Справа № 203/723/15-а (2-а/0203/40/2015)
Суддя: Дадим Ю.М.
Дата ухвалення: 2015-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"20" травня 2015 р.справа № 203/723/15-а (2-а/0203/40/2015)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дадим Ю.М.

суддів: Богданенка І.Ю. Уханенка С.А.

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Кіровському районі м. Дніпропетровська на постанову Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2015 року у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Кіровському районі м. Дніпропетровська про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

06 лютого 2015 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Кіровському районі м. Дніпропетровська, в якому просила суд визнати протиправною бездіяльність відповідача у призначенні їй пенсії за віком з 19 січня 2015 року, зобов'язати УПФ України в Кіровському районі м. Дніпропетровська призначити, виплачувати, перераховувати, індексувати пенсію за віком та інші пенсійні надбавки, на підставах, визначених пенсійним законодавством як непрацюючому громадянину на вказаний у заяві про призначення пенсії розрахунковий рахунок з 19 січня 2015 року; зобов'язати відповідача виплачувати позивачу з 07 жовтня 2009 року в частині, що стосується підвищення, в розмірі надбавки встановленої для дітей війни згідно зі ст.ст. 1, 3, 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни"; допустити негайне виконання постанови суду в повному обсязі позовних вимог; відповідно до ч. 1 ст. 257 КАС України покласти обов'язок по забезпеченню виконання рішення на начальника УПФ України в Кіровському районі м. Дніпропетровська; зобов'язати відповідача у відповідності з вимогами п. 4 ч. 1 ст. 163 КАС України надати суду в місячний строк звіт про виконання судового рішення.

Постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково: визнано протиправними дії/бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Кіровському районі м. Дніпропетровська у здійсненні розрахунку ОСОБА_1 пенсії за віком на основі довідки про заробітну плату з архівної справи, підвищення пенсії, як дитині війни; зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Кіровському районі м. Дніпропетровська здійснити розрахунок ОСОБА_1 пенсії за віком та інші пенсійні надбавки, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та виплати пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, з урахуванням матеріалів пенсійної справи, на вказаний в заяві банківський рахунок, довічно, з подальшим перерахунком та індексаціями, згідно пенсійного законодавства, починаючи з 19 січня 2015 року; зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Кіровському районі м. Дніпропетровська встановити та виплачувати ОСОБА_1 підвищення до пенсії, в розмірі надбавки, встановленої для дітей війни, відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни», на вказаний в заяві банківський рахунок, починаючи з 19 січня 2015 року; зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Кіровському районі м. Дніпропетровська виплатити ОСОБА_1 різницю між пенсією, нарахованою згідно з Законом України №1058-XIV від 09 липня 2009 року «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням надбавки дитині війни та фактично нарахованою пенсією за віком, за період з 19 січня 2015 року по день ухвалення судового рішення. В задоволенні іншої частини позовних вимог позивача відмовлено.

Відповідач - Управління Пенсійного фонду України в Кіровському районі м. Дніпропетровська, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подало до суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі.

Позивач своїм правом на апеляційне оскарження не скористався і не оскаржив рішення суду першої інстанції в частині незадоволених позовних вимог. У разі часткового оскарження судового рішення, суд апеляційної інстанції не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Перевіривши законність та обґрунтованість винесеної судом додаткової постанови в межах оскарження та доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянкою України, у вересні 1997 року виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю та з 17 червня 19999 прийнята на консульський облік в консульському відділі посольства України в державі Ізраїль. До 01 лютого 1998 року позивач перебувала на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Кіровському районі м. Дніпропетровська та отримувала пенсію за віком, виплата якої була припинена у зв'язку з виїздом останньої на постійне місце проживання до Ізраїлю.

У січні 2015 року представник позивача ОСОБА_2 звернулася до відповідача з заявою про поновлення ОСОБА_1 виплати пенсії за віком з урахуванням підвищення до пенсії відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» починаючи з 19 січня 2015 року. При цьому, просила нараховувати виплати на вказаний банківський рахунок, подала нотаріально посвідчену копію паспорта громадянина України для виїзду за кордон, довідку про місце проживання в Україні в Кіровському районі м. Дніпропетровська до виїзду на постійне місце проживання за кордон, свідоцтво Посольства України про місце проживання в державі Ізраїль, копію довідки про заробітну плату, копію диплому та свідоцтва про розірвання шлюбу шлюб, дублікат трудової книжки, нотаріально посвідчену копію довіреності представника.

