Справа № 802/3841/14-а
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2015-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/3841/14-а

Головуючий у 1-й інстанції: Дончик В.В.

Суддя-доповідач: Біла Л.М.

14 травня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Гонтарука В. М. Матохнюка Д.Б. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Лозінської Н.В.,

позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - Янушкевича А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Немирівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління державної фіскальної служби у Вінницькій області на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 10 березня 2015 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до Немирівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся з адміністративним позовом до Немирівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 10 березня 2015 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Немирівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Вінницькій області від 14.08.2014 року №. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Немирівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Вінницькій області від 13.10.2014 року №.

Не погоджуючись з судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану постанову та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні представник відповідача (апелянта) апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Позивач в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено те, що в період з 02.07.2014 року по 22 липня 2014 року головними державними ревізорами-інспекторами Немирівської ОДПІ проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_2 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.04.2011р. по 31.12.2013р., дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2011р. по 31.12.2013р., за результатами якої складено акт від 29.07.2014р. № 844-17/НОМЕР_1.

За результатами проведеної перевірки податковим органом виявлено порушення позивачем п.44.1, ст.44, п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, в результаті чого підприємцем завищено задекларовану суму податкових зобов`язань з податку на додану вартість всього на 113327,00 грн. та завищено задекларовану суму податкового кредиту на 141266,00 грн., внаслідок чого до бюджету не сплачено 27939,00 грн.

На підставі акта перевірки, 14 серпня 2014 року Немирівською ОДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким ФОП ОСОБА_2 збільшено суму грошового зобов`язання по податку на додану вартість за основним платежем на 24874 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями на 19127 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням позивач оскаржив його в адміністративному порядку, звернувшись до Головного управління Міндоходів у Вінницькій області із первинною скаргою. В рамках розгляду первинної скарги, ГУ Міндоходів у Вінницькій області проведено документальну позапланову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_2 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість за період з 01.04.2011р. по 31.12.2013р., за результатами якої складено акт від 24.09.2014р. № 1117-17/НОМЕР_1.

Згідно висновків даного акту, перевіркою встановлено порушення ФОП ОСОБА_2, зокрема, п. 44.1, ст. 44, п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого підприємцем завищено задекларовану суму податкових зобов`язань з податку на додану вартість всього на 113327,00 грн. та завищено задекларовану суму податкового кредиту на 141266,00 грн., внаслідок чого до бюджету не сплачено 27939,00 грн.

Після проведення перевірки, рішенням Головного управління Міндоходів у Вінницькій області від 01.10.2014р. № 15107/С/02-32-10-02-12 про результати розгляду первинної скарги, скасовано податкове повідомлення-рішення Немирівської ОДПІ від 14.08.2014р. № в частині визначення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість за основним платежем на 1580 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями на 7480 грн., а в іншій частині - залишено без змін.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 10.10.2014р. № 2435/С/99-99-10-01-03-14 про результати розгляду повторної скарги позивача, залишено без змін податкове повідомлення-рішення Немирівської ОДПІ від 14.08.2014р. № про визначення грошового зобов`язання з податку на додану вартість (з урахуванням рішення ГУ Міндоходів у Вінницькій області від 01.10.2014р. № 15107/С/02-32-10-02-12 про результати розгляду первинної скарги) та рішення ГУ Міндоходів у Вінницькій області від 01.10.2014р. № 15107/С/02-32-10-02-12 про результати розгляду первинної скарги, а повторну скаргу позивача - залишено без задоволення.

В той же час, в зв`язку з частковим скасуванням рішення Немирівської ОДПІ від 14.08.2014р. № та з урахуванням висновку акту перевірки від 24.09.2014р. № 1117-17/НОМЕР_1, останньою, 13.10.2014р. прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким ФОП ОСОБА_2 збільшено суму грошового зобов`язання по податку на додану вартість за основним платежем на 23294 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями на 11647 грн.

Не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги та скасовуючи вказані податкові повідомлення-рішення, суд першої інстанції виходив з того, що наявність у позивача належним чином оформлених первинних документів свідчить про дотримання ним спеціальних вимог щодо документального підтвердження реальності господарської операції, відтак формування витрат, які пов'язані з використанням транспортних засобів, придбання основних засобів та суми амортизації основних засобів в перевіряємий період, здійснено позивачем правомірно.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з таких підстав.

Підпунктом 16.1.2 п.16.1 ст.16 ПК України передбачено, що платник податків зобов'язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів.

Відповідно до п.177.1-177.4 ст.177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в п.167.1 ст.167 цього Кодексу.

