Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2015-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2015 року м. Київ К/9991/77908/11

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Голубєвої Г.К.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у порядку письмового провадження

касаційні скарги Пологівської міжрайонної державної податкової інспекції Запорізької області та Фермерського господарства «Годлевський Віктор Сергійович»

на постанову Господарського суду Запорізької області від 24.03.2009

та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14.04.2011

у справу № 3/582/08-АП

за позовом Фермерського господарства «Годлевський Віктор Сергійович»

до Пологівської міжрайонної державної податкової інспекції Запорізької області

про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Господарського суду Запорізької області від 24.03.2009 позов задоволено частково. Визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення Пологівської МДПІ Запорізької області від 26.06.2008 № /0. Визнано незаконними дії Пологівської МДПІ Запорізької області щодо нарахування пені з податку з доходів фізичних осіб в сумі 3076,97 грн. та зобов'язано податковий орган зменшити нараховану пеню з вказаного податку в картці особового рахунку Фермерського господарства «Годлевський Віктор Сергійович» в сумі 3076,97 грн. У задоволенні решти позову відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14.04.2011 скасовано судове рішення суду першої інстанції, позов задоволено частково. Визнано незаконними дії Пологівської МДПІ Запорізької області щодо нарахування пені з податку з доходів фізичних осіб в сумі 3076,97 грн. та зобов'язано податковий орган зменшити нараховану пеню з вказаного податку в картці особового рахунку Фермерського господарства «Годлевський Віктор Сергійович» в сумі 3076,97 грн. У задоволенні решти позову відмовлено.

Пологівська МДПІ Запорізької області подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій на направити справу на новий розгляд. Обґрунтування касаційної скарги зводяться до того, що судом апеляційної інстанції неповно з'ясовано обставини справи в частині вирішення спору про визнання незаконними дій податкового органу щодо нарахування пені з податку з доходів фізичних осіб в сумі 3076,97 грн.

Фермерське господарство «Годлевський Віктор Сергійович» подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову Господарського суду Запорізької області від 24.03.2009. Вказує на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, посилаючись на недоведеність податковим органом факту нецільового використання коштів, які повинні акумулюватися на спеціальному рахунку у відповідності до п. 11.29 ст. 11 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97 ВР та п. 5 Порядку акумуляції та використання коштів, які нараховуються сільськогосподарськими товаровиробниками - платниками податку на додану вартість щодо операцій з продажу товарів (робіт, послуг) власного виробництва, включаючи продукцію (крім підакцизних товарів), виготовлену на давальницьких умовах із власної сільськогосподарської сировини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.02.1999 № 271. Крім того, вказує на те, що у зв'язку з відсутністю визначених строків перерахування до державного бюджету коштів на окремому рахунку сільськогосподарських товаровиробників за умови їх нецільового використання, зобов'язання перерахувати такі кошти не є податковим зобов'язанням у розумінні п. 1.2 ст. 1 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 № 2181-III.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, дослідивши доводи касаційних скарг, матеріали справи, судові рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Пологівською МДПІ Запорізької області здійснено планову виїзну документальну перевірку з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період: з 01.01.2005 по 31.12.2007, за результатами якої складено акт від 17.06.2008 № 201/2301/19277402.

З акту перевірки від 17.06.2008 № 201/2301/19277402 вбачається, що підставою для визначення позивачеві за оспорюваним податковим повідомленням-рішенням від 26.06.2008 № /0 податкового зобов'язання в сумі 52563 грн., слугували висновки перевірки про порушення позивачем вимог п.п. 7.3.1 п. 7.3, п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7, п. 11.29 ст. 11 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР, що призвело до неперерахування до бюджету податку на додану вартість в сумі 52563 грн.

Актом перевірки від 17.06.2008 № 201/2301/19277402 також встановлено порушення позивачем п.п. 8.1.2 п. 8.1 ст. 8 Закону № 168/97-ВР, що полягало в несплаті до бюджету пені з податку з доходів фізичних осіб в сумі 11856,23 грн., нарахованої на суму безнадійного податкового боргу з прибуткового податку в сумі 46201,46 грн., який виник у зв'язку з несплатою орендної плати за землю за 2003 рік та який був списаний податковим органом на підставі рішення Господарського суду Запорізької області від 18.08.2005 № 23/258-3/256.

Позивач оскаржує неправомірність дій Пологівської МДПІ Запорізької області щодо нарахування пені з податку з доходів фізичних осіб в сумі 3076,97 грн. за період з січня по липень 2005 року.

Задовольняючи позов в частині вимог про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення Пологівської МДПІ Запорізької області від 26.06.2008 № /0, суд першої інстанції виходив з того, що списання на користь державного бюджету акумульованих коштів, які використовувались не за цільовим призначенням, не може бути здійснене в порядку визначення податкового зобов'язання за податковим повідомленням-рішенням.

Задовольняючи позов в частині вимог про визнання незаконними дій відповідача щодо нарахування пені з податку з доходів фізичних осіб у сумі 3076,97 грн. та зобов'язання зменшити нараховану пеню з вказаного податку в картці особового рахунку позивача в сумі 3076,97 грн., суд першої інстанції виходив з того, що зі змісту положень п.п 18.2.1 п. 18.2 ст. 18 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» вбачається, що списанню підлягає не лише безнадійний борг, а й пеня та штрафні санкції, нараховані на такий борг.

