Справа № 826/1033/15
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2015-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 травня 2015 року № 826/1033/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Огурцова О.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Тітал"
до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень № від 12.09.2014 та № від 12.09.2014
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія Тітал" звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень № від 12.09.2014 та № від 12.09.2014.

Позивачу було нараховано податкові зобов'язання з податку на додану вартість та податку на прибуток за результатами документальної виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період діяльності з 01.05.2011 по 30.06.2014, оформленої актом від 22.08.2014 № 390/1-22-01/24571799. Підставою нарахування податкових зобов'язань став висновок податкового органу про те, що договори, укладені між позивачем та ПП "Калка", ТОВ "ТД "Аларкон", ТОВ "Кренфорд ЛТД", ТОВ "Тексоіл", ТОВ "Інмарко ЛТД" не спричиняє реального настання правових наслідків.

Позивач, не погоджуючись з такими висновками податкового органу, зазначає, що взаємовідносини ТОВ "Компанія Тітал" з ПП "Калка" за період з 01.10.2012 по 31.12.2012 (акт від 29.11.2013 № 404/1-22-01/24571799), ТОВ "ТД "Аларкон" за період з 01.07.2013 по 31.07.2013 (акт від 26.02.2014 № 405/1-26-50-15-02-24571799) вже були предметом перевірок, що свідчить про повторність проведеної перевірки та повторність донарахування податкових зобов'язань. Позивач також зазначає, що у вересні 2013 року ТОВ "Компанія Тітал" надало до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві документи з приводу взаємовідносин з ПП "Калка", ТОВ "ТД "Аларкон", ТОВ "Дорсет", які 19.03.2014 були вилучені слідчим СУ ФР Державної податкової інспекції у Голосіївському районі.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач проти позовних вимог заперечив, в судовому засіданні 25.03.2015 надав суду письмові заперечення, у яких просив відмовити у задоволенні адміністративного позову повністю. Доводи відповідача викладені в письмових запереченнях аналогічні доводам та висновкам викладеним в акті перевірки від 22.08.2014 № 390/1-22-01/24571799 інших доводів, крім зазначених у вказаному акті перевірки відповідачем наведено не було.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечила проти позовних вимог та просила суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В судовому засіданні 08.04.2015 представники сторін заявили клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Відповідно до частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи викладене, суд ухвалив здійснити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

В С Т А Н О В И В:

В період з 07.08.2014 по 13.08.2014 Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на підставі наказу № 2056 від 07.08.2014 проведена документальна виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Тітал" з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства при здійснення фінансово - господарських взаємовідносин з ПП "Калка", ТОВ "ТД "Аларкон", ТОВ "Кренфорд ЛТД", ТОВ "Тексоіл", ТОВ "Інмарко ЛТД" за період діяльності з 01.05.2011 по 30.06.2014.

За результатами перевірки складено акт від 22.08.2014 № 390/1-22-01/24571799, яким встановлені наступні порушення:

- частин першої - шостої статті 203, частини першої статті 215, частини першої статті 216 Цивільного кодексу України в частині недодержання вимог зазначених статтей в момент вчинення правочинів, які не спрямовані на реальне настання наслідків, що обумовлені ними по правочинах, здійснених при придбанні товарів (послуг) у ТОВ "Дек Україна";

- підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток підприємства на загальну суму 3701675 грн., у тому числі за 2012 рік на суму 781395 грн., за 2013 рік на суму 2920280 грн.;

- пунктів 198.3, 198.6 статті 198, пункту 201.6 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму податку на додану вартість на загальну суму 580435 грн., в тому числі за липень 2013 року на суму 206228 грн., за вересень 2013 року на суму 36833 грн., за жовтень 2013 року на суму 181095 грн.

На підставі акта перевірки від 22.08.2014 № 390/1-22-01/24571799 відповідачем прийняті податкові повідомлення - рішення від 12.09.2014:

- № , яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 870652,50 грн., у тому числі за основним платежем - 580435,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 290217,50 грн.;

- № , яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток на загальну суму 1078419,00 грн., у тому числі за основним платежем - 718946,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 359473,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями від 12.09.2014 № та № позивач оскаржив їх в адміністративному порядку, відповідно до ст. 56 Податкового кодексу України.

