Справа № 817/1165/15
Суддя: Жуковська Л.А.
Дата ухвалення: 2015-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/1165/15

12 травня 2015 року м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Жуковська Л.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1
про визнання дій протиправними, стягнення коштів , -
ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій щодо нарахування та виплати грошової допомоги при звільненні без урахування щомісячної додаткової грошової допомоги військовослужбовцям Збройних Сил України та стягнення коштів в сумі 15751,87 грн.

Позивач в судове засідання не прибула, про дату, часу та місце судового розгляду повідомлена належним чином. В матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без її участі від 27.04.2015 року (а.с.56). В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 10.04.2015 року була виключена зі списків особового складу частини у відставку (за віком). Однак вважає, що грошова допомога при звільненні в сумі 26253,13 грн. була виплачена їй всупереч вимогам Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки розрахунок допомоги було здійснено виходячи з грошового забезпечення, до якого не було включено щомісячну додаткову грошову винагороду, яка була введена згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року за №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців збройних сил, Державної прикордонної служби та внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій». За таких обставин, просила позов задовольнити повністю.

Відповідач участі уповноваженого представника в судовому засіданні не забезпечив, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином.12.05.2015 року подав письмові заперечення проти позову та заяву про розгляд справи без участі його представника (а.с.60-64). В обґрунтування заперечень зазначив, що відповідно до Інструкції «Про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» військовослужбовцям, які звільняються з підстав, зазначених у пунктах 38.1,38.2, до їх місячного грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога не включається винагороди та морське грошове забезпечення. При цьому, вказав, що ст.1 постанови КМУ від 22.09.2010 року №889 військовослужбовцям установлено саме щомісячну додаткову грошову винагороду. Крім того, стверджував, що додатком №25 до постанови КМУ від 07.11.2007 року за №1294 визначено вичерпний перелік всіх видів грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України, до яких оскаржувана позивачем винагорода не відноситься. У зв`язку з чим, просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Оскільки в матеріалах адміністративної справи наявні клопотання всіх осіб, які беруть участь у справі про розгляд справи за їх відсутності, у відповідності до вимог ч. 4 ст.122 КАС України судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді діловода тилу.

10.04.2015 року командиром військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ №95, яким ОСОБА_1 звільнено у відставку за підпунктом «в» (за віком) ч.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (а.с.9).

Як вбачається з довідки відповідача №24 від 20.04.2015 року до складових грошового забезпечення старшого солдата ОСОБА_1 , які враховувалися при нарахуванні одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, належать: оклад за військовим званням (35,00 грн.), посадовий оклад (605,00 грн.), відсоткова надбавка за вислугу років (40%) (256,00 грн.), надбавка за виконання особливо важливих завдань (50%) (448,00 грн.), надбавка за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці (20%) (0,00 грн.) та премія (125%) (756,25 грн.) (а.с.13).

В свою чергу, ОСОБА_1 , вважаючи, що відповідач протиправно не включив до складу грошового забезпечення щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі 60% (1260,15 грн.), що призвело до виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні у меншому розмірі, звернулася до суду з даним позовом.

Вирішуючи даний спір по суті, суд виходить з наступного.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011).

Частиною 1 статті 9 Закону №2011 встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною другою вказаної статті визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з пунктами 3, 4 статті 9 цього Закону грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення виплачується в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та має забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07.11.2007 року за №1294 (далі Постанова №1294) упорядковано структуру та умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та затверджено схеми посадових окладів і додаткових видів грошового забезпечення за категоріями військовослужбовців (пункт 3 цієї постанови).

Згідно зі схемою додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України (щомісячних та одноразових, додаток № 25 до Постанови №1294) до одноразових віднесені такі види грошового забезпечення: винагорода, призначення та виплата якої пов`язана з обсягом та складностями роботи, що виконується під час проходження військової служби; матеріальна допомога на початкове обзаведення (вид матеріального забезпечення військовослужбовців, передбачений ст. 9-1 Закону №2011), а також одноразова матеріальна допомога військовослужбовцям строкової військової служби.

Законом №2011 також гарантовано право військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової служби, які звільняються з військової служби, зокрема, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів на виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за умови наявності у військовослужбовця вислуги 10 років і більше (пункт 2 ст. 15 Закону №2011).

