Справа № 405/1641/14-а
Суддя: Іванова Л. А.
Дата ухвалення: 2015-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 405/1641/14-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2015 року Ленінський районний суд м.Кіровограда у складі:

головуючого судді Іванової Л.А.

при секретарі Береді Я.І.

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кіровограді справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м.Кіровограді, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління Державної казначейської служби України у м.Кіровограді про визнання незаконною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення щомісячних сум пенсій, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в м.Кіровограді, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору управління Державної казначейської служби України в м.Кіровограді, в якому просив:

- Визнати незаконною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в м.Кіровограді при відновленні ОСОБА_1 нарахування і виплати державної пенсії по інвалідності і додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, згідно з його заявою від 23 січня 2014 року;

- Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м.Кіровограді задовольнити заяву ОСОБА_1 від 23 січня 2014 року і на виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2010 року по справі №2а-1027/09/1111 призначити з 01 лютого 2014 року ОСОБА_1 державну пенсію по інвалідності та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, згідно з ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

- Стягнути з Управління Пенсійного фонду України в м.Кіровограді на користь ОСОБА_1 щомісячно з 01 лютого 2014 року і довічно державну пенсію по інвалідності у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 75% відсотків від мінімальної пенсії за віком.

На обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_1 зазначив, що відповідно до постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2010 року по справі №2а-1027/09/111Управління Пенсійного фонду України в м.Кіровограді зобов'язано призначити йому (позивачу) державну пенсію та додаткову пенсію відповідно до ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 01 січня 2009 року, при цьому, на виконання зазначеної постанови суду апеляційної інстанції Управління Пенсійного фонду України в м.Кіровограді прийняв розпорядження №154191 від 07.04.2010 року, яким призначив та почав виплачувати йому державну пенсію у розмірі 8-ми мінімальних пенсій за віком і додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75% від мінімальної пенсії за віком, а також продовжував виплачувати інші доплати та надбавки, які існували раніше.

Разом з тим, із зміною законодавства та передачею повноважень по визначенню розміру пенсії Кабінету Міністрів України в особливості щорічними законами про державний бюджет, відповідач перестав виконувати судове рішення та став застосовувати у своїй діяльності постанови КМУ, зокрема, згідно з п.4 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» норми положень ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» відповідач застосовував у порядку та розмірах, встановлених КМУ.

В свою чергу, при прийнятті Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік», і, зокрема, в його прикінцевих положеннях повноважень КМУ про встановлення порядку та розмірів при застосуванні положень ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» надано не було.

У зв'язку з чим він (позивач) 23 січня 2014 року звернувся до відповідача з заявою, в якій просив відновити виконання судового рішення від 26.01.2010 року по справі №2а-1027/09/1111 шляхом прийняття нового розпорядження, яким відновити призначену з 01 січня 2009 року і виплачувати йому з 01 лютого 2014 року державну пенсію у розмірі 8-ми мінімальних пенсій за віком і додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75% від мінімальної пенсії за віком, на що відповідач у відповіді від 03.02.2014 року відмовив йому у задоволенні його заяви, мотивуючи відмову наявністю постанови КМУ №745 від 06.07.2011 року, якою він керується у своїй діяльності. Крім того, послався на постанову КМУ №267 від 15.04.2013 року, якою передбачено рух коштів з залученням установ державної казначейської служби.

Позивач вважає зазначену бездіяльність відповідача незаконною з тих підстав, що у відповідача не має законних підстав стверджувати про те, що постанова КМУ №267 від 15.04.2013 року звільнила його від обов'язків по нарахуванню та виплаті пенсій, оскільки зазначена постанова лише вносить зміни до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМУ №845 від 03.08.2011 року і викликана необхідністю виконання Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень». Крім того, залишається чинним Положення про Пенсійний Фонд України, затверджене постановою КМУ №1261 від 24.10.2007 року, п.3 якого покладає на Пенсійний Фонд України завдання призначення (перерахунку) пенсій, забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, які здійснюються за рахунок не лише коштів Пенсійного Фонду, а також з інших джерел, визначених законодавством. Діє також і положення про Управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, яке покладає на відповідача обов'язки призначення (перерахунку) і виплати пенсій.

Позивач також вважає, що надання Кабінету Міністрів України права визначати розміри і змінювати порядок нарахування пенсій з кратного на певну мінімальну суму по особам, відносно яких є судові рішення, які набрали законної сили та є обов'язковими для виконання на всій території України, всіма суб'єктами права, є порушенням принципів незалежності судової влади, верховенства права, та уряд не наділений правом ігнорувати наявність судових рішень, і його рішення не можуть поширюватися на правовідносини, врегульовані рішеннями іншої гілки державної влади, а тим більше змінювати їх.

