Справа № 826/7066/15
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2015-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 травня 2015 року № 826/7066/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Гарника К.Ю., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Державної служби з лікарських засобів у м.Києві
про скасування наказу № 13-к

ВСТАНОВИВ:

20 квітня 2015 року (відповідно до відмітки служби діловодства суду) ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної Служби з лікарських засобів у місті Києві (далі по тексту - відповідач) в якому просить скасувати наказ Державної служби з лікарських засобів у місті Києві від 20 березня 2015 року № 13-к про позбавлення ОСОБА_1 премії та надбавки за високі досягнення у праці за лютий 2015 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 квітня 2015 року відкрито провадження в адміністративний справі № 826/7066/15 закінчено підготовче провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні на 06 травня 2015 року.

У судовому засіданні 06 травня 2015 року представник позивача підтримав адміністративний позов, просив суд задовольнити його. Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти адміністративного позову.

Керуючись приписами частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, надавши можливість присутнім учасникам судового розгляду у повній мірі реалізувати свої процесуальні права, та враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд продовжив розгляд справи в порядку письмового провадження.

Після розгляду адміністративного позову та доданих до нього матеріалів, всебічного і повного встановлення всіх фактичних обставин, на яких ґрунтується позов, об'єктивної оцінки доказів, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Матеріали справи свідчать, що з 15 вересня 2010 року позивач працює на посаді завідувача сектору організації державного контролю за якістю лікарських засобів, що ввозяться в Україну. Згідно Закону України «Про державну службу» є державним службовцем».

Наказом Державної служби з лікарських засобів у місті Києві № 105-в від 25 грудня 2014 року, як одинокій матері та на підставі зави позивача від 22 грудня 2014 року, ОСОБА_1 надано додаткову оплачувану відпустку тривалістю 10 календарних днів, без урахування святкових і неробочих днів з 05 січня 2015 року по 15 січня 2015 року включно.

16 січня 2015 року позивач вийшла із відпустки та приступила до виконання службових обов'язків.

Наказом Державної служби з лікарських засобів у місті Києві від 20 березня 2015 року № 13-к «Про позбавлення премії та надбавки за високі досягнення у праці ОСОБА_1 за лютий 2015 року» на підставі п. 2 пп. 1 «в» Постанови Кабінету Міністрів України від 09 березня 2006 року № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів», параграфу 4 Положення про преміювання працівників Державної служби з лікарських засобів у м. Києві (далі-Служба) за результатами діяльності та досягнення в праці, рішення Протоколу Загальних зборів трудового колективу Служби від 06 березня 2015 року, у зв'язку з порушенням трудової дисципліни завідувачем сектору організації державного контролю за якістю лікарських засобів, що ввозяться в Україну - ОСОБА_1 та застосуванням до неї заходу громадського стягнення у вигляді товариського зауваження позбавлено ОСОБА_1, завідувача сектору організації державного контролю за якістю лікарських засобів, що ввозяться в Україну, премії та надбавки за високі досягнення у праці за лютий 2015 року.

Вищезазначений наказ обґрунтований тим, що позивач без поважних причин була відсутня на роботі 31 січня 2015 року та 14 лютого 2015 року, які відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 1084-р від 12 листопада 2014 року «Про перенесення робочих днів у 2015 році» та наказу Державної служби України з лікарських засобів у місті Києві № 224-к від 18 листопада 2014 року, були робочими днями у зв'язку з перенесенням четверга 8 січня - на суботу 31 січня та п'ятниці 9 січня - на суботу 14 лютого.

Про відсутність позивача на робочому місці складені відповідні акти від 31 січня 2015 року та 14 лютого 2015 року.

За результатом розгляд питання про відсутність без поважних причин позивача на роботі 31 січня 2015 року та 14 лютого 2015 року на засіданнях Ради трудового колективу Державної служби України з лікарських засобів у місті Києві 26 лютого 2015 року та 06 березня 2015 року, прийнято рішення про застосування до члену трудового колективу Служби ОСОБА_1 за порушення трудової дисципліни, а саме прогул 31 січня 2015 року та 14 лютого 2015 року, захід громадського стягнення у вигляді товариського зауваження та зняття з ОСОБА_1 надбавки за високі досягнення у праці та премію за той період, в якому було виявлено порушення.

Позивач свою відсутність на робочому місці не спростовує, проте із наказом Державної служби з лікарських засобів у місті Києві від 20 березня 2015 року № 13-к «Про позбавлення премії та надбавки за високі досягнення у праці ОСОБА_1 за лютий 2015 року» не погоджується, оскільки 08 січня та 09 січня 2015 року вона перебувала у додатковій оплачуваній відпустці тривалістю 10 календарних днів, без урахування святкових і неробочих днів, а тому відпрацьовувати не повинна була.

