Справа № 815/6017/14
Суддя: Токмілова Л. М.
Дата ухвалення: 2015-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/6017/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2015 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Токмілова Л.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора прав на нерухоме майно - приватного нотаріуса Татарбунарського районного нотаріального округу Одеської області Монастирліу Олександра Павловича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3, про визнання незаконним рішення та скасування запису про право власності, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1 або позивач) до Державного реєстратора прав на нерухоме майно - приватного нотаріуса Татарбунарського районного нотаріального округу Одеської області Монастирліу Олександра Павловича (надалі - державний реєстратор або відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3, в якому позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд визнати незаконним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №14526640 від 17.07.2014р. та скасувати запис про право власності НОМЕР_1 від 17.07.2014 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на ім'я ОСОБА_3.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що 16.04.2014 року уклав договір дарування з ОСОБА_4 на будівлю під літерою "Ц", яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу. Дана будівля складає 19/1000 частки комплексу сукняна фабрика. В цей же день, а cаме 16.04.2014 року позивач зареєстрував своє право власності у державному реєстрі речових прав. В серпні місяці 2014 року позивачу стало відомо, що приватним нотаріусом Татарбунарського районного нотаріального округу Монастирліу О.П. 17.07.2014 року видано свідоцтво про придбання з прилюдних торгів арештованого майна. В свідоцтві зазначено, що до переліку цього майна входить будівля під літерою "О" та будівля під літерою "Ц", які разом складають 39/1000 частки комплексу сукняна фабрика. Скільки часток складає кожна будівля в свідоцтві не вказано, хоча це окремо визначені будівлі, відповідно до технічних паспортів і вони мають окремо визначені частки. В цей же день, а саме 17.07.2014 року нотаріусом Монастирліу О.П., як державним реєстратором, зареєстровано право власності на будівлі під літерою "О" та літерою "Ц" за ОСОБА_3, яка стала переможцем прилюдних торгів. Позивач вважає, що діями нотаріуса порушені його права як власника, так як його право власності на будівлю під літерою "Ц" зареєстровано у Державному реєстрі прав ще 16.04.2014 року. Приватний нотаріус повинен був перевірити наявність цього запису під час пошуку у реєстрі, також він зареєстрував одним записом право власності на дві окремі будівлі, хоча кожна з них має свою окрему частку. Вказана обставина спричинила звернення позивача до суду.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити адміністративний позов.

Відповідач в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував з підстав, викладених у письмових запереченнях, зазначивши при цьому, що особливістю такої нотаріальної дії, як видача свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, полягає у тому, що від нотаріуса не вимагається перевіряти факт належності нерухомого майна колишньому власнику, витребувати правовстановлюючі документи, відомості про факт реєстрації майна та інші документи, як при відчуженні нерухомого майна. Оскільки продаж є примусовим, всі необхідні відомості та документи повинні бути витребувані попереднім провадженням судових органів чи державним виконавцем і залишаються у їх провадженні.

Представник третьої особи в судовому засіданні просив суд залишити адміністративний позов без задоволення, вказавши при цьому, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не дотримано вимог щодо законності правочину на момент його вчинення, тому договір дарування є недійсним з моменту його укладення (вчинення правочину). Оскільки ОСОБА_1 не набув у законний спосіб право власності на частку у комплексі сукняної фабрики, то його права як власника у межах даної адміністративної справи не порушено.

Встановивши відсутність необхідності виклику свідків чи експертів, судом поставлено на обговорення питання щодо продовження розгляду справи в письмовому провадженні.

Сторони проти продовження розгляду справи в письмовому провадженні не заперечували.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відтак суд ухвалив про розгляд справи в письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, надані сторонами докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

16.04.2014р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено договір дарування, відповідно до якого Дарувальник, ОСОБА_4, подарувала, а Обдаровуваний, ОСОБА_1, прийняв в у дар 19/1000 (дев'ятнадцять тисячних) часток комплексу сукняної фабрики, розташованого на земельній ділянці розміром 17870 кв.м., що знаходиться у фактичному користування. У власність Обдаровуваного переходить приміщення під літ. «Ц» - будівля загальною площею - 180,3 кв.м., що складає 19/1000 ідеальної долі комплексу сукняної фабрики. Даний договір посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстровано в реєстрі №800 (а.с. 7-8).