Рішеннями Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві №1078/10/26-15-10-05-15 від 26.11.2014 та Державної фіскальної служби України №3551/6/99-99-10-01-01-25 від 24.12.2014 залишено без змін податкові повідомлення-рішення від 12.09.2014 № та № , а скарги Товариства - без задоволення.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія Тітал" не погоджуючись з податковими повідомленнями - рішеннями від 12.09.2014 № та № , вважаючи їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню звернулось з відповідним позовом до суду.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до підпункту 62.1.3 пункту 6.2.1 статті 62 Податкового кодексу України податковий контроль здійснюється шляхом: перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Згідно з пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Згідно із пунктом 85.4 статті 85 Податкового кодексу України, при проведенні перевірок посадові особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об'єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 06.05.2014 по справі 752/6025/14-к провадження № 1-кс/752/1273/14 було накладено арешт на майно, яке було вилучено під час проведення обшуку в приміщенні Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Тітал".

Відповідно до акта від 22.08.2014 № 390/1-22-01/24571799, перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Тітал" була проведена на підставі наступних документів:

1) ПП "Калка":

- договорів № 120920Т від 20.09.2012, № 121026Т від 26.10.12, № 121022T від 22.10.12, № 21105T від 05.11.12 (вилучені, відповідно до ухвали слідчого) та № 121015Т від 15.10.12 (не вилучений);

- специфікації до договору від 20.09.2012 (вилучена, відповідно до ухвали слідчого);

- картки рахунку 631 за період з 01.05.2011 по 30.06.2014;

- податкових накладних № 23 від 16.10.2012, № 22 від 09.11.2012, № 396 від 30.11.2012, № 57 від 12.11.2012, № 397 від 30.11.2012 (не вилучені);

- видаткових накладних № 844, № 845 від 30.11.2012, № 463 від 12.11.2012, № 344 від 09.11.2012, № 193 від 16.10.2012 (не вилучені);

2) ТОВ "ТД "Аларкон":

- договорів зі специфікаціями № 19 від 21.06.2013 (вилучений, відповідно до ухвали слідчого) та № 18 від 21.06.2013, № 25 від 29.08.2013 (не вилучені);

- картки рахунку 631 за період з 01.05.2011 по 30.06.2014;

- реєстру банківських виписок;

- податкових накладних № 6, № 7 від 08.07.2013 (вилучені, відповідно до ухвали слідчого) та № 2 від 03.09.2013 (не вилучена);

- видаткових накладних № 432, № 433 від 23.09.2013, № 1096 від 17.10.2013 (не вилучені);

3) ТОВ "Кренфорд ЛТД":

- договору зі специфікацією № 04-1807 від 18.07.2013 (не вилучений);

- картки рахунку 631 за період з 01.05.2011 по 30.06.2014;

- реєстру банківських виписок;

- податкових накладних № 540, № 541, № 542 від 29.07.2013 (не вилучені);

- видаткової накладної № 410 від 20.09.2013 (не вилучена);

4) ТОВ "Тексоіл":

- договорів зі специфікаціями № 34-п від 19.08.2013 (вилучений, відповідно до ухвали слідчого) та № 41 від 27.08.2013 (не вилучений);

- картки рахунку 631 за період з 01.05.2011 по 30.06.2014;

- реєстру банківських виписок;

- податкових накладних № 559, № 560, № 561, № 562, № 563, № 564, № 565, № 566, №567, № 568, № 569, № 570, № 571, № 572, № 573, № 574, № 575, № 576 від 12.09.2013 (не вилучені);

- видаткових накладних № 559, № 560, № 561, № 562, № 563, № 564, № 565, № 566, №567, № 568, № 569, № 570, № 571, № 572, № 573, № 574, № 575, № 576 від 12.09.2013 (не вилучені);

5) ТОВ "Інмарко ЛТД":

- договорів зі специфікаціями № 26 та № 27 від 09.09.2013 (не вилучені);

- картки рахунку 631 за період з 01.05.2011 по 30.06.2014;

- реєстру банківських виписок;

- податкових накладних № 3, № 4 від 01.10.2013 (не вилучені);

- видаткових накладних № 31, № 32 від 16.12.2013 (не вилучені).