Оцінивши за правилами ст. 86 КАС України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються Кодексом законів про працю України, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09 березня 2006 року № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» (далі по тексту - Постанова № 268) затверджено посадових окладів керівних працівників, спеціалістів і службовців Адміністрації Президента України, Секретаріату Кабінету Міністрів України, Апарату Верховної Ради України, апарату Національного центру з питань євроатлантичної інтеграції України, Рахункової палати України, апарату Ради національної безпеки і оборони України, апарату Вищої ради юстиції, секретаріату Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Державної судової адміністрації, Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, апарату Національної ради з питань телебачення і радіомовлення, центральних органів виконавчої влади, державних колегіальних органів, їх територіальних органів, місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, Рахункової палати Автономної Республіки Крим, виборчої комісії Автономної Республіки Крим, міністерств і республіканських комітетів Автономної Республіки Крим, органів прокуратури, судів та інших органів державної влади, згідно з додатками 1 - 47, 55, а також розміри надбавок за ранг державного службовця, дипломатичний ранг, спеціальне звання та окладів осіб рядового і начальницького складу податкової міліції за спеціальні звання та класний чин згідно з додатками 56 - 59.

Відповідно до частини 2 Постанови № 268 надано право керівникам органів, зазначених у пункті 1 цієї постанови, у межах затвердженого фонду оплати праці: установлювати: керівникам підрозділів, спеціалістам і службовцям посадові оклади відповідно до затверджених цією постановою схем посадових окладів; заступникам керівників, заступникам керівників структурних підрозділів, посади яких не передбачені цією постановою, посадові оклади на 3 - 7 відсотків нижче передбаченого схемою посадового окладу відповідного керівника; надбавку за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи.

За загальновизначеним поняттям у трудовому законодавстві, надбавка за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи є видом преміювання, яке в свою чергу залежить від результатів діяльності органу в цілому та особистого вкладу конкретного працівника в загальні результати та проводиться за рахунок асигнувань, передбачених кошторисом на оплату праці.

Постановою № 268 встановлено, що у разі несвоєчасного виконання завдань, погіршення якості роботи і порушення трудової дисципліни зазначена надбавка скасовується або розмір її зменшується.

Відповідно до Положення про преміювання працівників Державної служби з лікарських засобів у місті Києві за результатами діяльності та досягнення в праці, обов'язковою умовою виплати премії працівникам є: добросовісне ставлення до виконання своїх функціональних обов'язків; дотримання в робочі вимог чинного трудового законодавства, правил внутрішнього трудового розпорядку, інших нормативно-правових актів, що регламентують різні сторони їх трудової діяльності; відсутність порушень трудової дисципліни, техніки безпеки і охорони праці; якісне та своєчасне виконання завдань, розпоряджень Служби.

Відповідно до пункту 4 Положення про преміювання працівників Державної служби з лікарських засобів у місті Києві при неякісному виконанні функціональних обов'язків, невиконання доручень керівництва, незабезпечення порядку оформлення та збереження матеріальних цінностей, порушенні правил внутрішнього розпорядку та трудової дисципліни, відсутності результативності у виконанні поставлених завдань, низькому рівні виконавчої дисципліни преміювання працівників не здійснюється.

Таким чином, керівники підрозділів наділені повноваженнями щодо нарахування та/або позбавлення правника преміювання, в тому числі надбавки за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи.

З огляду на викладене, враховуючи винесення питання порушення трудової дисципліни завідувачем сектору організації державного контролю за якістю лікарських засобів, що ввозяться в Україну - ОСОБА_1, а саме відсутність 31 січня 2015 року та 14 лютого 2015 року на роботі без поважних причин, на розгляд загальних зборів трудового колективу Державної служби з лікарських засобів у місті Києві та прийняття спірного наказу із урахування рішення загальних зборів трудового колективу Державної служби з лікарських засобів у місті Києві (протоколи від 26 лютого 2015 року та від 06 березня 2015 року) та отриманих від порушника пояснень, наказ Державної служби з лікарських засобів у місті Києві від 20 березня 2015 року № 13-к «Про позбавлення премії та надбавки за високі досягнення у праці ОСОБА_1 за лютий 2015 року» прийнятий в межах наданих повноважень та у відповідності до норм трудового законодавства.

Обґрунтовуючи підстави звернення до суду, позивач зазначає, що нею не було порушено трудову дисципліну, оскільки 08 січня та 09 січня 2015 року вона перебувала у додатковій оплачуваній відпустці тривалістю 10 календарних днів, без урахування святкових і неробочих днів, а тому відпрацьовувати не повинна була.

Суд не погоджується із такими доводами позивача з огляду на наступне.

З практики застосування термінів, слів та словосполучень у юриспруденції, прогул - відсутність на роботі без поважних причин понад три години протягом робочого дня.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позбавлення ОСОБА_1 премії та надбавки за високі досягнення у праці за лютий 2015 року стало можливим через відсутність на роботі без поважних причин 31 січня 2015 року та 14 лютого 2015 року.

