Справа № 808/4887/14
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2015-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2015 рокусправа № 808/4887/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередниченко В.Є.,

суддів: Коршуна А.О., Панченко О.М.,

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську адміністративну справу за апеляційною скаргою Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 21 серпня 2014 року у справі №808/4887/14 за позовом Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до відкритого акціонерного товариства «Вуглецевий композит» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,-

ВСТАНОВИВ:

Запорізьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів 29 липня 2014 року звернулось до суду з позовом до відкритого акціонерного товариства «Вуглецевий композит» (далі - ВАТ «Вуглецевий композит»), згідно з яким, просить стягнути з відповідача на користь позивача суму адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2013 році у розмірі 17860,30 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що відповідно до звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2013 рік за формою № 10-ПІ середньооблікова кількість штатних працівників, що працювали у відповідача за завітний період - 10 осіб, кількість інвалідів штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» - 1 особа, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність склала 0 осіб. У зв'язку з несплатою в добровільному порядку адміністративно-господарських санкцій та нарахованої пені за невиконання нормативів з працевлаштування на підприємстві визначеної законом кількості інвалідів за 2013 рік вказана заборгованість підлягає стягненню в судовому порядку.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 21 серпня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Постанова суду мотивована тим, що згідно з наданим відповідачем звітом про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2013 рік за формою № 10-ПІ у ВАТ «Вуглецевий композит» працював один інвалід, а саме ОСОБА_1, якого було звільнено наказом від 30.04.2013 року №5-К, тобто після відкриття ліквідаційної процедури. Таким чином вина ВАТ «Вуглецевий композит» у невиконанні нормативу по створенню робочих місць для працевлаштування інвалідів відсутня. Крім того суд першої інстанції посилається на положення статті 238 Господарського кодексу України, якою передбачено, що за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції позивач оскаржив її до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити у повному обсязі.

В апеляційній скарзі зазначає про невиконання відповідачем нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2013 році. Також вказує на помилковий висновок суду першої інстанції про виконання ВАТ «Вуглецевий композит» обов'язку щодо працевлаштування інвалідів у зв'язку з тим, що у відповідача у 2013 році працював один інвалід, а саме ОСОБА_1, оскільки відповідно до Інструкції щодо заповнення форми звітності № 10-ПІ «Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів», у рядку 01 відображається середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу за рік, яка визначається відповідно до пункту 3.2 Інструкції за статистики кількості працівників, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 28.09.2005 №286, а тому відповідно середньооблікова кількість інвалідів склала 0 осіб. Крім того в доводах апеляційної скарги позивач вказує на те, що відповідальність за порушення невиконання відповідачем нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів передбачена ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», а не ст. 238 Господарського кодексу України, як вказав суд першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача який підтримав доводи апеляційної скарги, пояснення представника відповідача який заперечував щодо її задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що постановою господарського суду Запорізької області від 27.02.2013 року по справі №12/5009/18/01/11 ВАТ «Вуглецевий композит» було визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено Іщенко Д.В. (а.с.13-15).

В газеті «Голос України» № 44 від 06.03.2013 опубліковано оголошення про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.

Відповідно до п. 11 розділу Х Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 22.12.2011 № 4212-VI положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом. Положення цього Закону, що регулюють ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом, якщо на момент набрання ним чинності господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Згідно з частиною 2 статті 2 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (чинної на момент визнання відповідача банкрутом) з моменту порушення справи про банкрутство боржник знаходиться в особливому правовому режимі і Закон про банкрутство має пріоритет перед іншими законодавчими актами України у регулюванні відносин, пов'язаних зі справами про банкрутство суб'єктів підприємницької діяльності, окрім випадків, передбачених цим Законом.

Так, положеннями ст. 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури у банкрута не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів)), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури; вимоги за зобов'язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури протягом двох місяців з дня офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає. Кредитори, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними, а їх вимоги погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що за підписом ліквідатора ВАТ «Вуглецевий композит» Іщенко Д.В. 15 січня 2014 року до Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів було подано звіт форми №10-ПІ про зайнятість та працевлаштування інвалідів на 2013 рік, у якому зазначено, що середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу ВАТ «Вуглецевий композит» складає 10 осіб; кількість інвалідів штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог Закону - 1 особа, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність склала 1 особа (а.с. 3).

Частиною 8 статті 69 Господарського кодексу України передбачено, що підприємство з правом найму робочої сили забезпечує визначену відповідно до закону кількість робочих місць для працевлаштування неповнолітніх, інвалідів, інших категорій громадян, які потребують соціального захисту. Відповідальність підприємства за невиконання даної вимоги встановлюється законом.

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Враховуючи те, що у відповідача середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу складає 10 чоловік у відповідності до положень статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» ВАТ «Вуглецевий композит» зобов'язане створити 1 робоче місце для працевлаштування інваліда, що і зазначено у звіті форми №10-ПІ.

До звіту форми №10-ПІ про зайнятість та працевлаштування інвалідів на 2013 рік за підписом ліквідатора ВАТ «Вуглецевий композит» Іщенко Д.В. 15 січня 2014 року було подано до Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів список працюючих інвалідів, відповідно до якого на ВАТ «Вуглецевий композит» працював ОСОБА_1, якому було встановлено 3 групу інвалідності безстроково, та якого було звільнено за наказом про звільнення №5-К від 30.04.2013 року (а.с.4).

Таким чином, ОСОБА_1 у звітному 2013 році працював на ВАТ «Вуглецевий композит» до 30.04.2013 року, тобто після відкриття ліквідаційної процедури.

Так, відповідно до частини 2 статті 41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» ліквідатор з дня визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури повідомляє працівників банкрута про звільнення та здійснює його відповідно до законодавства України про працю.

Враховуючи те, що з моменту визнання боржника банкрутом його працівники звільняються відповідно до законодавства України про працю, у такого підприємства зупиняється обов'язок щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, як те передбачено статтею 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає не обґрунтованими посилання позивача в доводах апеляційної скарги на те, що середньооблікова кількість інвалідів ВАТ «Вуглецевий композит» за 2013 рік відображена у звітності № 10-ПІ з урахуванням положень Інструкції щодо заповнення форми звітності №10-ПІ «Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів» а саме, у рядку 01, яка визначається відповідно до пункту 3.2 Інструкції за статистики кількості працівників, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 28.09.2005 №286 склала 0 осіб, оскільки спірним є питання зазначення середньооблікової кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність передбачених рядком 03.

Між тим, суд апеляційної інстанції вважає помилковими посилання суду першої інстанції на положення статті 238 Господарського кодексу України, якою передбачено, що за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків, оскільки спеціальним законом, який регулює спірні відносини є Закон України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», статтею 20 якого і передбачено відповідальність за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Згідно з частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Між тим позивач не надав суду доказів порушення відповідачем положень ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об'єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому постанову суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 198, статтями 205, 206 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів - залишити без задоволення, а постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 21 серпня 2014 року у справі №808/4887/14 - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлений 18 травня 2015 року.

Головуючий: В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун

Суддя: О.М. Панченко