Справа № 2а/2370/2786/12
Суддя: Приходько І.В.
Дата ухвалення: 2015-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2015 року м. Київ К/800/41410/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі
Приходько І.В.
Бухтіярової І.О. Костенка М.І.

розглянувши в попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Смілянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Черкаській області

на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 17.09.2012 р.

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2013 р.

у справі № 2а/2370/2786/2012

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

до Смілянської об'єднаної державної податкової інспекції Черкаської області Державної податкової служби

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2012 року фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_4) звернулась до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Смілянської об'єднаної державної податкової інспекції Черкаської області Державної податкової служби (далі - відповідач, Смілянська ОДПІ), в якому просила суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 23.04.2012 р. № .

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 17.09.2012 р., яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2013 р., адміністративний позов задоволено частково: податкове повідомлення-рішення Смілянської ОДПІ від 23.04.2012 р. № про збільшення грошового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб за основним платежем в сумі 624 372,16 грн. та за штрафними санкціями в сумі 157 113,04 грн. - скасовано; вирішено питання про судові витрати; в іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 17.09.2012 р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2013 р. і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Позивач у письмових запереченнях проти доводів касаційної скарги заперечував, вважає оскаржувані судові рішення законними, обґрунтованими та прийнятими у відповідності до норм діючого законодавства, а тому просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що в період з 12.03.2012 р. по 23.03.2012 р., на підставі направлень від 12.03.2012 р. № 7, № 8, наказу від 24.02.2012 р. № 188, підпунктів 20.1.2, 20.1.4, 20.1.5, 20.1.6, 20.1.7, 20.1.8, 20.1.11 пункту 20.1 статті 20, пункті 75.1 статті 75, статті 77 Податкового кодексу України, посадовими особами Смілянської ОДПІ була проведена документальна планова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_4 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів (обов'язкових платежів) за період з 01.01.2010 р. по 31.12.2011 р., за результатами якої складено акт від 30.03.2012 р. № 127/17/НОМЕР_1 та зроблено висновок про порушення позивачем вимог: - пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено податкове зобов'язання на суму 603 558 грн.; - пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено податковий кредит на загальну суму податку на додану вартість 586 599 грн.; - пунктів 177.2, 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено чистий доход за 2011 рік на суму 3 678 581 грн. (внаслідок завищення витрат на 3 678 581 грн.); - пункту 177.10 статті 177 Податкового кодексу України, а саме книга обліку доходів та витрат за формою № 10 не велась; - пункту 177.5статті 177 Податкового кодексу України - в поданій податковій декларації зазначено авансові платежі з податку на доходи фізичних осіб не нараховані платником; - пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України - неподання податкових розрахунків сум доходу, нарахованих (сплачених) на користь платників податку, неутримання та неперерахування податковим агентом податку.

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 23.04.2012 р. № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у загальному розмірі 781 485,20 грн., з яких 624 372,16 грн. - за основним платежем та 157 113,04 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Як вбачається з акту перевірки від 30.03.2012 р. № 127/17/НОМЕР_1, підставами для донарахування позивачу зазначеного податкового зобов'язання слугували висновки перевіряючого про неправомірність формування позивачем складу доходів та витрат по господарським взаємовідносинам з ТОВ «Люксері едвертісмент компані», ПП «Герасименко і партнери», ТОВ «Компанія «Домон», ТОВ «Енергозбут Україна», ТОВ «Рекламне агентство «Медіа нова», ТОВ «Екотехсистема», оскільки, на переконання податкового органу, правочини укладені позивачем з цими контрагентами були укладені без мети настання реальних наслідків, посилаючись при цьому на відсутність у вказаних суб'єктів господарювання реальної можливості займатись господарською діяльністю та на ознаки фіктивної діяльності окремих вказаних суб'єктів господарювання.

Суди першої та апеляційної інстанцій вирішуючи спір по суті та скасовуючи спірне податкове повідомлення-рішення, з чим погоджується суд касаційної інстанції, виходили з наступного.

Як слідує з матеріалів справи, у перевіреному податковим органом періоді, позивачем було укладено ряд договорів доручення із контрагентами вказаними в акті податкової перевірки, зокрема, договір доручення №11/05 від 01.05.2011 р. укладено з ПП «Герасименко і партнери», договір доручення № 33 від 03.03.2011 р. укладено з ТОВ «Люксері едвертісмент компані», договір доручення № 18 від 01.01.2011 р. укладено з ТОВ «Рекламне агентство «Медіа нова», договір доручення 01/07 від 01.07.2011 р. укладено з ТОВ «Енергозбут Україна», договір доручення № 11 від 01.10.2011 р. укладено з ТОВ «Компанія «Домон».

З вищевказаних договорів вбачається, що позивач (повірений) зобов'язується за винагороду від імені і за рахунок довірителя (контрагента позивача) вчинити юридичні дії, визначені умовами договору, а саме: пошук потенційних покупців та забезпечення продажу товару та послуг.

