивача Дацко М.С., відповідача Іванського В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги Державної податкової інспекції у Жовківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області та Державного підприємства «Рава - Руський шпалопросочувальний завод» на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2015 року у адміністративній справі №813/8419/14 за позовом Державного підприємства «Рава - Руський шпалопросочувальний завод» до Державної податкової інспекції у Жовківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство «Рава - Руський шпалопросочувальний завод» звернулось в суд із позовом до Державної податкової інспекції у Жовківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про скасування податкового повідомлення-рішення.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2015 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Жовківському районі Головного управління Міндоходів у Львівській області № від 28.11.2014р. в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток державних підприємств в розмірі 58565,29 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовити. Стягнуто з Державного підприємства «Рава-Руський шпалопросочувальний завод» судовий збір у розмірі 3587 грн. 31 коп. до бюджету.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що постанова суду першої інстанції в частині задоволення позову є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм матеріального права та невірним встановленням обставин у справі. Зокрема посилається на норми ст.ст. 14, 138, 140, 153, 159 Податкового кодексу України та вважає, що при визначенні витрат, пов'язаних із продажем товарів, виконанням робіт та наданням послуг пов'язаним особам, необхідно враховувати всі витрати, понесені платником податку на формування собівартості об'єктів поставки, та інші пов'язані з цим витрати в повному обсязі. Ці витрати у сукупності не можуть перевищувати доходи, отримані від пов'язаної особи, як компенсація вартості відповідних товарів, робіт та послуг. Просить постанову суду першої інстанції в частині задоволення позову скасувати та прийняти нову постанову про відмову в позові в повному обсязі.

Також апеляційна скарга подана позивачем, просить постанову суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову в повному обсязі. Вважає, що судом першої інстанції не враховано, що відповідачем порушений порядок проведення позапланової виїзної перевірки платника податків та висновки відповідача не ґрунтуються на нормах Податкового кодексу України. Просить постанову суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову в повному обсязі.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник відповідача апеляційну скаргу підтримав з підстав зазначених у скарзі, просив апеляційну скаргу задовольнити, постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про відмову в позові в повному обсязі. Проти апеляційної скарги позивача заперечив, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду без змін.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційного розгляду справи апеляційну скаргу підтримав з підстав зазначених у скарзі, просив апеляційну скаргу задовольнити, постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову в позові в повному обсязі. Проти апеляційної скарги відповідача заперечив, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду без змін.

Крім того, в судовому засіданні сторони зайвими клопотання про закриття провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 157 КАС України у зв'язку із примиренням внаслідок досягнення податкового компромісу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне. На підставі п.п.20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п. 78.1.7 п. 78.1 ст. 78, ст. 81, п. 82.1 ст. 82 Податкового кодексу України (далі ПК України) та наказу ДПІ у Жовківському районі ГУ Міндоходів у Львівській області проведена позапланова виїзна перевірка ДП «Рава-Руський шпалопросочувальний завод» (податковий номер 01057574) з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2011р. по 31.12.2013р., валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011р. по 31.12.2013р. За результатами перевірки складено акт від 28.10.2014р. №421/13-23-2201/01057574 (далі Акт перевірки).

Перевіркою встановлено порушення: п.44.1, п.44.2 ст.44, п.п.14.1.36, п.п.14.1.159 п.14.1 ст.14, п.138.1, п.138.2, п.138.4, п.138.8 ст.138, п.п.153.2.6 п.153.2 ст.153 ПК України, в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток, що підлягає сплаті до бюджету в періоді, що перевірявся, на загальну суму 286227грн.; ст. 119 ПК України, в результаті чого нараховані штрафні санкції на суму 510грн.

На підставі Акта перевірки від 28.10.2014р. №421/13-23-2201/01057574 ДПІ у Жовківському районі ГУ Міндоходів у Львівській області винесла податкове повідомлення-рішення від 28.11.2014р. №, яким збільшено суму грошового зобов'язання позивача за платежем податок на прибуток державних підприємств на суму 357783,75грн., в т.ч. 286227грн. за основним платежем та 71556,75грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Суд першої інстанції позов задовольнив частково з тих підстав, що відповідач безпідставно застосував до господарських відносин між позивачем та ДП «УПП Державної адміністрації залізничного транспорту України» у період з 01.09.2013р. по 31.12.2013р. положення п.п.153.2.6 п.153.2 ст.153 ПК України, оскільки станом на вказаний період вони вже не діяли. Крім того, операції позивача з ДП «УПП Державної адміністрації залізничного транспорту України» станом на вказаний період не підпадали під визначення контрольованих операцій в розумінні ПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо трансфертного ціноутворення» від 04.07.2013р.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними, такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що недотримання податковим органом певних вимог законодавства при проведенні перевірки, а також при складанні акта перевірки, саме по собі не є безумовною підставою для визнання недійсним рішення про застосування штрафних санкцій. Певні процедурні недоліки проведення перевірок, без спростування факту вчинення порушення суб'єктом господарювання, самі по собі не є такими, що звільняють останнього від відповідальності за вчинені ним порушення.