При цьому об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

До переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

В силу п.138.1 ст.138 ПК України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із:

- витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з п.138.4, 138.6-138.9, пп.138.10.2 - 138.10.4 п.138.10, п.138.11 цієї статті:

- інших витрат, визначених згідно з п.138.5, пп.138.10.5, 138.10.6 п.138.10, п.138.11, 138.12 цієї статті, п.140.1 ст.140 і ст.141 цього Кодексу;

- крім витрат, визначених у п.138.3 цієї статті та у ст.139 цього Кодексу.

Відповідно до пп.138.1.1 п.138.1 ст.138 ПК України, витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням п.138.2, п.138.11 ст.138, п.140.2 -п.140.5 ст.140, ст.142 і ст.143 та інших статей ПК України, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг (п.138.4 ст.138 ПК України).

Визначення поняття "собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг" для цілей розділу III ПК України наведено в пп.14.1.228 п.14.1 ст.14 ПК України, згідно якого собівартість реалізованих товарів, робіт, послуг - це витрати, що прямо пов'язані з виробництвом та/або придбанням реалізованих протягом звітного податкового періоду товарів, виконаних робіт, наданих послуг, які визначаються відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, що застосовуються в частині, яка не суперечить положенням розділу III ПК України.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, в перевіряємий період позивачем придбавався товар у вигляді авто-шин та іншого автомобільного устаткування, запчастин та комп'ютерної техніки, шафи для збереження документів. Факт придбання та передачі даного товару підтверджується наявними в матеріалах справи накладними та податковими накладними виписаними контрагентами (постачальниками) позивачу (покупець).

Стосовно посилань представника відповідача (апелянта) в апеляційній скарзі, що під час проведення перевірки позивачем не надано товарно-транспортних накладних із відповідною відміткою, які б підтверджували передачу товару від постачальників до позивача, то колегія суддів зазначає наступне.

Відсутність ТТН на перевезення товарів сама по собі не свідчить про безтоварність операцій їх поставки.

Як вбачається із преамбули наказу Мінтрансу від 14.10.97 р. №363, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, "Правила перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні" затверджені цим наказом, розроблені у виконання цілого ряду державних документів, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів, захисту їх від розкрадання, безпеки пасажирів на транспорті, боротьби зі злочинністю.

Дотримання Правил №363, зокрема, вимоги про наявність ТТН під час перевезення вантажів є обов'язковим для перевізників. За їх порушення останні можуть бути притягнуті до відповідальності органами, що здійснюють контроль за дотриманням вимог законодавства про автомобільний транспорт у процесі виконання перевезень вантажів.

Правила №363, розроблені Міністерством транспорту України, стосуються винятково порядку здійснення перевезень і не мають (і по визначенню не можуть мати) відношення до бухгалтерського й податкового обліку підприємств, які є відправниками вантажу й вантажоодержувачами, не можуть встановлювати правила ведення зазначених видів обліку.

Самі ТТН є документами, що регламентують тільки взаємини перевізника й замовника як учасників транспортного процесу. Окрім того, ТТН не відносяться до обов'язкових документів податкової звітності, передбаченої ПКУ.

Також, товарно-транспортна накладна є підставою для списання товарно-матеріальних цінностей у вантажовідправника і оприбуткування їх у вантажоодержувача при перевезенні вантажів у межах України та не є єдиним та безумовним документом, що підтверджує факт придбання або продажу товарно-матеріальних цінностей.

Зазначена податковим органом така підстава для зменшення податкового кредиту, як встановлення здійснення фінансово-господарських відносин ФОП ОСОБА_2 з підприємством, яке на думку податкового органу, має ознаки фіктивної діяльності, є необґрунтованою, оскільки, податковим органом при дослідженні факту здійснення господарських операцій повинні оцінюватись відносини безпосередньо між учасниками тих операцій, на підставі яких сформовані дані податкового обліку, так як відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарських операцій, вчинених між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Що стосується доводів апелянта про "нереальність" господарських операцій, то такі доводи носять характер припущення, колегією суддів не приймається до уваги, з огляду на наступне.

Констатація фактів порушень законодавства, що ґрунтується лише на сумнівах та припущеннях, є неприпустимою при складанні офіційного документу органу державної податкової служби (акту перевірки).

Суд звертає увагу на ту обставину, що нормами чинного законодавства на сторону цивільно-правової угоди, яка є платником податків, не покладено обов'язку з перевірки відповідності законодавству правил ведення іншим учасником правовідносин господарської діяльності та дотримання ним вимог податкового законодавства.