Скасовуючи судове рішення суду першої інстанції в частині вимог про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення від 26.06.2008 № /0 та ухвалюючи судове рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині, суд апеляційної інстанції виходив з доведеності податковим органом обставин щодо вчинення позивачем зафіксованих в акті порушень.

Задовольняючи позов в частині вимог про визнання незаконними дій відповідача щодо нарахування пені з податку з доходів фізичних осіб у сумі 3076,97 грн. та зобов'язання зменшити нараховану пеню з вказаного податку в картці особового рахунку позивача в сумі 3076,97 грн., суд апеляційної інстанції виходив з того, що актом перевірки від 29.12.2008 № 605/1701/ порушень позивачем п.п. 8.1.2 п. 8.1 ст. 8 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» не встановлено.

При перевірці правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, правової оцінки встановлених судами обставин суд касаційної інстанції виходить з такого.

Пунктом 11.29 статті 11 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР зупинено дію пункту 7.7 статті 7 цього Закону до 01.01.2009 в частині сплати до бюджету ПДВ щодо операцій з поставки товарів (робіт, послуг) власного виробництва, включаючи продукцію (крім підакцизних товарів), виготовлену на давальницьких умовах із власної сільськогосподарської сировини, за винятком операцій з поставки переробним підприємствам молока та м'яса живою вагою, що здійснюються сільськогосподарськими товаровиробниками незалежно від організаційно-правової форми та форми власності, в яких сума, одержана від поставки сільськогосподарської продукції власного виробництва та продуктів її переробки за попередній звітний (податковий) рік, становить не менше 50 відсотків загальної суми валового доходу підприємства.

Для новостворених сільськогосподарських товаровиробників різних форм власності питома вага сільськогосподарської продукції в загальній сумі валового доходу підприємства в поточному році визначається за даними звітного періоду.

Зазначені кошти залишаються в розпорядженні сільськогосподарських товаровиробників і використовуються ними на придбання матеріально-технічних ресурсів виробничого призначення. У разі нецільового використання акумульованих коштів вони стягуються до Державного бюджету України в безспірному порядку.

Порядок акумуляції та використання зазначених коштів визначається Кабінетом Міністрів України. (Порядок акумуляції та використання коштів, які нараховуються сільськогосподарськими товаровиробниками - платниками податку на додану вартість щодо операцій з продажу товарів (робіт, послуг) власного виробництва, включаючи продукцію (крім підакцизних товарів), виготовлену на давальницьких умовах із власної сільськогосподарської сировини, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 26.02.1999 № 271 (далі - Порядок).

У пункті 2 Порядку зазначено, що його дія поширюється на сільськогосподарських товаровиробників незалежно від організаційно-правової форми та форми власності, котрі зареєстровані як платники ПДВ і одержали від продажу сільськогосподарської продукції власного виробництва та продуктів її переробки за попередній звітний (податковий) рік суму, що становить не менш як 50 відсотків загальної суми валового доходу підприємства.

За змістом зазначених вище норм спеціальний режим оподаткування, передбачений пунктом 11.29 статті 11 Закону України «Про податок на додану вартість», поширюється на позивача.

Згідно з пунктом 4 Порядку на підставі даних бухгалтерського та податкового обліку сільськогосподарський товаровиробник складає декларацію з податку на додану вартість з реалізованої продукції, товарів (робіт, послуг) власного виробництва, включаючи продукцію (крім підакцизних товарів), виготовлену на давальницьких умовах із власної сільськогосподарської сировини, крім операцій з продажу переробним підприємствам молока та м'яса живою вагою, і в терміни, передбачені законодавством для звітності, подають її до органів державної податкової служби. Одночасно з декларацією з податку на додану вартість за відповідний звітний період сільськогосподарські товаровиробники подають до органу державної податкової служби за місцем реєстрації довідку про цільове використання сум податку на додану вартість за попередній звітний період, форма та зміст якої визначається Державною податковою адміністрацією за погодженням із Міністерством аграрної політики.

Залишок податкових зобов'язань відповідно до декларації з податку на додану вартість з реалізованої продукції, товарів (робіт, послуг) власного виробництва, включаючи продукцію (крім підакцизних товарів), виготовлену на давальницьких умовах із власної сільськогосподарської сировини, тобто різниця між сумою податку на додану вартість, одержаною сільськогосподарськими товаровиробниками від покупців, та сумою податку на додану вартість, сплаченою ними постачальникам, перераховується сільськогосподарськими товаровиробниками з поточного рахунка на окремий рахунок у терміни, передбачені для перерахування суми податку на додану вартість до бюджету. Не перераховані на окремий рахунок зазначені кошти вважаються такими, що використовуються не за цільовим призначенням, і підлягають стягненню до державного бюджету у безспірному порядку.

Зазначений окремий рахунок сільськогосподарський товаровиробник повинен відкрити протягом одного звітного періоду.