Повірений вчиняє дії від імені та за рахунок довірителя, і відповідно до пункту 4.1 укладених договорів за виконання доручення довіритель сплачує повіреному винагороду (плату) в розмірі 3% від вартості здійснених домовленостей, при цьому згідно пункту 4.3 укладених договорів повірений самостійно проводить утримання винагороди (плати) із коштів, які надійшли від довірителя на виконання доручення.

Відповідачем не заперечується факт надходження позивачу коштів на виконання укладених договорів доручень, при цьому суму валового доходу позивача взято за обрахунок з поданої податкової декларації за 2011 рік.

Згідно пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Відповідно до пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

В силу підпункту 136.1.19 пункту 136.1 статті 136 Податкового кодексу України для визначення об'єкта оподаткування не враховуються кошти або вартість майна, що надходять комісіонеру (повіреному, агенту тощо) в межах договорів комісії, доручення, консигнації та інших аналогічних цивільно-правових договорів.

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, у відповідності до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

В матеріалах справи наявні в повному об'ємі первинні документи бухгалтерського та податкового обліку які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та вказаними контрагентами, і як вірно встановлено судами попередніх інстанцій, зазначені документи складені за результатами проведених операцій та з дотриманням вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», статті 44, статті 201 Податкового кодексу України, пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за № 168/704) і містять у собі відомості щодо змісту та обсягу проведених операцій, які узгоджуються між собою.

Отже, фактичні обставини об'єктивно засвідчують правомірність формування позивачем доходу та віднесення відповідних сум до складу витрат, відповідно до первинних бухгалтерських документів та документів податкового обліку, які складені на виконання умов викладених вище договірних відносин.

Також, як вбачається з акту перевірки, в якості доказу не підтвердження реальності господарських операцій, є твердження податкового органу про неможливість реального виконання укладених позивачем з ТОВ «Люксері едвертісмент компані», ПП «Герасименко і партнери», ТОВ «Компанія «Домон», ТОВ «Енергозбут Україна», ТОВ «Рекламне агентство «Медіа нова», ТОВ «Екотехсистема» правочинів через відсутність у останніх необхідних умов для ведення господарської діяльності та неможливість встановлення їх місцезнаходження, посилаючись при цьому на акти податкових перевірок вказаних суб'єктів господарювання.

Однак, зазначені обставини не є підставою для притягнення платника податку до відповідальності за неправомірні дії іншого суб'єкта господарювання.

Чинне законодавство не зобов'язує платника податків перевіряти безпосереднього контрагента на предмет виконання ним вимог податкового законодавства, наявності у нього умов для здійснення господарської діяльності чи відсутності його за місцезнаходженням перед тим, як відносити відповідні суми витрат до валових витрат та суми податку на додану вартість до податкового кредиту.

В разі порушення контрагентом податкової дисципліни відповідальність та негативні наслідки мають настати саме для цієї особи, а добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагента.

Таким чином, висновки податкового органу про вчинення платником податків порушень податкового законодавства, щодо неправомірності формування валового доходу та віднесення відповідних сум витрат до складу валових витрат по взаєморозрахунках з вказаними контрагентами за період, що перевірявся, мають характер припущень та є необґрунтованими, а відтак, не можуть бути покладені в основу спірного податкового повідомлення-рішення.

Разом з тим, як вбачається з акту перевірки, платником податків до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2011 рік зроблено розрахунок податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб, отриманих від провадження господарської діяльності. Згідно рядка 07.01 сума податку, що підлягає сплаті до бюджету дорівнює 1538 грн. відповідно до рядка 06, сума авансових платежів з податку, сплачених платником податку протягом звітного (перевіряємого) періоду дорівнює 500 грн. В дійсності, вказані 500 грн. рахуються в обліковій картці платника як переплата, а не авансовий платіж, відповідно до декларації про доходи за 2010 рік, яка в свою чергу була подана з нульовими показниками господарської діяльності, що свідчить про порушенням пункту 177.5 статті 177 Податкового кодексу України та підтверджує правомірність нарахування податку з доходів фізичних осіб на суму 500 грн. і відповідної штрафної (фінансової) санкції. Проте, згідно з матеріалами справи 14.03.2012 р. при сплаті податку в сумі 1538 грн. позивач сплатив суму 2050 грн., що повністю компенсує платіж по нарахуванню податку з 500 грн., а також нарахованих на дану суму штрафних санкцій.

Доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до частини третьої статті 2201 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

За наведених обставин та з урахуванням викладеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду України не знаходить підстав, які могли б призвести до скасування оскаржуваних судових рішень.

На підставі викладеного, керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Смілянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Черкаській області - відхилити.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 17.09.2012 р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2013 р. у справі № 2а/2370/2786/2012 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, в порядку та у строки, що встановлені статтями 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя (підпис) І.В. Приходько
Судді: (підпис) І.О. Бухтіярова
(підпис) М.І. Костенко