Позивач ОСОБА_1 під час судового розгляду справи позовні вимоги неодноразово уточнював (заява про уточнення позовних вимог від 17.10.2014 року; заява про уточнення позовних вимог від 08.12.2014 року) та з урахуванням уточнених позовних вимог, просив визнати незаконною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в м.Кіровограді при відновленні ОСОБА_1 нарахування і виплати державної пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю згідно його заяви від 23 січня 2014 року; зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м.Кіровограді на виконання діючої постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2010 року по справі №2а-1027/09/1111 відновити призначення та виплатити з 01.02.2014 року по 31.07.2014 року ОСОБА_1 державну пенсію по інвалідності в розмірі 8-ми мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 75% від мінімальної пенсії за віком, згідно зі ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням виплачених з 01.02.2014 року сум пенсій; стягнути з Управління Пенсійного фонду України в м.Кіровограді на користь ОСОБА_1 за період з 01.02.2014 року по 31.07.2014 року включно не донараховані і недоплачені державну допомогу по інвалідності на суму 34 774 грн. 08 коп. та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, на суму 1 992 грн. 90 коп. При цьому позивач посилався на обставини, зазначені в позові, додаткових поясненнях, наданих під час судового розгляду справи, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи, подав заяву завх.№551 від 13 січня 2015 року, в якій просив розглядати справу за відсутності представника Управління. Крім того, будучи присутнім в попередніх судових засіданнях, представник відповідача позовні вимоги не визнав, вважаючи позов необґрунтованим та безпідставним, просив відмовити позивачу в його задоволенні. Надав письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2010 року за якою Управління було зобов'язано призначити ОСОБА_1 державну пенсію і додаткову пенсію відповідно до ст.ст.50, 54 Закону України «Про захист і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 01 січня 2009 року, була прийнята до виконання та виконувалась Управлінням в межах бюджетних асигнувань, при цьому вимога позивача призначити державну пенсію по інвалідності та додаткову пенсію за шкоду на виконання зазначеної постанови суду апеляційної інстанції є безпідставною у зв'язку з тим, що ст.255 КАС України встановлені наслідки набрання законної сили судовим рішенням безпосередньо щодо обов'язковості їх виконання та всій території України. Перерахунок пенсії позивачу здійснюється на підставі розпорядження, яким змінено розмір призначеної за судовим рішенням з огляду на зміни, що відбулися в законодавстві. В свою чергу позивач не оскаржував в судовому порядку розпорядження внаслідок незгоди з проведеним перерахунком пенсії в бік зменшення розміру пенсійних виплат. Крім того, зазначив, що дії Управління по нарахуванню та виплаті пенсії повністю узгоджуються з постановою КМУ №1210 від 23.11.2011 року та рішенням Конституційного суду від 25.01.2012 року №3-рп/2012, у мотивувальній частині якого визначено, що нормативно-правові акти КМУ, якими регулюються бюджетні відносини, зокрема, питання соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України, є складовою бюджетного законодавства відповідно до п.5 ч.1 ст.4 Бюджетного кодексу України. За рішенням КМУ порядки використання коштів державного бюджету затверджуються КМУ або головним розпорядником коштів державного бюджету за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної бюджетної політики, тим самим КМУ має всі достатні правові підстави врегулювання питання здійснення соціальних виплат та допомоги в межах фінансових ресурсів, передбачених Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік». Крім того, позивач просить стягнути з Управління кошти всупереч вимогам ст.63 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в якій визначено, що фінансування витрат, пов'язаних з його реалізацією, здійснюється за рахунок державного бюджету, в свою чергу, управління як територіальне управління не має жодного відношення до коштів державного бюджету, та, більш того, не є розпорядником коштів з державного бюджету. В доповненнях до заперечень на позовну заяву представник відповідача також зазначив, що у зв'язку з прийняттям Законом України від 31.07.2014 року «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» п.9 ч.1, яким встановлено, що норми і положення статтей 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються в порядку та розмірах, встановлених КМУ, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік. Як орган виконавчої влади, Управління ПФУ у м.Кіровограді з 01.01.2012 року у своїй діяльності керується постановою КМУ №1210 від 23.11.2011 року «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи, при цьому, будучи присутнім в попередніх судових засіданнях, заперечив щодо залучення його позивачем по даній адміністративній справі в якості третьої особи з тих підстав, що управління не є учасником спірних правовідносин, виконуючи свої повноваження, Управління не здійснювало будь-яких протиправних дій відносно позивача, його прав та охоронюваних законом інтересів, крім того, статтею 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів боржником за яким є державний орган, здійснюється Державною казначейською службою України в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень, - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Щодо виконання рішень суду про зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, відповідно до ч.1 ст.7 зазначеного Закону їх виконання здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», а саме: органами Державної виконавчої служби з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. Окрім того, зазначив, що на ім'я Управління Пенсійного фонду України в м.Кіровограді в органах Казначейства відкрито лицьовий рахунок для зарахування та розподілу коштів єдиного внеску та фінансових санкцій у 2014 році кошти на зазначений рахунок не зараховувались у зв'язку з передачею функцій обліку, зарахування та розподілу коштів єдиного внеску Міністерства доходів і зборів України. Фінансування пенсійних виплат та видатків на утримання органів Пенсійного фонду України проводиться не через рахунки, відкриті в органах Казначейства, а через рахунки, відкриті в банках (п.2 ст.76 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що кошти Пенсійного фонду зараховуються на єдиний рахунок Пенсійного фонду і зберігаються на окремих рахунках територіальних органів Пенсійного фонду в уповноваженому банку).