Вказана позиція суду узгоджується з правовими позиціями, висловленими в постанові Верховного Суду України від 24.12.2010р., ухвалі Вищого адміністративного суду від 15.02.2012р. №К-2147/08-С.

Крім того, позивач не скористався своїм правом, гарантованим ст. 86 ПК України, подати заперечення на акт перевірки.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відсутність підписів на Акті перевірки, двох інспекторів, які брали участь у її проведенні, за умови відсутності доказів спростування факту вчинення порушення позивачем, не може бути підставою для скасування податкового повідомлення-рішення, прийнятого на основі такого акта.

Що стосується заниження податку на прибуток, що підлягає сплаті до бюджет в періоді, що перевірявся, на загальну суму 286227грн., зафіксованого в Акті перевірки, то колегія суддів зазначає наступне.

В Акті перевірки зафіксовано порушення позивачем вимог п.п.153.2.6 п.153.2 ст.153 ПК України, яке полягає в тому, що до складу витрат включено витрат, понесені у зв'язку з продажем/обміном товарів виконанням робіт, наданням послуг пов'язаним з таким платником податку особам або за операціями з давальницькою сировиною, визнаються в розмірі, що не перевищує доходи, отримані від такого продажу/обміну.

Відповідно до п.п.153.2.6 п.153.2 ст.153 ПК України (в редакції, чинній до 01.09.2013р.), не включаються до складу витрат витрати на оплату винагород або інших видів заохочень пов'язаним з таким платником податку фізичним особам у разі, якщо немає документальних доказів, що таку оплату було проведено як компенсацію за фактично надану послугу (відпрацьований час). За наявності зазначених документальних доказів віднесенню до складу витрат підлягає фактична сума оплати, але не більша, ніж сума, розрахована за звичайними цінам.

Витрати, понесені у зв'язку з продажем/обміном товарів, виконанням робіт, наданням послуг пов'язаним з таким платником податку особам або за операціями з давальницькою сировиною, визнаються в розмірі, що не перевищує доходи, отримані від такого продажу/обміну.

Згідно з п.п.14.1.159 п.14.1 ст.14 ПК України пов'язані особи - юридичні та/або фізичні особи, взаємовідносини між якими можуть впливати на умови або економічні результати їх діяльності чи діяльності осіб, яких вони представляють і які відповідають будь-якій з наведених нижче ознак: юридична особа, що здійснює контроль за господарською діяльністю платника податку або контролюється таким платником податку чи перебуває під спільним контролем з таким платником податку; фізична особа або члени її сім'ї, які здійснюють контроль за платником податку; посадова особа платника податку, уповноважена здійснювати від імені платника податку юридичні дії, спрямовані на встановлення, зміну або припинення правових відносин, а також члени її сім'ї; платники податку - учасники об'єднання підприємств незалежно від його виду та організаційно-правової форми, що провадять свою господарську діяльність шляхом утворення такого об'єднання.

Під контролем господарської діяльності платника податку слід розуміти: а) володіння безпосередньо або через пов'язаних фізичних та/або юридичних осіб часткою (паєм, пакетом акцій) статутного фонду платника податку в розмірі не менш як 20 відсотків статутного фонду платника податку; б) вплив безпосередньо або через пов'язаних фізичних та/або юридичних осіб на господарську діяльність суб'єкта господарювання в результаті: надання права, яке забезпечує вирішальний влив на формування складу, результати голосування та рішення органів управління платника податку; обіймання посад членів наглядової (спостережної) ради, правління, інших наглядових чи виконавчих органів платника податку особами, які вже обіймають одну чи декілька із зазначених посад в іншому суб'єкті господарювання; обіймання посади керівника, заступника керівника спостережної ради, правління, іншого наглядового чи виконавчого органу платника податку особою, яка вже обіймає одну чи декілька із зазначених посад в інших суб'єктах господарювання; надання права на укладення договорів і контрактів, які дають можливість визначати умови господарської діяльності, давати обов'язкові до виконання вказівки або здійснювати делеговані повноваження і функції органу управління платника податку.