В постанові від 17.06.2014 року (справа №21-117а14) Верховний Суд України висловив правову позицію, за змістом якої вищевказана допомога при звільненні є одноразовим видом грошового забезпечення військовослужбовців, яка має характер окремих гарантій держави щодо соціального захисту військовослужбовців, та розмір якої визначається, виходячи з місячного грошового забезпечення військовослужбовців за займаною посадою, структура та умови виплати якого упорядковані постановою № 1294 згідно із затвердженими схемами посадових окладів і додаткових видів грошового забезпечення.

При цьому, у пункті 1 постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби надзвичайних ситуацій» (далі - Постанова №889) встановлено, що військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займають посади у Військово-Морських Силах Збройних Сил та Морській охороні Державної прикордонної служби, посади у військових частинах, підрозділах, закладах, установах та організаціях Збройних Сил (за переліком згідно з додатком), посади наземних авіаційних спеціалістів, що забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, у військових частинах і підрозділах Повітряних Сил та Сухопутних військ Збройних Сил, посади у військових частинах і підрозділах високомобільних десантних військ та спеціального призначення Збройних Сил, і військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) льотного складу Збройних Сил, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та Державної прикордонної служби, мають право на отримання щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення. Граничні розміри, порядок та умови виплати цієї винагороди визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ та Адміністрацією Державної прикордонної служби за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення (пункт 2 зазначеної постанови).

На виконання вказаної постанови Міністром оборони України наказом від 15.10.2010 року №595 затверджено Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України (далі Інструкція №595), положення якої стали застосовуватися з 01.10.2010 року.

У цьому акті визначені умови та порядок виплати особам офіцерського складу винагороди, окреслено перелік військовослужбовців, яким вона виплачується, регламентовано повноваження командира (начальника) військової частини (організації, установи) щодо підстав та розміру її виплати.

Зокрема, в пункті 3 наведено перелік складових грошового забезпечення, з якого має обраховуватися й виплачуватися винагорода і який за обсягом є меншим за перелік, встановлений у п. 2 ст. 9 Закону № 2011.

За пунктом 5 Інструкції №595 така винагорода виплачується на підставі наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації), а командирам (начальникам) військових частин (установ, організацій) - на підставі наказів вищих командирів (начальників).

Пунктом 8 даної Інструкції встановлено, що грошова винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

У пункті 9 Інструкції передбачено, що розміри винагороди встановлюються наказами Міністра оборони України (начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони) з урахуванням конкретної військової частини, займаної посади та особливостей умов проходження служби в межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Міністерства оборони (Головного управління розвідки Міністерства оборони) в Державному бюджеті України на відповідний рік.

Відповідно до положень пункту 10 Інструкції командир військової частини за наявності обставин, передбачених у цьому пункті, має право зменшувати розмір винагороди.

У первинній редакції Інструкція передбачала, що підставою для видання наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації) про виплату винагороди є витяги з вахтових журналів, засвідчені командиром або старшим помічником командира корабля (судна) і скріплені гербовою печаткою корабля (судна). У витягах зазначаються номер і дата наказу про зарахування корабля (судна) в кампанію, а також дні плавання на кораблі (судні) за межами зовнішнього рейду (абзаци другий, третій пункту 5 Інструкції в редакції від 15.11.2010 року).

Із системного аналізу положень ст.ст. 9, 15 Закону №2011 та правил Інструкції суд дійшов висновку, що винагорода, встановлена постановою №889 не входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується й виплачується одноразова грошова допомога при звільненні. Ця винагорода має окремий, особливий і разовий вираз виплати, позаяк виплачується тільки тим категоріям військовослужбовцям, перелік яких наведений у цій постанові, і тоді, коли у фонді грошового забезпечення наявні (передбачені) кошти для її виплати.

Вказана винагорода виплачується як доповнення до суми грошового забезпечення, її виплата ставиться в залежність від порядку й умов, що нормативно встановлені розпорядником коштів, відповідно до яких, зокрема, щомісячна її виплата можлива, коли військовослужбовець перебуває на військовій службі, і водночас вона не включається до складу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.

Правова позиція аналогічного змісту щодо розуміння положень постанови №889 висловлена Верховним Судом України у постановах від 04.11.2014 року по справі №21-473а14 та від 03.03.2015 року по справі №21-32а15.

При цьому, суд звертає увагу, що в силу вимог ч.1 ст.244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтовані, безпідставні, такі, що спростовуються матеріалами справи, а тому не підлягають до задоволення.

Підстав для застосування ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України у суду немає.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, стягнення коштів - відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб`єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Жуковська Л.А.