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу. Витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку; витрати банківських установ.

Згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Пунктом 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, встановлено, що витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до статті 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; ввезення товарів (супутніх послуг) на митну територію України в митному режимі імпорту або реімпорту (далі - імпорт); вивезення товарів (супутніх послуг) у митному режимі експорту або реекспорту (далі - експорт); з метою оподаткування цим податком до експорту також прирівнюється постачання товарів (супутніх послуг), які перебувають у вільному обігу на території України, до митного режиму магазину безмитної торгівлі, митного складу або спеціальної митної зони, створених згідно з положеннями глав 35 - 37 Митного кодексу України; з метою оподаткування цим податком до імпорту також прирівнюється постачання товарів (супутніх послуг) з-під митного режиму магазину безмитної торгівлі, митного складу або спеціальної митної зони, створених згідно з положеннями глав 35 - 37 Митного кодексу України, для їх подальшого вільного обігу на території України; постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Отже, об'єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші операції платника податків, які відповідно до статті 185 Податкового кодексу України визначені як об'єкт оподаткування.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції, якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами податкового кодексу України.

Пунктом 198.1 Податкового кодексу України встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Отже, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту та здійснених витрат до складу валових є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Господарські операції для визначення податкового кредиту для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість та валових витрат для цілей визначення об'єктом оподаткування податком на прибуток мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність таких операцій.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з податку на додану вартість та до складу валових витрат навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Аналогічна позиція викладена в листі Вищого адміністративного суду України № 742/11/13-11 від 02.06.2011.

Зазначеним листом Вищого адміністративного суду України також визначено, що з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції, установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції, установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Таким чином, при визначенні права платника податків на формування податкового кредиту та валових витрат, судом має бути перевірено чи мали операції між платником податків та його контрагентами реальний товарний характер, можливість здійснення таких операцій з урахуванням оперативності проведення операцій та віддаленості контрагентів один від одного, подальше використання позивачем придбаної у зазначених контрагентів продукції, при цьому, суд має виходив з того, що наявність у покупця належно оформлених документів, які відповідно до закону необхідні для віднесення певних сум до податкового кредиту, зокрема виданих продавцями податкових накладних, не є безумовною підставою для відшкодування податку на додану вартість в подальшому, якщо податковий орган доведе, що відомості в таких документах не відповідають дійсності, наприклад, у випадку, коли не проводилися самі операції.

Судом було встановлено, що відповідачем вже було перевірено взаємовідносини Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Тітал" з ТОВ "Інмарко ЛТД", а саме: в акті перевірки від 26.02.2014 № 405/1-26-50-15-02-24571799 зазначено, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія Тітал" завищено від'ємне значення суми податку на додану вартість за жовтень 2013 року на суму 181094,67 грн. на підставі податкових накладних № 3, № 4 від 01.10.2013.

Однак, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 11.08.2014 по справі № 826/10956/14, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29.01.2015, було визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 13.03.2014 № 2, яке було винесене на підставі акта перевірки від 26.02.2014 № 405/1-26-50-15-02-24571799 та, яким було зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість за жовтень 2013 року на суму 181095 грн.

Проте, як вбачається з розрахунку податкових зобов'язань донарахованих позивачу на підставі висновків акта перевірки від 22.08.2014 № 390/1-22-01/24571799, було донараховано суму податку на додану вартість за жовтень 2013 року в розмірі 181095 грн. по взаємовідносинам з ТОВ "Інмарко ЛТД" та застосовані штрафні санкції в розмірі 50% суми нарахованого податкового зобов'язання.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 11.08.2014 по справі №826/10956/14, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29.01.2015, було встановлено реальність здійснення господарських операцій між ТОВ "Компанія Тітал" та ТОВ "Інмарко ЛТД".