Для фізичної особи загальна сума володіння часткою статутного фонду платника податку (голосів у керівному органі) визначається як загальна сума корпоративних прав, що належать такій фізичній особі, членам сім'ї такої фізичної особи та юридичним особам, які контролюються такою фізичною особою або членами її сім'ї.

Судом встановлено, що засновником позивача є Державна адміністрація залізничного транспорту України (), тому відповідно до п.п.14.1.159 п.14.1 ст.14 ПК України позивач та ДП «УПП Державної адміністрації залізничного транспорту України» є пов'язаними особами.

Між позивачем та «УПП Державної адміністрації залізничного транспорту України» укладено договір №ЦУПП-04/0046/10 від 30.07.2010р., на виконання якого виконавець (позивач) зобов'язується прийняти від замовника (ДП «УПП Державної адміністрації залізничного транспорту України») шпали дерев'яні, не просочені, некріплені, бруси дерев'яні для стрілочних переводів, не просочені, не кріплені, бруси мостові, непросочені, некріплені виробництва Україна, при потребі провести сортування шпал, просочити лісопродукцію антисептиком, закріпити металевим кріпленням та відправити замовнику.

В Акті перевірки встановлено, що собівартість просочення деревини позивачем в ряді випадків була вищою, аніж доходи, отримані від надання послуг про просоченню ДП «УПП Державної адміністрації залізничного транспорту України». Таким чином, позивач надав пов'язаній особі послуги по просоченню деревини, які є нижчими за собівартість просочення у 2012 році на суму 728272,84грн. та у 2013 році на суму 701527,88грн., тому відповідач дійшов висновку про порушення позивачем п.44.1, п.44.2 ст.44, п.п.14.1.36, п.п.14.1.159 п.14.1 ст.14, п.138.1, п.138.2, п.138.4, п.138.8 ст.138, п.п.153.2.6 п.153.2 ст.153 ПК України, в результаті чого завищено валові витрати на суму 1 429 800,72 грн.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що з 01.09.2013р. (з моменту набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо трансфертного ціноутворення» від 04.07.2013р.) контрольованими вважаються операції, за умови, що загальна сума здійснених операцій платника податків з кожним контрагентом дорівнює або перевищує 50 мільйонів гривень (без урахування податку на додану вартість) за відповідний календарний рік, тому відповідач безпідставно застосував до господарських відносин між позивачем та ДП «УПП Державної адміністрації залізничного транспорту України» у період з 01.09.2013р. по 31.12.2013р. положення п.п.153.2.6 п.153.2 ст.153 ПК України, оскільки станом на вказаний період вони вже не діяли.

Крім того, операції позивача з ДП «УПП Державної адміністрації залізничного транспорту України» станом на вказаний період не підпадали під визначення контрольованих операцій в розумінні ПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо трансфертного ціноутворення» від 04.07.2013р.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Приведені в апеляційній скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи, сторонами заявлено клопотання про закриття провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 157 КАС України у зв'язку із примиренням внаслідок досягнення податкового компромісу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 157 КАС України, суд закриває провадження у справі: якщо сторони досягли примирення.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 КАС України, постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 203 КАС України, якщо судом першої інстанції ухвалено законне та обґрунтоване судове рішення, а обставини, які стали підставою для закриття провадження у справі, виникли після його ухвалення, суд апеляційної інстанції визнає таке рішення нечинним і закриває провадження у справі.

Таким чином, з урахуванням наведених вище доводів та обставин, постанова суду першої інстанції підлягає визнанню її нечинною, а провадження у справі закриттю.

Відповідно до ч. 3 ст. 157 КАС України, повторне звернення з тією самою позовною заявою не допускається.

Керуючись статтями 157, 160 ч. 3, 167, 195, 196, 198, 203, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційні скарги Державної податкової інспекції у Жовківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області та Державного підприємства «Рава - Руський шпалопросочувальний завод» - залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2015 року у адміністративній справі №813/8419/14 визнати нечинною та провадження у адміністративній справі №813/8419/14 за позовом Державного підприємства «Рава - Руський шпалопросочувальний завод» до Державної податкової інспекції у Жовківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про скасування податкового повідомлення-рішення - закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а у разі складення в повному обсязі відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя З.М. Матковська

Судді В.С. Затолочний

В.М. Каралюс

Повний текст ухвали складено 19.05.2015р.