Як вбачається з відповіді УПФ України в Кіровському районі м. Дніпропетровська №Ш04-15 від 27 січня 2015 року, позивачу відмовлено в призначенні пенсії у зв'язку з тим, що заява про поновлення виплати раніше призначеної пенсії подається пенсіонером особисто до органу, що призначає пенсію. Крім того, до заяви не додано жодного документу на підтвердження місця проживання (реєстрації) в межах України.

Не погодившись з такими діями відповідача, представник позивача звернулася до суду з даним позовом.

Сторонами у справі не оспорюється, що позивач за діючим пенсійним законодавством має право на пенсійне забезпечення та отримання пенсії за віком.

Фактично, спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу наявності у позивача права на отримання пенсії, з огляду на те, що остання переїхала на постійне місце проживання за межі України.

Колегія суддів апеляційної інстанції відмовляючи в задоволенні апеляційної скарги відповідача виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами.

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Пунктом 15 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25 листопада 2005 року, визначено, що оновлення виплати раніше призначеної пенсії здійснюється за документами, що є у пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на момент призначення цього виду пенсії.

Відповідно до п. 16 вказаного Порядку особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

За документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка уповноважених органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземні громадяни та особи без громадянства подають також копію посвідки на постійне проживання (реєстрації) (п. 29 Порядку).

У відповідності до ст. 5 Закону України «Про громадянство України» документами, що підтверджують громадянство України, зокрема, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Слід також відзначити, що Рішенням Конституційного Суду України № 25рп/2009 від 07 жовтня 2009 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 2 частини 1 статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV.

Вказаним рішенням встановлено, що конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії. Конституційне право на соціальний захист не може бути поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Право громадянина на одержання пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні, держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Відповідно до Закону України «Про Конституційний Суд України» та рішення Конституційного Суду України №15-рп/2000 від 14 грудня 2000 року закони, правові акти або окремі положення визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню, як такі, що відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Положеннями статті 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів робить висновок про неправомірність відмови УПФ України в Кіровському районі м. Дніпропетровська у поновленні позивачу виплати пенсії за віком у зв'язку постійним проживанням в Ізраїлі.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з позицією відповідача щодо неможливості поновлення виплати позивачу пенсії у зв'язку з відсутністю реєстрації заявника на території України, оскільки як передбачено положеннями ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Окірм того, вирішуючи питання щодо визначення часу, з якого належить поновити призначення пенсії позивачу, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року, про поновлення виплати раніше призначеної пенсії подається заява.

Пунктом 5 вищевказаного Порядку визначено, що днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, перерахунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 через свого представника звернулася до УПФ України в Кіровському районі м. Дніпропетровська з заявою про поновлення виплати пенсії - 19 січня 2015 року (а.с.24, 25), з огляду на це, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що поновлення виплати пенсії позивачу повинно здійснюватися саме з вказаної дати.

Також, є вірним висновок суду першої інстанції, що подання заяви від імені пенсіонера належним представником останнього не може бути підставою для відмови в поновленні пенсійних виплат, оскільки відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», заява про призначення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії непрацюючим громадянам і членам їх сімей подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації), або законним представником відповідно до законодавства за місцем проживання (реєстрації) заявника.

З урахуванням встановлених судом обставин справи та норм законодавства викладених вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, задовольняючи частково позовні вимоги позивача, в свою чергу, доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення оскаржуваного рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 198, ст. 200, ст. 205, ст. 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Кіровському районі м. Дніпропетровська - залишити без задоволення.

Постанову Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту постановлення та відповідно до ч.10 ст.183-2 КАС України є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: Ю.М. Дадим

Суддя: І.Ю. Богданенко

Суддя: С.А. Уханенко