Справа № 813/1092/13-а
Суддя: Кедик Марія Василівна
Дата ухвалення: 2015-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 квітня 2015 року № 813/1092/13-а

Львівський окружний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючої судді Кедик М.В.,

судді Братичак У.В.,

судді Брильовського Р.М.,

за участю секретаря судового засідання Харіва М.Ю.,

представника позивача Астахова А.А.,

представника відповідача-1 Роліної Г.Г.,

представника відповідача-2 Смілки В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства оборони України про визнання протиправним рішення, визнання права на отримання одноразової грошової допомоги та стягнення коштів, -

встановив:
ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства оборони України, в якому з урахуванням заяви про зміну предмета позову та уточнення позовних вимог, просить суд:

- визнати протиправним рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 про відмову у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, у зв`язку з настанням II групи інвалідності;

- визнати за позивачем право на отримання одноразової грошової допомоги, у зв`язку з настанням II групи інвалідності, що пов`язана з виконанням обов`язків військової служби;

- стягнути з Міністерства оборони України одноразову грошову допомогу у зв`язку з настанням інвалідності II групи, що пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, у сумі 119760,12 грн (з розрахунку місячного грошового забезпечення у розмірі 2217,78 грн х 54).

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідачем неправомірно відмовлено йому у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, оскільки відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 499, якою затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, він має право на її отримання, як інвалід ІІ групи внаслідок виконання обов`язків військової служби у розмірі 54-місячного грошового забезпечення.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з мотивів, викладених в позовній заяві. Просив позов задовольнити.

Представник ІНФОРМАЦІЯ_1 подав до суду письмові заперечення, в яких зазначає, що позивач не має права на одержання одноразової грошової допомоги, виплата якої передбачена Постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 499, оскільки вказаний нормативно-правовий акт поширює свою дію на військовослужбовців, звільнених з військової служби, інвалідність яких встановлена після 01.01.2007 року. Вказує, що первинно інвалідність ІІІ групи, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби встановлена позивачу до 01.01.2007 року, а інвалідність ІІ групи відповідно до довідки до акту огляду МСЕК серії 10 ААА № 484606 від 06.04.2011 року встановлена позивачу за повторним оглядом. Зазначає, що позивач 28.09.2004 року вже скористався правом на виплату компенсаційної суми за втрату працездатності в розмірі 4250 грн на підставі встановлених МСЕК 50 % втрати працездатності внаслідок ІІІ групи інвалідності.

У судовому засіданні представник ІНФОРМАЦІЯ_1 проти позову заперечила, надала пояснення аналогічні викладеним у письмових запереченнях та просила у задоволенні позову відмовити повністю.

Представник Міністерства оборони України подав до суду письмові заперечення, в яких зазначає, що відповідні документи (висновок з додатками) про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги як інваліду ІІ групи, інвалідність якого пов`язана з виконанням обов`язків військової служби до головного розпорядника коштів Міністерства оборони України не надходили. Також зазначає, що згідно наказу ІНФОРМАЦІЯ_1 від 16.04.2004 року № 78 полковника ОСОБА_1 звільнено наказом Міністра оборони України від 27.03.2004 року № 175 з військової служби у запас за п.67 пп. «б» (за станом здоров`я) та з 17.04.2004 року виключено зі списків частини. Отже день фактичного звільнення з якого повинна обчислюватись одноразова грошова допомога у зв`язку з настанням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання є 17.04.2004 року, а не січень 2004 року як вказує позивач. Одночасно, звертає увагу на те, що позивачу була здійснена виплата у розмірі 4250 грн. Відповідно до п. 4 абз. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 499 у разі встановлення більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата здійснюється з урахуванням раніше виплаченої суми.

У судовому засіданні представник Міністерства оборони України проти позову заперечив, надав пояснення аналогічні викладеним у письмових запереченнях та просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини.

Суд встановив, що позивач проходив військову службу у Збройних Силах України на посаді Стрийського військового комісара Львівської області та наказом Міністра оборони України від 27.03.2004 року № 175 звільнений з військової служби у запас згідно з пп. «б» п. 67 (за станом здоров`я) з правом носіння військової форми одягу, з 17.04.2004 року виключений зі списків частини.

У червні 2004 року позивачу на строк до 01.05.2005 року встановлено III групу інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, у зв`язку з чим 28.09.2004 року НАСК "Оранта" виплатила йому страхову суму в розмірі 4250 грн за 50% втрати працездатності.

Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК серії 10ААА № 484606 від 06.04.2011 року позивачу встановлено безстроково II групу інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби.

З 08.04.2011 року позивач перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення та має статус інваліда війни.

Позивач 11.05.2011 року звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги, у зв`язку з отриманням ІІ групи інвалідності, пов`язаної з проходженням військової служби, додавши всі необхідні документи.

Листом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 17.05.2011 року № хв-56227 у призначенні та виплаті такої грошової допомоги позивачу відмовлено з тих підстав, що дія нової редакції ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", якою передбачається виплата одноразової грошової допомоги, поширюється на військовослужбовців, звільнених після 01.01.2007 року; норми Постанови Кабінету Міністрів України № 499 від 28.05.2008 року поширюються лише на військовослужбовців звільнених з військової служби після 01.01.2007 року; зважаючи на те, що позивач звільнений з військової служби 16.04.2004 року, він не підпадає під дію вказаної постанови та не має права на отримання одноразової грошової допомоги.