Заслухавши пояснення позивача, приймаючи до уваги заперечення проти позову відповідача, третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані сторонами по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги грунтуються на вимогах Закону, є обгрунтованими, разом з тим такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Положення ст.6 КАС України є реалізацією ч.1 ст.55 Конституції України, яка визначає, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, у разі, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесений до І-ої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (посвідчення серії НОМЕР_1), є інвалідом ІІ-ої групи захворювання, яке пов'язане з виконанням обов'язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (посвідчення серії НОМЕР_2).

Крім того, встановлено, що постановою колегії суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2010 року (справа №2а-1027/09/1111) визнано неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в м.Кіровограді щодо відмови в задоволенні заяви ОСОБА_1 про переведення його з одного виду пенсії на інший. Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в м.Кіровограді призначити ОСОБА_1 державну пенсію і додаткову пенсію у відповідності до статей 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 01 січня 2009 року.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

На виконання зазначеного вище судового рішення відповідач управління Пенсійного фонду України в м.Кіровограді 07 квітня 2010 року прийняв розпорядження №154191, за яким відповідно до ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» призначив ОСОБА_1 державну пенсію у розмірі 8-ми мінімальних пенсій за віком і додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 75% відсотків від мінімальної пенсії за віком, загальний розмір якої з 01.01.2009 року становив 5 009, 20 грн., з 01.11.2009 року становив 5 292,95 грн.

Відповідно до статті 7 Закону України „Про внесення змін до Закону України „Про державний бюджет України на 2011 рік" встановлено, що у 2011 році норми і положення ст. ст. 39, 50, 51, 52, 54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни", застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

Таким чином, з 01 листопада 2011 року пенсійна справа ОСОБА_1 була приведена у відповідність до норм чинного на той час пенсійного законодавства та розрахунок пенсії проводився відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06 липня 2011 року № 745„Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету". З 01 січня 2012 року по теперішній час розрахунок пенсії позивача проводиться відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1210 „Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Крім того, встановлено, що 23 січня 2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся до відповідача з листом, в якому просив призначити та виплачувати йому з 01 лютого 2014 року державну пенсію по інвалідності у розмірі 8-ми мінімальних пенсій за віком, а також додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75% відсотків від мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», посилаючись при цьому на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2010 року, а також те, що Закон України «Про державний бюджет України на 2014 рік» №719, який набрав чинності з 01.01.2014 року, не надає права Кабінету Міністрів України у 2014 році визначати розмір пенсій.

Листом від 03 лютого 2014 року №8/П-11 Управління Пенсійного Фонду України в м.Кіровограді відмовило позивачу в перерахунку пенсії, вказавши, що на виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2010 року Управлінням було проведено перерахунок пенсії з 01.01.2009 року по жовтень 2011 року включно. В подальшому, нарахування позивачу пенсії проводиться на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 06 липня 2011 року №745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету».

Крім того, під час судового розгляду справи представник відповідача зазначав, що дії управління по нарахуванню та виплаті пенсії позивачу, з урахуванням змін, які відбулися у чинному законодавстві у 2011 році, повністю узгоджуються з постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Статтею 49 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-ХІІ (далі - Закон № 796-ХІІ) визначені види пенсій, які підлягають виплаті особам, постраждалим внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 1, 2, 3 та 4 категорій, це, зокрема, державна пенсія та додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до ч.1 ст. 50 Закону № 796-ХІІ особам, віднесеним до 1-ої категорії, які є інвалідами 2-ої групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком.