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем було протиправно донараховано позивачу за жовтень 2013 року суму податку на додану вартість та податку на прибуток по взаємовідносинам з ТОВ "Інмарко ЛТД".

Відповідно до розрахунку податкових зобов'язань донарахованих позивачу на підставі висновків акта перевірки від 22.08.2014 № 390/1-22-01/24571799, позивачу по взаємовідносинах з ПП "Калка" за листопад 2012 року були донараховані податкові зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 156279 грн. та з податку на прибуток в розмірі 164093 грн.

Згідно із актом від 29.11.2013 № 404/1-22-01/24571799 взаємовідносини між ТОВ "Компанія Тітал" та ПП "Калка" за період діяльності з 01.10.2012 по 31.12.2012 вже досліджувалися, проте, позивачу не були здійсненні донарахування по взаємовідносинах з ПП "Калка", що підтверджується ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11.03.2015 № К/800/62693/14 (витрати по господарських взаємовідносинах з ПП "Калка" не враховувались) та пунктом 3 висновків акта від 29.11.2013 № 404/1-22-01/24571799 (відсутні донарахування за листопад 2012 року).

Відтак, твердження позивача про повторність донарахування грошових зобов'язань ТОВ "Компанія Тітал" за листопад 2012 року з податку на додану вартість в розмірі 156279 грн. та з податку на прибуток в розмірі 164093 грн. спростовуються ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11.03.2015 № К/800/62693/14 та пунктом 3 висновків акта від 29.11.2013 № 404/1-22-01/24571799.

В той же час, позивач не надав суду жодних доказів на підтвердження реальності господарських операцій між ТОВ "Компанія Тітал" та ПП "Калка", хоча договір № 121015Т від 15.10.12, податкові накладні № 23 від 16.10.2012, № 22 від 09.11.2012, № 396 від 30.11.2012, № 57 від 12.11.2012, № 397 від 30.11.2012, видаткові накладні № 844, № 845 від 30.11.2012, № 463 від 12.11.2012, № 344 від 09.11.2012, № 193 від 16.10.2012 не були вилучені у позивача.

Судом було встановлено, що відповідачем вже досліджувались господарські операції між ТОВ "Компанія Тітал" та ТОВ "ТД "Аларкон" за липень 2013 року, що підтверджується актом від 26.02.2014 № 405/1-26-50-15-02-24571799, в якому зазначено, що звіркою товариство документально підтвердило реальність здійснення господарських відносин з платниками податків у липні 2013 року.

В той же час, в акті перевірки від 22.08.2014 № 390/1-22-01/24571799 відповідач дійшов висновку, що реальність даних господарських відносин не підтверджена документально, а тому позивачеві було донараховано грошові зобов'язання за липень 2013 року з податку на додану вартість в розмірі 106760,00 грн., з податку на прибуток в розмірі 101422,00 грн. та за вересень 2013 року з податку на додану вартість в розмірі 36833,00 грн., з податку на прибуток в розмірі 34991,35 грн.

Отже, в даному випадку, позиція відповідача про фіктивність операцій між ТОВ "Компанія Тітал" та ТОВ "ТД "Аларкон" за липень 2013 року спростовується актом від 26.02.2014 № 405/1-26-50-15-02-24571799, а тому відповідачем було протиправно здійснено донарахування позивачеві податкових зобов'язань за даний період.

Проте, судом було встановлено, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження реальності господарських операцій з ТОВ "ТД "Аларкон" за вересень 2013 року, хоча договори № 18 від 21.06.2013, № 25 від 29.08.2013, податкова накладна № 2 від 03.09.2013 та видаткові накладні № 432, № 433 від 23.09.2013, № 1096 від 17.10.2013 не були вилучені у позивача.