Відповідно до п. 5 Порядку кошти, перераховані сільськогосподарськими товаровиробниками на окремий рахунок, використовуються ними для придбання матеріально-технічних ресурсів виробничого призначення. У разі нецільового використання кошти стягуються до державного бюджету в безспірному порядку.

У відповідності до п. 1.2 ст. 1 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 № 2181-III (далі - Закону № 2181-III) податкове зобов'язання - зобов'язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або іншими законами України.

Згідно з п. 1.3 ст. 1 Закону № 2181-III податковий борг (недоїмка) - податкове зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого податкового зобов'язання.

Зі змісту положень ст. 4, п. 1.9 ст. 1 Закону № 2181-III вбачається, що податкове зобов'язання визначається платником самостійно у податковій декларації або у податковому повідомленні контролюючим органом у випадках неподання такої декларації або за результатами проведення перевірок у разі виявлення факту заниження/завищення суми податкових зобов'язань чи наявності арифметичних/методологічних помилок при заповненні податкової звітності.

Таким чином, податкове зобов'язання за основним платежем, визначене контролюючим органом у податковому повідомленні, є зобов'язанням платника внести до бюджету чи державного цільового фонду платіж, який фактично мав бути визначений в податковій звітності та сплачений у строки, встановлені законодавством.

Стягнення акумульованих коштів на окремому рахунку сільськогосподарських товаровиробників до державного бюджету у безспірному порядку згідно з п. 5 Порядку не відповідає вищезазначеним ознакам податкового зобов'язання, у зв'язку з чим використання коштів, що мають обліковуватися на спецрахунку, не за цільовим призначенням, не може мати наслідком визначення таких коштів до сплати як податкового зобов'язання шляхом прийняття такої форми акту ненормативного характеру як податкове повідомлення-рішення, а може бути визначено до сплати контролюючим органом рішенням.

Разом з тим, суд першої інстанцій дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав вважати, що у разі порушення сільськогосподарським товаровиробником вимог Закону № 168/97-ВР щодо спеціальних режимів оподаткування такий платник порушує вимоги п.п. 7.3.1 п. 7.3, п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону № 168/97-ВР, оскільки такі положення не регулюють питання застосування спеціальних режимів оподаткування.

Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції вважає, що судом апеляційної інстанції помилкового скасовано постанову суду першої інстанції в частині вирішення вимог про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення від 26.06.2008 № /0 та відмовлено в задоволенні позову в цій частині.

Щодо вимог позивача про визнання незаконними дій відповідача про нарахування пені з податку з доходів фізичних осіб та зобов'язання зменшити нараховану пеню з вказаного податку в картці особового рахунку суд касаційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до п.п. 16.1.1 п. 16.1 ст. 16 Закону № 2181-III після закінчення встановлених строків погашення узгодженого податкового зобов'язання на суму податкового боргу нараховується пеня.

Відповідно до п.п. 18.2.1 п. 18 ст. 18 Закону № 2181-III підлягає списанню безнадійний податковий борг, у тому числі пеня, нарахована на такий податковий борг, а також штрафні санкції.

Судом першої інстанції обставини достовірно встановлено, що частина пені з податку з доходів фізичних осіб, правомірність нарахування якої оскаржується позивачем, нарахована податковим органом після прийняття Господарським судом Запорізької області рішення про списання безнадійного податкового боргу в сумі 46201,46 грн. (18.08.2005), утім за період до 18.08.2005.

Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що пеня, нарахована на суму безнадійного податкового боргу в сумі 46201,46 грн., підлягає списанню за правилами п.п. 18.2.1 п. 18 ст. 18 Закону № 2181-III на підставі рішення Господарського суду Запорізької області від 18.08.2005, оскільки така пеня на момент прийняття вказаного рішення не була нарахована.

Таким чином, позовні вимоги позивача в частині визнання незаконними дій відповідача щодо нарахування пені з податку з доходів фізичних осіб за період до 18.08.2005 та зобов'язання зменшити нараховану пеню з вказаного податку в картці особового рахунку не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, постанова суду першої інстанції підлягає зміні, оскільки є помилковою тільки в частині задоволення позову щодо визнання незаконними дій відповідача щодо нарахування пені з податку з доходів фізичних осіб в сумі 3076,97 грн. та зобов'язання зменшити нараховану пеню з вказаного податку в картці особового рахунку в сумі 3076,97 грн.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 223, 225, 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Пологівської міжрайонної державної податкової інспекції Запорізької області задовольнити частково.

Касаційну скаргу Фермерського господарства «Годлевський Віктор Сергійович» задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14.04.2011 скасувати.

Постанову Господарського суду Запорізької області від 24.03.2009 змінити, виклавши резолютивну частину в такій редакції:

«Позов задовольнити частково.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Пологівської міжрайонної державної податкової інспекції Запорізької області від 26.06.2008 № /0 про визначення податкового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 52563 грн. за основним платежем.

У задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Фермерського господарства «Годлевський Віктор Сергійович» судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1,70 грн.».

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, за заявою про перегляд даної постанови, поданою у порядку, встановленому статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Н.Г. Пилипчук

Судді Г.К. Голубєва

Ю.І. Цвіркун