Справа № 826/19794/14
Суддя: Старова Н.Е.
Дата ухвалення: 2015-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

14 травня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючої судді: Старової Н.Е.,

суддів: Мєзєнцева Є.І., Чаку Є.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Клуб сиру» до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Клуб сиру» звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № та № від 29.07.2014, № від 14.10.2014.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.02.2015 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Справа розглянута відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем проведено документальну позапланову невиїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Клуб сиру» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства по взаємовідносинах з ПП "Агентство маркетингових досліджень" за період з 01.01.2014 по 31.01.2014. За результатами перевірки складено акт №1224/26-59-22-01/36413692 від 11.07.2014, яким встановлено порушення п.п.198.1, 198.2, 198.3 та 198.6 ст.198 ПК України в результаті чого підприємством завищено суму податку на додану вартість, що відображається в рядку 24 "Залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду" декларації з податку на додану вартість на загальну суму 152 042 грн., та п.п.198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст.198, п.123.2, ст.123, п.1, підрозділу 2, розділу XX ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість (спеціальний режим оподаткування переробного підприємства) на загальну суму 675 596 грн., та завищено суму податку на додану вартість, що відображається в рядку 24 "Залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду" Декларації з податку на додану вартість на загальну суму 295 272 грн.

В результаті виявлених порушень, відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 29.07.2014 року: №, яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість за січень 2014 року у розмірі 152 042,00 грн.; та №, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 1 030 394,00 грн.

Позивачем була подана скарга на податкові повідомлення-рішення № від 29.07.2014 та № від 29.07.2014, за результатами розгляду якої прийнято рішення № 9975/10/26-15-10-06-5 від 03.10.2014 про результати розгляду первинної скарги, яким скаргу залишено без задоволення, податкові повідомлення - рішення без змін та збільшено суму грошових зобов'язань по податковому повідомленню-рішенню № від 29.07.2014 в частині ПДВ у розмірі 1214065 грн. та застосовано штрафних санкцій у розмірі 607 032,50 грн. 14.10.2014 прийнято податкове повідомлення-рішення № від 14.10.2014 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 1 821 098,00 грн.

Вважаючи вищевказані податкові повідомлення-рішення протиправними, після процедури адміністративного оскарження, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Податковий орган, приймаючи дані податкові повідомлення-рішення виходив з того, що позивачем безпідставно сформовано податкову звітність та витрати по взаємовідносинам з ПП «Агентство маркетингових досліджень», оскільки фінансово-господарські відносини між позивачем та вказаним контрагентом вчинені з метою отримання податкової вигоди, та не мали реального характеру.

Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм матеріального права, на які посилається апелянт, та вважає, що судом надана їм правильна правова оцінка на підставі законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Як свідчать матеріали справи, позивач мав правовідносини з ПП «Агентство маркетингових досліджень» за договором про надання маркетингових послуг №39359 від 01.01.2014 року.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, оплата послуг згідно вказаного договору №39359 від 01.01.2014 року, яка здійснювалась позивачем у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на рахунки вищезазначеного контрагента, що підтверджується платіжними дорученнями, які містяться в матеріалах справи (т.2 а.с.180-183).

Згідно п.138.2 ст.138 ПК України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. Як зазначено у пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Суди обох інстанцій ретельно дослідили докази, надані позивачем, на підтвердження реальності фінансово-господарських відносин з ПП «Агентство маркетингових досліджень» та економічної доцільності, в тому числі копії наступних документів: копії договору №39359 про надання маркетингових послуг від 01.01.2014 року з додатками (т.1 а.с.73-79); платіжних доручень (т.2 а.с.180-183); акта здачі-прийняття виконаних робіт (наданих послуг) (т.1 а.с.131); податкових накладних (т.1 а.с.132); звітів (т.1 а.с.133-251, т.2 а.с.1-179), які містять обов'язкові реквізити, та дійшли висновку, що господарські операції належним чином відображено у бухгалтерському і податковому обліку позивача, що цілком підтверджує реальність здійснення операцій між позивачем та його контрагентом, з урахуванням самого змісту господарських операцій та видів діяльності позивача та його контрагента.