Запис про право власності ОСОБА_1, що виникло на підставі договору дарування, внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено 16.04.2014р. під номером НОМЕР_2 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6, про що свідчить відповідний витяг (а.с. 9).

Судом встановлено, що 08.04.2014р. проведено прилюдні торги з реалізації нерухомого майна, арештованого на користь держави, що належить ОСОБА_4, а саме складського приміщення (літ. «Ц») загальною площею 159,6 кв.м., яке входить до комплексу сукняної фабрики, та гаражі (літ «О»). загальною площею 166,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно Протоколу №1613423-6 переможцем торгів стала ОСОБА_3 (а.с. 58).

09.04.2014р. старшим державний виконавцем відділу державної виконавчої служби Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області Ющенком І.П. на підставі Протоколу №1613423-6 складено Акт про проведення торгів (а.с. 59-60).

17.07.2014р. відповідачем на підставі Акту державного виконавця про проведення торгів видано свідоцтво, яке посвідчує право власності ОСОБА_3 на майно, що складається з складського приміщення, яке входить до складу комплексу сукняної фабрики, в плані знаходиться під літ. «Ц» загальною площею 159,6 кв.м., площа по зовнішнім замірам - 183,7 кв.м., загально будівельний об'єм - 882 куб.м.; службової будівлі (гаражу), яке входить до складу комплексу сукняної фабрики, в плані знаходиться під літ. «О», збудоване 1968/2012 роках, загальною площею 166,4 кв.м., площа по зовнішнім замірам - 192,1 кв.м., загально будівельний об'єм - 525 куб.м.; форма власності - приватна, вид спільної власності - спільна часткова, розмір частки - 39/1000 (тридцять дев'ять тисячних), які знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 114).

17.07.2014р. державним реєстратором прийнято рішення №14526640 про державну реєстрацію права власності 39/1000 частки комплексу сукняна фабрика за ОСОБА_3. (а.с. 134).

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства України, якими врегульовано спірні правовідносини, суд дійшов висновку, про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення, з огляду на наступне.

Відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, врегульовані Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (надалі - Закон).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з ч. 5 ст. 3 Закону державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 1 ст. 6 Закону встановлено, що систему органів державної реєстрації прав становлять: Міністерство юстиції України; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації прав; органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку (далі - органи державної реєстрації прав).

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 8 Закону до повноважень органу державної реєстрації прав відноситься проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень або відмова у їх реєстрації.

Відповідно до ч.1, ч.4 ст. 9 Закону, у випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації.

Умови і порядок проведення прилюдних торгів з продажу квартир, будинків, підприємств як цілісного майнового комплексу, інших приміщень, земельних ділянок, що є нерухомим майном, на які звернено стягнення відповідно до чинного законодавства, а також розрахунків за придбане майно визначено Тимчасовим положенням про положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року N 68/5 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 2 листопада 1999 р. за N 745/4038 (надалі - Тимчасове положення).

Відповідно до п. 1.2. Тимчасового положення прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна за заявкою державного виконавця організовує і проводить спеціалізована організація, з якою органом державної виконавчої служби укладено відповідний договір.

Згідно з п. 4.15. Тимчасового положення під час прилюдних торгів ведеться протокол (додаток 3), до якого заносяться такі дані: номер лота; назва лота; стартова та продажна ціна майна; сума сплаченого гарантійного внеску; розмір винагороди спеціалізованій організації, яку переможець повинен додатково сплатити, та реквізити рахунку спеціалізованої організації для її сплати; пропозиції учасників; відомості про переможця, який запропонував у ході торгів найвищу ціну.