Судом на підставі оцінки наявних у справі матеріалів та доказів у їх сукупності встановлено, що факт надання послуг позивачеві зі сторони його контрагента документально підтверджується. Твердження податкового органу про відсутність факту надання послуг не були доведені, а надані позивачем докази є переконливими і достатніми для беззаперечного висновку суду щодо реальності господарської операції

Окремо суд зауважує, що відповідачем право позивача на формування податкового кредиту поставлено в залежність від добросовісності його контрагентів, що суперечить приписам податкового законодавства. Так, якщо такі контрагенти не виконали своїх зобов'язань по належному формуванню первинних документів для підтвердження податкового кредиту або зобов'язання з ПДВ, то це може тягнути відповідальність та негативні наслідки саме щодо таких осіб. Зазначена обставина не є підставою для зменшення суми податкового кредиту позивача.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта щодо безпідставності списання позивачем автомобільних шин, що стало підставою для висновку, що СПД - фізична особа ОСОБА_2 фактично не здійснював технічне обслуговування та ремонт вантажних автомобілів, виходячи з наступного.

Відповідно до наказу Мінтрансу України від 08.12.1997 року № 420 "Норми експлуатаційного пробігу автомобільних шин" (далі - Наказ №420) норми пробігу шин для автомобілів ТАТРА встановлені в рамках 65-90 тис. км. Пунктом 2.3 Наказу №420 передбачено, що норми пробігу автомобільних шин можуть бути знижені на 15% - для автомобілів, постійно працюючих в кам'яних кар'єрах, та на 10% - для автомобілів-самоскидів.

Отже, заміна шин для автомобілів-самоскидів, які постійно працюють на кам'яному кар'єрі, можлива при наявності меншого пробігу. Таким чином, заміна шин здійснювалась в нормах експлуатаційного пробігу.

Крім цього, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що Наказом №420 не заборонено змінювати автомобільні шини раніше.

При цьому, судом приймається до уваги посилання позивача на ту обставину, що враховуючи роки випуску автомобілів (1976 та 1990), жорсткий режим їх експлуатації та великі обсяги навантаження та пробігу, з метою уникнення небезпечних ситуацій на дорозі, ним було вчасно та в необхідних об'ємах здійснено ремонт та заміну комплектуючих на автомобілях.

Положеннями п.138.2 ст.138 ПК України встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

За змістом ч.2 ст.3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні документи для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву підприємства, установи, від імені яких складений документ, назву документа (форми), код форми, дату і місце складання; зміст господарської операції, вимірювачі господарської операції (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Закон України "Про бухгалтерський облік та звітність в Україні" також визначає принципи бухгалтерського обліку, які застосовуються у Податковому кодексі України, а саме: принцип нарахування та відповідність доходів і витрат, яким передбачено, що для визначення фінансового результату звітного періоду необхідно порівняти доходи звітного періоду з витратами, що були здійснені для отримання цих доходів. При цьому, доходи і витрати відображаються в бухгалтерському обліку та фінансовій звітності в момент їх виникнення, незалежно від дати надходження або сплати грошових коштів.

Водночас факт придбання товарів у власність, згідно договору купівлі-продажу, та виникнення в результаті даної події податкового зобов'язання у позивача щодо формування витрат пов'язаних з його господарською діяльністю в перевіряємий період, підтверджується належно дослідженими судом первинними документами.

Таким чином, наявність у позивача належним чином оформлених первинних документів свідчить про дотримання ним спеціальних вимог щодо документального підтвердження реальності господарської операції, відтак формування витрат, які пов'язані з використанням транспортних засобів, придбання основних засобів та суми амортизації основних засобів в перевіряємий період, здійснено позивачем правомірно.

Крім того, в судовому засідання під час апеляційного розгляду справи представник відповідача, як суб'єкта владних повноважень, на якого покладено обов'язок щодо доказування правомірності прийнятого ним рішення, не надав документального та нормативного підтвердження власних доводів щодо неправомірного включення до складу витрат витрати, які пов'язані з використанням транспортних засобів, придбання основних засобів, суму амортизації основних засобів.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо задоволення заявлених вимог у спосіб та межах, визначених законом.

Відповідно до ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів Вінницького апеляційного адміністративного суду, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги відповідача не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Немирівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління державної фіскальної служби у Вінницькій області залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 10 березня 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі протягом п'яти днів з дня закінчення розгляду справи.

Головуючий /підпис/ Біла Л.М.

Судді /підпис/ Гонтарук В. М.

/підпис/ Матохнюк Д.Б.

З оригіналом згідно:

секретар