Також колегія суддів критично оцінює посилання податкового органу на висновки Акта №233/2204/37274459 від 18.04.2014 «Про результати проведення документальної позапланової виїзної перевірки ПП «Агентство маркетингових досліджень» з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з платника податків з ТОВ «Протей-Груп» та ТОВ «Буд-Альянс» за січень 2014 року», та оскільки чинне законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання. Крім того, при проведенні перевірки фінансово-господарські взаємовідносини між позивачем та ПП «Агентство маркетингових досліджень» не досліджувались, відтак висновки, викладені в цьому акті не є належними і допустимими доказами відсутності вчинених цим контрагентом господарських операцій з позивачем. Відповідно вказаний акт не є належним та допустимим доказом в розумінні ст.70 КАС України.

Враховуючи позицію Вищого адміністративного суду України, викладену у листі №742/11/13-11 від 02.06.2011 року, в зв'язку з тим, що нікчемність правочинів між позивачем та його контрагентом, у відповідності до ч.2 ст.71 КАС України, відповідачем не доведена, зокрема, вироком суду та спростовується копіями первинних документів, наявних в матеріалах справи, що підтверджують правомірність формування податкової звітності позивачем, колегія суддів вважає, що відповідачем всупереч норм чинного законодавства прийнято спірні податкові повідомлення-рішення.

Податковий орган не надав суду належних доказів відсутності у контрагента позивача необхідних адміністративно-господарських можливостей.

Окрім того, п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», серед іншого вказано, що при кваліфікації правочину за ст.228 Цивільного кодексу України має враховуватись вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі.

Колегія суддів звертає увагу на те, що згідно КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. А саме рішення Європейського суду з прав людини у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» від 22.01.2009 року, де зазначено, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ вдруге, а також сплачувати пеню. Слід брати до уваги те, що при розгляді даної категорії справ Європейський суд з прав людини виходить з того, що держава в особі податкових органів може і повинна вживати заходів для недопущення та/або зупинення зловживань у сфері сплати податку на додану вартість та бюджетного відшкодування, але відмова у бюджетному відшкодуванні платнику податків, який добросовісно виконав свої зобов'язання перед бюджетом і виконав всі передбачені національним законодавством умови для отримання такого відшкодування, тільки на тій підставі, що податковий орган не встановив сплати податку на додану вартість з боку постачальника та/або його контрагентів у ланцюгу, за умови відсутності шахрайських дій з боку отримувача відшкодування, на думку Європейського суду з прав людини, порушує права такого платника податків.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що висновок відповідача викладений в рішенні № 9975/10/26-15-10-06-5 від 03.10.2014 щодо заниження позивачем ПДВ на суму 1214065 грн. ґрунтується на тому, що з урахуванням результатів акта перевірки № 1145/26-59-22-01/36413692 від 06.06.2014 значення рядків 21.2, 22, 24 податкової декларації з податку на додану вартість позивача за січень 2014 року становить 0 грн. Проте, податкові повідомлення рішення на підставі акту №1145/26-59-22-01/36413692 від 06.06.2014 були прийняті 25.06.2014 та скасовані в судовому порядку, що не заперечується сторонами. Відтак, доводи апелянта стосовно узгодженості грошових зобов'язань не відповідають дійсності, вони не спростовують висновки суду першої інстанції, та не доводять правомірності апеляційних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. Відповідач, як суб'єкт владних повноважень всупереч вимог ч.2 ст.71 КАС України не надав до суду належні докази правомірності прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Судова колегія апеляційної інстанції не вбачає порушень судом першої інстанції норм матеріального права, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, та вважає, що судом першої інстанції повно встановлені обставини справи, яким надана правильна правова оцінка на підставі законодавства, яке врегульовує спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені у постанові від 17.02.2015 року, та не можуть бути підставою для її скасування.

За таких обставин, у відповідності до ст.200 КАС України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 186, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.02.2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили згідно ст.254 КАС України, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, визначені ст.212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Старова Н.Е.

Судді: Чаку Є.В.

Мєзєнцев Є.І.