Протокол у день проведення прилюдних торгів підписується ліцитатором і переможцем торгів і затверджується керівником спеціалізованої організації.

Відповідно до п. 4.16. Тимчасового положення керівник спеціалізованої організації, яка проводила прилюдні торги, зазначає в протоколі відповідні суми та номери рахунків, на які переможцю потрібно внести кошти за придбане майно, та затверджує протокол у день проведення прилюдних торгів. Копії затвердженого протоколу видаються переможцю прилюдних торгів та державному виконавцю у триденний строк з моменту проведення аукціону.

Після повного розрахунку переможця прилюдних торгів за придбане майно на підставі протоколу про проведення прилюдних торгів та копій документів, що підтверджують розрахунок за придбане майно, державний виконавець протягом п'яти робочих днів складає акт про проведені прилюдні торги і подає його на затвердження начальнику відповідного органу державної виконавчої служби (п. 6.1. Тимчасового положення).

Затверджений акт державний виконавець видає переможцеві не пізніше наступного робочого дня з дня його затвердження (п. 6.2. Тимчасового положення).

Відповідно до п. 6.5. Тимчасового положення це свідоцтво є підставою для видачі відповідним органом акта про право власності на земельну ділянку в порядку, передбаченому законодавством.

Положеннями ст. 15 Закону передбачено, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Порядок видачі нотаріусами свідоцтв про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) врегульовано положеннями Глави 12 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій вчинених нотаріусами, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 р. (надалі - Порядок 296/5). Відповідно до п. 1.1. Глави 12 Порядку №296/5 придбання арештованого або заставленого нерухомого майна з прилюдних торгів (аукціонів) оформлюється нотаріусом за місцезнаходженням такого майна шляхом видачі набувачу відповідного свідоцтва.

Свідоцтво про придбання арештованого нерухомого майна з прилюдних торгів видається нотаріусом на підставі складеного державним виконавцем акта про проведені публічні торги, затвердженого начальником відповідного відділу державної виконавчої служби.

Як встановлено п. 3.2 п. 3 Глави 12 Розділу II Порядку 296/5, в акті про проведені прилюдні торги має бути зазначено: ким, коли і де проводилися прилюдні торги; коротка характеристика реалізованого майна; прізвище, ім'я, по батькові (назва юридичної особи), адреса кожного покупця; сума, внесена переможцем торгів за придбане майно; прізвище, ім'я, по батькові (назва юридичної особи) боржника, його адреса; дані про правовстановлюючі документи, що підтверджували право власності боржника на майно: назва правостановлюючого документа, ким виданий, посвідчений (для нотаріусів указувати прізвище, ім'я, по батькові, нотаріальний округ), дата видачі, посвідчення, номер за реєстром, орган реєстрації, дата і номер реєстрації.

Свідоцтво про придбання заставленого майна на аукціоні видається нотаріусом на підставі акта (копії затвердженого суддею акта) про проведений аукціон (п.п 3.3 п. 3 Глави 12 Розділу II Порядку 296/5).

При реалізації на аукціоні майна, що підлягає реєстрації, в акті зазначаються дані про правовстановлюючі документи, що підтверджували право власності боржника на майно: назва правовстановлюючого документа, ким виданий, посвідчений (для нотаріусів указувати прізвище, ім'я, по батькові, назву нотаріальної контори, нотаріального округу), дата видачі, посвідчення, номер за реєстром, орган реєстрації, дата і номер реєстрації (п.п 3.6 п. 3 Глави 12 Розділу II Порядку 296/5).

Судом встановлено, що підставою для видачі відповідачем свідоцтва про права власності, на підставі якого прийнято оскаржуване рішення, став Акт державного виконавця про проведення торгів, затверджений в.о. начальника відділу державної виконавчої служби Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області.