При цьому, позивач свою відсутність на робочому місці 31 січня 2015 року та 14 лютого не спростовує, про що останньою було заявлено у судому засіданні.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 1084-р від 12 листопада 2014 року «Про перенесення робочих днів у 2015 році» та наказу Державної служби України з лікарських засобів № 224-к від 18 листопада 2014 року, з метою створення сприятливих умов для святкування 1 січня - Нового року та 7 - січня Різдва Христового, а також раціонального використання робочого часу, наказом Державної служби з лікарських засобів у місті Києві № 111-к від 15 грудня 2014 року були перенесені робочі дні з: п'ятниці 2 січня - на суботу 17 січня; четверга 8 січня - на суботу 31 січня; п'ятниці 9 січня - на суботу 14 лютого.

Відтак, для працівників Державної служби України з лікарських засобів у місті Києві, перенесені робочі дні з: п'ятниці 2 січня - на суботу 17 січня; четверга 8 січня - на суботу 31 січня; п'ятниці 9 січня - на суботу 14 лютого 2015 року.

Відповідно до зазначеного, всі дії щодо надання відпусток, виходу на роботу мають здійснюватись по зміненому у зв'язку з перенесенням робочих днів графіку роботи підприємства.

Наведене свідчить, що неявка на роботу у перенесені дні працівників без поважної причини є прогулом, а відтак порушенням трудової дисципліни.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про відпустки» жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину-інваліда, або яка усиновила дитину, матері інваліда з дитинства підгрупи А I групи, одинокій матері, батьку дитини або інваліда з дитинства підгрупи А I групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або інваліда з дитинства підгрупи А I групи, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73 Кодексу законів про працю України).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про відпустки» та статті 73 Кодексу законів про працю України, позивачу, як одинокій матері надано додаткову оплачувану відпустку тривалістю 10 календарних днів, без урахування святкових і неробочих днів з 05 січня 2015 року по 15 січня 2015 року включно.

Посилання позивач на не ознайомлення із зміненим графіком роботи (перенесення святкових днів) спростовуються матеріалами справи та поясненнями сторін, оскільки, як зазначає відповідач та не спростовує позивач, ОСОБА_1 працювала 17 січня 2015 року за зміненим графіком роботи, що підтверджує її обізнаність про необхідність відпрацювання святкових днів.

Статтею 73 Кодексу законів про працю України встановлено такі святкові дні: 1 січня - Новий рік; 7 січня - Різдво Христове; 8 березня - Міжнародний жіночий день; 1 і 2 травня - День міжнародної солідарності трудящих; 9 травня - День Перемоги; 28 червня - День Конституції України; 24 серпня - День незалежності України; 14 жовтня - День захисника України.

Робота також не провадиться в дні релігійних свят: 7 січня - Різдво Христове; один день (неділя) - Пасха (Великдень); один день (неділя) - Трійця.

Відповідно, вищевказаного переліку не входять ні 31 січня 2015 року та 14 лютого 2015 року, ні 08 січня 2015 року та 09 січня 2015 року.

Слід звернути увагу, що на працівника покладено обов'язок дотримання трудової дисципліни, що виключає відсутність працівника на робочому місці без поважних причин. В даному випадку, перебування позивача у відпустці 08 - 09 січня 2015 року не звільняє останню від відпрацювання перенесених днів, оскільки таке розпорядок роботи на січень 2015 року визначений наказом Державної служби з лікарських засобів у місті Києві № 111-к від 15 грудня 2014 року.

Таким чином, як на підприємстві, уставної, організації наказом роботодавця відповідний день був встановлений вихідний (в даному випадку 2, 8, 9 січня 2015 року), а 17, 31 січня 2015 року та 14 лютого 2015 року - робочими, то працівники, які перебували у установлений наказом відхідний день у відпусках, мають працювати відповідно до встановленого графіка робочого часу.

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 15 травня 2012 року № 155/13/133-12 «Про перенесення робочих днів на вихідні» зазначено, якщо працівник був відсутній на роботі у встановлений робочий день без поважної причини, то це може кваліфікуватися як прогул. Відсутність працівника на роботі у робочі дні з поважної причини має підтверджуватись відповідними документом (листок непрацездатності, наказ про надання відпустки і т.п.

Як свідчить копія Доповідної головного спеціаліста з управління персоналом Служби від 20 лютого 2015 року надати підтверджуючі документи поважності відсутності на роботі 31 січня 2015 року та 14 лютого 2015 року, а також письмові пояснення щодо неявки на роботу ці дні ОСОБА_1 відмовилась.

Таким чином, враховуючи відсутність доказів поважності причин відсутності позивача на роботі 31 січня 2015 року та 14 лютого 2015 року, застосування до останньої стягнення у вигляді позбавлення премії та надбавки за високі досягнення у праці за лютий 2015 року є обґрунтованим.

Слід зауважити, що позбавлення ОСОБА_1 премії та надбавки за високі досягнення у праці за лютий 2015 року наказом Служби № 13-к від 20 березня 2015 року є лише наслідком порушення ОСОБА_1 трудової дисципліни, а не застосуванням до неї додаткового стягнення до товариського зауваження, яке було накладене на неї трудовим колективом Державної служби з лікарських засобів у місті Києві.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем доведена правомірність та обґрунтованість прийняття спірного рішення з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в строки та порядку, встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.Ю. Гарник