Справа № 872/15305/13
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2015-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

22 квітня 2015 рокусправа № 811/2435/13-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Іванова С.М.

суддів: Чабаненко С.В. Шлай А.В.

за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Олександрії та Олександрійському районі Кіровоградської області на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2013 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Олександрії та Олександрійському районі Кіровоградської області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач або ФОП ОСОБА_1) звернувся з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Олександрії та Олександрійському районі Кіровоградської області (далі - відповідач або УПФУ в м. Олександрії та Олександрійському районі Кіровоградської області), в якому просив визнати протиправною та скасувати вимогу від 10 травня 2013 року про сплату боргу з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 1194,03 грн.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2013 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано вимогу УПФУ в м. Олександрії та Олександрійському районі Кіровоградської області № Ф-817 від 10 травня 2013 року про сплату ФОП ОСОБА_1 боргу з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 1194,03 грн.

Вирішено питання про судові витрати по справі.

Не погоджуючись з прийнятим у справі судовим рішенням, у поданій апеляційній скарзі відповідач, вказує на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що у відповідності до ч. 4 ст. 196 та ст. 41 КАС України не перешкоджає розгляду справи без фіксування судового засідання технічними засобами.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 17 липня 2007 року ОСОБА_1 набув

статусу пенсіонера та отримує відповідно до закону пенсію (а.с.11).

Згідно пенсійного посвідчення позивач одержує пенсію за віком.

Позивач вийшов на пенсію у 50 років (зі зниженням пенсійного віку за списком № 1 при повному пільговому стажі).

Водночас позивач займається підприємницькою діяльністю і обрав спрощену систему оподаткування (платник єдиного податку) (а.с.9-10).

10 травня 2013 року УПФУ в м. Олександрії та Олександрійському районі Кіровоградської області прийняло вимогу за формою № 817 про сплату ФОП ОСОБА_1 заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 1 194,03 грн. (а.с.7).

Позивач одержав вимогу 04 червня 2013 року та наступного дня направив лист до Управління, в якому висловив незгоду з прийнятим рішенням, проте, жодної відповіді від відповідача не надійшло.

Слід зазначити, що вимога Управління про сплату недоїмки є виконавчим документом відповідно до приписів статті 25 Закону.

Пунктом 8 частини 2 статті 17 Закону України "Про виконавче провадження" визначено вичерпний перелік виконавчих документів, серед яких є рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу.

Отже, вимога відповідача про сплату боргу є рішенням суб'єкта владних повноважень.

Пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону визначено, що платниками єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування є фізичні особи-підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування.

Однак, частина 4 цієї ж норми права передбачає, що особи, зазначені у пункті 4 частини 1 тієї ж статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон 2) визначено умови призначення пенсії за віком.

Так, особи мають право для призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Водночас статтею 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон 3) передбачено умови призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Такими умовами є досягнення певного віку (знижений пенсійний вік у порівнянні зі статтею 26 Закону 2) та наявність визначеного повного пільгового стажу.

Аналізуючи положення Закону 2 та Закону 3, які не містять жодних протиріч, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що діючим законодавством передбачено дві форми пенсії за віком (за загальним та зниженим віком).

Положення частини 4 статті 4 Закону не містять жодних обмежень щодо застосування її приписів до фізичних осіб-підприємців, яким призначена пенсія за зниженим віком (на пільгових умовах).

Отже, позивач може бути платником єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування виключно за умови його добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Враховуючи викладене, вимога відповідача про сплату боргу є протиправною.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення оскаржуваного рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 195, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Олександрії та Олександрійському районі Кіровоградської області - залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2013 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Олександрії та Олександрійському районі Кіровоградської області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: С.М. Іванов

Суддя: С.В. Чабаненко

Суддя: А.В. Шлай