Частиною 4 ст. 54 Закону № 796-ХІІ визначено, що розмір пенсії для інвалідів 2-ої групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 8-ми мінімальних пенсій за віком.

Отже, на час виникнення спірних правовідносин, статтею 50, 54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено виплату пенсії у розмірі не нижчому 8-ми мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоров'ю у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком. Під час визначення розміру пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, для їх нарахування береться мінімальна пенсія за віком, розмір якої визначається за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV.

Судом також встановлено, що розрахунок основної та додаткової пенсії позивачу з 01 січня 2012 року здійснено у розмірах, встановлених постановою Кабінету Міністрів України № 1210 від 23 листопада 2011 року „Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", про що зазначав у запереченнях на позов представник відповідача.

Разом з тим, Законом України „Про Державний бюджет України на 2014 рік" (в редакції, що діяла до 03 серпня 2014 року) не встановлено обмеження щодо застосування положень Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Законом України „Про внесення змін до Закону України „Про Державний бюджет України на 2014 рік" від 31 липня 2014 року №1622-VII (далі - Закон №1622-VII) внесено зміни та встановлено, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

Зазначений Закон України №1622-VII набрав чинності з 03 серпня 2014 року - дня наступного після офіційного опублікування (публікація - газета „Голос України" № 146 (5896), 2014 (02 серпня 2014 року).

Отже, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, відповідач повинен був у період з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року проводити позивачу виплати пенсії в розмірах, встановлених ст.ст. 50, 54 України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи", а не в розмірах, встановлених Постановою Кабінету Міністрів України № 1210 від 23 листопада 2011 року.

З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги, що до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» були внесені зміни, які набрали чинності з 03 серпня 2014 року, тобто саме з 03 серпня 2014 року норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, суд вважає незаконною бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати позивачу державної пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю в розмірах, визначених ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на підставі заяви позивача від 23 січня 2014 року, виходячи також з положень ч.2 ст.11 КАС України, за якими суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до вимог КАС України, і не може виходити за межі позовних вимог, крім того, під час судового розгляду справи позивач наполягав на періоді проведення перерахунку пенсії саме з 01 лютого 2014 року по 31 липня 2014 року, та є необхідним зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м.Кіровограді здійснити позивачу ОСОБА_1 перерахунок основної та додаткової щомісячної пенсії відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з розрахунку розміру основної пенсії не менше 8-ми мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії з розрахунку 75% мінімальної пенсії за віком з 01 лютого 2014 року по 31 липня 2014 року, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, та з урахуванням виплачених за вказаний період (з 01 лютого 2014 року по 31 липня 2014 року) сум пенсій.

Позивачем ОСОБА_1 пред'явлено також вимоги до відповідача про стягнення з Управління Пенсійного Фонду України в м.Кіровограді на його користь за період з 01.02.2014 року по 31.072.014 року не донараховані і недоплачені державну пенсію по інвалідності на суму 34 774 грн. 08 коп. та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю на суму 1 992 грн. 90 коп., згідно здійсненого ним (позивачем) розрахунку, які задоволенню не підлягають з тих підстав, що визначення та призначення конкретного розміру пенсії та додаткової пенсії віднесено до повноважень територіальних органів пенсійного фонду України і не віднесено до компетенції судів. Крім того, відзначається, що зазначені виплати позивачу не були нараховані, а суд не може перебирати на себе функцію здійснення перерахунку та нарахування пенсії замість органу, на який покладено такі повноваження.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.2, 11, 69, 71, 94, 158-163, 167, 185-186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м.Кіровограді, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог напредмет спору Управління Державної казначейської служби України у м.Кіровограді про визнання незаконною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення щомісячних сум пенсій, - задовольнити частково.

Визнати незаконною бездіяльність Управління Пенсійного Фонду України в м.Кіровограді щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 державної пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю в розмірах, визначених ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», на підставі його заяви від 23 січня 2014 року.

Зобов'язати Управління Пенсійного Фонду України в м.Кіровограді нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 01 лютого 2014 року по 31 липня 2014 року державну пенсію по інвалідності у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі сімдесяти п'яти відсотків від мінімальної пенсії за віком на підставі ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням виплачених за період з 01 лютого 2014 року по 31 липня 2014 року сум пенсій.

В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1, - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Ленінський районний суд м.Кіровограда шляхом подачі протягом десяти днів з дня її проголошення апеляційної скарги, у разі застосування судом ч.3 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Ленінського районного суду

м. Кіровограда Л.А. Іванова