Позивачем не надано суду доказів на підтвердження реальності господарських операцій з ТОВ "Тексоіл", хоча договір № 41 від 27.08.2013, податкові накладні № 559, №560, № 561, № 562, № 563, № 564, № 565, № 566, № 567, № 568, № 569, № 570, № 571, №572, № 573, № 574, № 575, № 576 від 12.09.2013 та видаткові накладні № 559, № 560, №561, № 562, № 563, № 564, № 565, № 566, № 567, № 568, № 569, № 570, № 571, № 572, №573, № 574, № 575, № 576 від 12.09.2013 не були вилучені, відповідно до протоколу обшуку від 29.04.2014 та ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 06.05.2014 по справі 752/6025/14-к провадження № 1-кс/752/1273/14.

Також, позивачем не надано суду доказів на підтвердження реальності господарських операцій з ТОВ "Кренфорд ЛТД", хоча договір зі специфікацією № 04-1807 від 18.07.2013, податкові накладні № 540, № 541, № 542 від 29.07.2013 та видаткові накладні № 410 від 20.09.2013 не були вилучені у ТОВ "Компанія Тітал".

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з протоколу обшуку від 29.04.2014 та ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 06.05.2014 по справі №752/6025/14-к провадження № 1-кс/752/1273/14 у ТОВ "Компанія Тітал" було здійснено обшук та вилучено ряд первинних документів.

Крім того, позивач, посилаючись на вилучення доказів, не надав суду жодних доказів, а саме: договорів, податкових накладних, видаткових накладних, актів виконаних робіт (наданих послуг), товарно-транспортних накладних, карток рахунку 631 за період діяльності з 01.05.2011 по 30.06.2014, банківських виписок для підтвердження реальності господарських операцій з ПП "Калка", ТОВ "ТД "Аларкон", ТОВ "Кренфорд ЛТД", ТОВ "Тексоіл".

Проте, судом було встановлено, що у ТОВ "Компанія Тітал" була вилучена не вся первина документація, а лише її частина, про що було зазначено судом у переліку документів, які були використані відповідачем під час проведення перевірки.

Крім того, позивач мав можливість сформувати та надати суду картки рахунку 631 за період діяльності з 01.05.2011 по 30.06.2014, як і мав можливість надати суду банківські виписки по рахункам для підтвердження оплати ТОВ "Компанія Тітал" товарів (робіт, послуг), отриманих від ПП "Калка", ТОВ "ТД "Аларкон", ТОВ "Кренфорд ЛТД", ТОВ "Тексоіл" за період діяльності з 01.05.2011 по 30.06.2014.

Частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно із частиною першою статті 79 Кодексу адміністративного судочинства України, письмовими доказами є документи (у тому числі електронні документи), акти, листи, телеграми, будь-які інші письмові записи, що містять в собі відомості про обставини, які мають значення для справи.

Проте, як підтверджується матеріалами справи, ТОВ "Компанія Тітал" не надало суду жодних доказів для підтвердження реальності господарських операцій з ПП "Калка", ТОВ "ТД "Аларкон", ТОВ "Кренфорд ЛТД", ТОВ "Тексоіл", як і не надало доказів, що позивачем вживалися заходи для відновлення вилучених документів шляхом звернення до контрагентів з проханням надати копії договорів та первинних документів на підтвердження їх виконання.

Крім того, суд звертає увагу, що ТОВ "Компанія Тітал" мало право виготовити копії з вилучених оригіналів первинних документів.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведена реальність операцій, оскільки ТОВ "Компанія Тітал" не надало до судового розгляду жодних документів на підтвердження факту надання робіт (послуг, товарів) ТОВ "Компанія Тітал" від ПП "Калка" в листопаді 2012 року, ТОВ "ТД "Аларкон" у вересні 2013 року, ТОВ "Кренфорд ЛТД" в липні 2013 року, ТОВ "Тексоіл" у вересні 2013 року.

У зв'язку з чим, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

З огляду на викладене, керуючись вимогами статей 69-71, 94, 160-165, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Тітал" задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 12.09.2014 № в частині грошового зобов'язання в розмірі 325022,50 грн., у тому числі за основним платежем - 287855,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 37167,50 грн.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 12.09.2014 № в частині грошового зобов'язання в розмірі 410193,43 грн., у тому числі за основним платежем - 273462,30 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 136731,13 грн.

4. В решті позовних вимог відмовити.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.П. Огурцов