Справа № 803/841/15-а
Суддя: Ковальчук Володимир Дмитрович
Дата ухвалення: 2015-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2015 року Справа № 803/841/15-a

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Ковальчука В.Д.,

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Луцьку адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" до Першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс") звернулося з адміністративним позовом до Першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження Першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Волинської області ВП №35183964 від 12.11.2012 року в частині накладення арешту на нерухоме майно.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 08.07.2008 року між ВАТ "Сведбанк" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №201/0708/71-086 відповідно до якого, остання отримала кредит на загальну суму 85 500,00 доларів США.

З метою забезпечення виконання зобов'язань по вищезазначеному кредитному договору було укладено договір іпотеки від 08.07.2008 року. Відповідно до умов цього договору предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: житлова квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

28 листопада 2012 року Приватне акціонерне товариство "Сведбанк" , яке виступає правонаступником Відкритого акціонерного товариства "Сведбанк" відступило Товариству з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" відповідно до договору факторингу №15 свої права, вимоги та зобов'язання по кредитному договору та іпотечному договору.

13.03.2015 року позивачу при зверненні до нотаріуса стало відомо, що на все майно третьої особи, та майно яке є предметом іпотеки за іпотечним договором від 08.07.2008 року постановою №35183964 від 12.11.2012 року Першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Волинської області накладено арешт.

Вважає, що, як іпотекодержатель вищевказаного нерухомого майна, ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" має першочергове право на реалізацію предмету іпотеки в разі порушення основного зобов'язання, відповідно до умов договору іпотеки на вибір іпотекодержателя провести реалізацію чи перевести право власності на даний предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості по кредитним зобов'язанням ОСОБА_1

Так, як наявний арешт обмежує права іпотекодержателя на задоволення своїх інтересів вищевказаними шляхами, то позивач не може задовольнити свої вимоги в позасудовому порядку (або провести продаж майна з метою задоволення своїх інтересів або набути права власності на предмет іпотеки). У зв'язку з цим просить суд визнати протиправною та скасувати постанову Першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Волинської області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 12.11.2012 року ВП №35183964 в частині накладення арешту на нерухоме майно, а саме: житлову квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 і перебуває в іпотеці в якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором.

Позивач просив розгляд справи проводити за відсутності його представника, позовні вимоги підтримує.

Представник відповідача позовні вимоги не визнає, оскільки вважає, що арешт майна був накладений в межах чинного законодавства.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору в судове засідання не з'явилася.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження. А згідно ч.6 ст.128 КАС України, якщо не має перешкод для розгляду справи в судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Таким чином, оскільки від позивача та представника відповідача надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, третя особа, належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду, в судове засідання не прибула, дану справу можливо розглянути і вирішити на основі наявних матеріалів, тому суд приходить до висновку, що судовий розгляд даної справи необхідно здійснювати в порядку письмового провадження.

Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов слід задовольнити повністю з таких мотивів та підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Частиною 1 ст. 181 КАС України визначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також, якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Судом встановлено, що 08.07.2008 року між ВАТ "Сведбанк" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №201/0708/71-086 відповідно до якого, остання отримала кредит на загальну суму 85 500,00 доларів США. З метою забезпечення виконання зобов'язань по вищезазначеному кредитному договору було укладено договір іпотеки від 08.07.2008 року. Відповідно до умов цього договору предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: житлова квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 на праві власності, що підтверджується договором купівлі-продажу від 08.07.2008 року №3387, і який зареєстрований в Державному реєстрі правочинів 08.07.2008 року за №6200238.

28 листопада 2012 року Приватне акціонерне товариство "Сведбанк", яке виступає правонаступником Відкритого акціонерного товариство "Сведбанк" відступило Товариству з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" відповідно до договору факторингу №15 свої права, вимоги та зобов'язання по кредитному договору та іпотечному договору.

Згідно з вищевказаними договорами Приватне акціонерне товариство "Сведбанк" відступило Товариству з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" право вимоги за кредитним договором №0201/0708/71-086 від 08.07.2008 року та договором іпотеки від 08.07.2008 року.

Відповідно до абзацу 3 ст. 1 Закону України "Про іпотеку" від 05.06.2003 року №898-IV (далі - Закон України №898-IV) іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Відповідно до ст. 36 Закону України №898-IV сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Право іпотекодержателя на використання позасудових шляхів врегулювання визначено в п. 11 від 08.07.2008 року.

Умовами договору визначено, що у разі невиконання іпотекодавцем зобов'язань за договором кредиту іпотекодержатель має право одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки переважно перед іншими кредиторами.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року №606-XIV (надалі - Закон України №606-XIV) встановлено, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 19 Закону України №606-XIV державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Згідно ч. 2 ст. 25 вищевказаного Закону за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

12.11.2012 року заступником начальника Першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Волинської області Покидюк О.М. на підставі виконавчого листа №2-3501/2011 виданого 06.11.2012 року Луцьким міжрайонним судом Волинської області винесено постанову про відкриття виконавче провадження ВП №35183964 та цього ж дня винесено постанову, якою накладено арешт на все майно боржника в межах суми боргу, що належить ОСОБА_1 та оголошено заборону на його відчуження .

Статтею 57 Закону України №606-XIV визначено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до ст. 575 Цивільного кодексу України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

З моменту укладення договору іпотеки у іпотекодержателя виникає право на першочергове звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно ст. 58 Закону України "Про заставу", якщо в результаті видання органом державної виконавчої влади чи органом місцевого і регіонального самоврядування акта, який не відповідає чинному законодавству, і порушуються права заставодержателя або інших осіб щодо володіння, користування та розпорядження предметом застави, такий акт може визнаватись недійсним судом в повному обсязі або в частині.

Отже, суд вважає доведеним ту обставину, що у позивача згідно укладеного договору іпотеки є переважне право задовольнити забезпечені ним вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами.

Відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону України №606-XIV у випадках, що не передбачені ч. 1-4 вищезазначеної статті, арешт з майна чи коштів боржника може бути знятий за рішенням суду.

Згідно ст. 11 Закону України №606-XIV державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 та 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірності винесення постанов про накладення арешту на майно іпотекодавця ОСОБА_1 в частині накладення арешту на заставне майно.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, шо передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обгрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, шо мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджеио); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації: 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Виносячи постанову про накладення арешту на все майно боржника ОСОБА_1, державний виконавець не з'ясувала чи не перебуває майно боржника в іпотеці.

Враховуючи викладене, позивачем доведено ту обставину, що нерухоме майно, а саме: житлова квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, перебуває в іпотеці, і відповідно до цього постанова державного виконавця в частині накладення арешту на вищевказане майно є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини першої статті 94 КАС України, якщо судове рішення увалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Таким чином, з державного бюджету України на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 73,08 грн., сплачений відповідно до платіжного доручення від 24.04.2015 року №2298.

Керуючись статтями 122, 128, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України "Про виконавче провадження", Закону України "Про заставу", Закону України "Про іпотеку", суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Волинської області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 12.11.2012 року ВП №35183964 в частині накладення арешту на нерухоме майно, а саме: житлову квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 і перебуває в іпотеці в якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором.

Стягнути з державного бюджету України в користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" 73,08 грн. сплаченого судового збору.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Д. Ковальчук