Позивач вважає зазначену відмову протиправною у зв`язку з чим звернувся до суду за захистом.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України № 2232-ХІІІ "Про військовий обов`язок і військову службу".

Відповідно до ст. 41 Закону України № 2232-ХІІІ «Про військовий обов`язок і військову службу», в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України № 2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Законом України від 20.12.1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців, зокрема Розділом ІІ цього Закону встановлені права військовослужбовців щодо грошового забезпечення.

Так, згідно з ч. 2 ст. 16 Закону України № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 499 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб (далі Порядок № 499).

Відповідно до п. 2 Порядку № 499, призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 1 січня 2007 року, здійснюється згідно з Порядком, затвердженим цією постановою.

Згідно з підпунктом 2 п. 2 Порядку одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі настання інвалідності в період проходження військової служби та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби чи після закінчення зазначеного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження.

Виходячи з буквального тлумачення ст.16 Закону № 2011-ХІІ колегія суддів дійшла висновку, що право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 18 листопада 2014 року справа № 21-446а14.

Матеріали справи свідчать, що позивач був звільнений з військової служби у запас за станом здоров`я 27.03.2004 року, а ІІ група інвалідності, в результаті захворювань пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, була встановлена позивачу рішенням МСЕК 06.04.2011 року. Із заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги позивач звернувся 11.05.2011 року.

Таким чином, після встановлення позивачу II групи інвалідності і на момент його звернення з відповідною заявою до військового комісаріату Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" була передбачена виплата одноразової грошової допомоги в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 499.

Твердження представника відповідача-1 про те, що позивач вже скористався правом на отримання коштів у зв`язку із частковою втратою працездатності, враховуючи, що у 2004 році він отримав страхове відшкодування по ІІІ групі інвалідності, тоді як у 2011 році звернувся за отриманням одноразової грошової допомоги по ІІ групі інвалідності, суд вважає помилковим, оскільки абзацом 6 підпункту 4 пункту 2 Порядку № 499 передбачено, що в разі встановлення більшого відсотка втрати працездатності, або в разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

З огляду на викладене, відмова ІНФОРМАЦІЯ_1 у виплаті одноразової грошової винагороди ОСОБА_1 є протиправною, відтак, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з Міністерства оборони України одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням II групи інвалідності, що пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, у сумі 119760,12 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до пунктів 3 та 7 Порядку № 499 особи, яким виплачується одноразова грошова допомога у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) чи в разі настання інвалідності, подають за місцем проходження служби (зборів) або до військомату (далі - уповноважений орган) відповідні документи.

Керівник уповноваженого органу подає в 15-денний строк з дня реєстрації документів головному розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 3 і 4 цього Порядку.

Головний розпорядник коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів на їх підставі рішення про призначення одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або в разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Отже, згідно положень вищенаведеного нормативно-правового акту, рішення про виплату одноразової грошової допомоги в зв`язку з інвалідністю військовослужбовців, приймає головний розпорядник коштів, у даному випадку Міністерство оборони України, після отримання відповідного висновку із визначеним переліком документів, необхідних для призначення виплати.

Як встановлено в ході судового розгляду, позивачу відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги ще на етапі звернення до Львівського обласного військового комісаріату, як до уповноваженого органу, який подає головному розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги, для прийняття рішення про призначення виплати.

Відтак, відповідний висновок із документами, необхідними для прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги в зв`язку з інвалідністю, до головного розпорядника коштів - Міністерства оборони України не надходили і рішення про виплату чи відмову у виплаті Міністерством оборони України не приймалось.

Тому позовні вимоги в частині стягнення з Міністерства оборони України одноразової грошової допомоги є передчасними та задоволенню не підлягають.

У свою чергу, частиною 2 ст. 11 КАС України надано право суду вийти за межі позовних вимог у разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. На думку суду, вихід за межі позовних вимог повинен безумовно узгоджуватися й бути спрямованим на захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, що є завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, та відповідно, на ефективне відновлення порушених прав таких осіб і усунення їх порушень.

Так, суд вважає, що для ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача та для реалізації завдань адміністративного судочинства, слід вийти за межі позовних вимог і прийняти рішення, яким зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 11.05.2011 року вх. № 2982 та подати висновок до Міністерства оборони України щодо можливості виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги як інваліду II групи внаслідок травми пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У силу вимог ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства України, колегія суддів дійшла до висновку часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 69-71, 158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
постановив:
Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_1 у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, у зв`язку з настанням II групи інвалідності, викладену у листі від 17.05.2011 року № ав-56227.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 11.05.2011 року вх. № 2982 та подати висновок до Міністерства оборони України щодо можливості виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги як інваліду II групи внаслідок травми пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби.

У задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Постанова суду першої інстанції може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Згідно ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього ж Кодексу апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб`єкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили у порядку та строки згідно ст. 254 КАС України.

Головуючий суддя Кедик М.В.

Суддя Братичак У.В.

Суддя Брильовський Р.М.