В зазначеному акті відповідно до вимог п. 3.2 п. 3 Глави 12 Розділу II Порядку 296/5 містяться відомості про те, про ким, коли і де проводилися прилюдні торги; коротка характеристика реалізованого майна; прізвище, ім'я, по батькові покупців; сума, внесена переможцем торгів за придбане майно; прізвище, ім'я, по батькові боржника, його адреса; дані про правовстановлюючі документи, що підтверджували право власності боржника на майно, а саме Свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 07.02.2006р., видане Татарбунарською державною нотаріальною конторою в Одеській області за реєстраційним номером 351 та Свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів від 17.03.2006р., видане Татарбунарською державною нотаріальною конторою в Одеській області за реєстраційним номером 1163.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем під час проведення державної реєстрації прав власності за ОСОБА_3, здійснено пошук заяв у базі даних про реєстрацію заяв та запитів, за результатами якого в базі даних виявлено реєстрацію однієї заяви про державну реєстрацію права власності на об'єкт, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 116).

Крім того, відповідачем здійснено пошук інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (а.с. 117-133).

Відповідно до отриманої інформації, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містяться записи про державну реєстрацію прав спільної часткової власності на об'єкт «комплекс, сукняна фабрика» за такими особами - ТОВ «КЕДР» (10/1000 частки), ТОВ «ТАТАРБУНАРСЬКА ВОВНЯНА КОМПАНІЯ» (848/1000), ОСОБА_1 (19/1000).

При цьому у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містяться відомості про розмір часток об'єкта права власності, дату, час державної реєстрації права власності, підстава виникнення права власності, форма, вид спільної власності, власників та відомості про реєстрацію. Жодних відомостей про детальний склад об'єктів, що є предметом спільної часткової власності, у реєстрі не зазначено.

Таким чином, приймаючи оскаржуване рішення, відповідач не міг встановити наявність розбіжностей між поданими до реєстрації документами та відомостями щодо об'єкту нерухомого майна, занесеними до відповідних реєстрів.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вже зазначалося, Акт державного виконавця про проведення торгів, оформлений відповідно до вимог чинного законодавства, є підставою для видачі нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 9 Закону державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

Згідно з ч.1 ст. 23 Закону державна реєстрація права власності та інших речових прав зупиняється у разі прийняття рішення суду про заборону вчинення дій, пов'язаних з державною реєстрацією таких прав.

Виключний перелік підстав для відмови у проведенні державної реєстрації прав та їх обтяжень встановлено ст. 24 Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) об'єкт нерухомого майна розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; 3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; 4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; 5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 5-1) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 5-2) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону;

5-3) під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; 5-4) після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; 5-5) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 5-6) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем;6) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Враховуючи, що жодна з наведених підстав не мала місця при проведенні відповідачем державної реєстрації права власності на придбане з прилюдних торгів ОСОБА_3 майно, то норми чинного законодавства України, яким врегульовано спірні відносини, не передбачають можливості державному реєстратору вчинити іншу дію, окрім проведення державної реєстрації права власності.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач - приватний нотаріус Татарбунарського районного нотаріального округу Одеської області Монастирліу Олександр Павлович, приймаючи оскаржуване рішення, діяв у межах повноважень, в порядок та спосіб, встановлений законом.

Крім того, згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень судом встановлено, що рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 25.11.2014р., в цивільній справі №515/2212/14-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 17.03.2015р., визнано недійсним договір дарування від 16.04.2014 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4

Таким чином, з огляду на вище зазначене, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та відсутність підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.69 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно з ч.1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визначаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно зі ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Судові витрати розподілити відповідно до вимог ст. 94 КАС України.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 6, 9, 11, 69-72, 86, 94, 158-163, 167,186, 254 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державного реєстратора прав на нерухоме майно - приватного нотаріуса Татарбунарського районного нотаріального округу Одеської області Монастирліу Олександра Павловича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3, про визнання незаконним рішення та скасування запису про право власності, - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Л.М.Токмілова