Справа № 704/138/15-а
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2015-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 704/138/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Міщенко К.М.
Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 травня 2015 року м. Київ

колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Горбань Н.І., Межевича М.В.

за участю секретаря Скалецької І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві без фіксації судового процесу, в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України, апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Тальнівської районної державної адміністрації Черкаської області на постанову Тальнівського районного суду Черкаської області від 23 лютого 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління праці та соціального захисту населення Тальнівської районної державної адміністрації Черкаської області про визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до суду з позовом до управління праці та соціального захисту населення Тальнівської районної державної адміністрації Черкаської області (далі по тексту відповідач), в якому просити суд визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у виплаті йому одноразової компенсації у розмірі 30 мінімальних заробітних плат та зобов'язати відповідача виплатити позивачу одноразову компенсацію у розмірі 30 мінімальних заробітних плат відповідно до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Постановою Тальнівського районного суду Черкаської області від 23 лютого 2015 року позовні вимоги задоволено. Визнано дії відповідача протиправними щодо відмови у виплаті одноразової компенсації та зобов'язано нарахувати та виплатити одноразову компенсацію в розмірі 30 мінімальних заробітних плат відповідно до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні вимог адміністративного позову.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України, без фіксації судового процесу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції скасуванню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що позивач є інвалідом ІІІ групи, згідно довідкою МСЕК серії 3 ЧК №007414 від 29.03.2001 року, 1 категорії, захворювання якого пов'язано з виконанням обов'язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та перебуває на даний час на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Тальнівської районної державної адміністрації, як одержувач соціальних виплат.

11.12.2014 року звернувся до відповідача із заявою про виплату одноразової компенсації за шкоду заподіяну здоров'ю, у розмірі 30 мінімальних заробітних плат, передбаченим Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідач, листом №01-7-1/Л-17 від 30.12.2014 року повідомив позивача, що ІІІ група інвалідності останньому була встановлена ще 29.03.2001 року, коли виплата одноразової компенсації здійснювалась зовсім іншими органами, а у відповідача на обліку позивач перебуває лише з 01.08.2002 року. крім того, відповідач зазначив, що на даний час виплата одноразової компенсації при встановленні ІІІ групи інвалідності передбачена у розмірі 189,60 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції вказав на те, що за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру різниці у компенсаціях позивачеві, застосуванню підлягає ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не постанова Кабінетів Міністрів України, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав, а тому підлягає сплаті сума у розмірі 30 мінімальних заробітних плат.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки судом першої інстанції не було досліджено обставини по даній справі.

Відповідно до ч. 1 та ч. 5 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції чинній на момент встановлення інвалідності, тобто 29.03.2001 року), одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, встановлена, зокрема, для інвалідів ІІІ групи в розмірі 30 мінімальних заробітних плат. Виплати, зазначені в цій статті, провадяться протягом одного місяця з дня встановлення інвалідності чи смерті потерпілого.

При цьому, колегія суддів вважає обґрунтованими посилання відповідача на ту обставину, що ІІІ група інвалідності була встановлено позивачу ще 29.03.2001 року, а на той період виплата одноразової компенсації здійснювалась зовсім іншими органами, зокрема, в даному випадку, виплата мала бути здійснена за місцем роботи позивача ВАТ «Тальнівське спеціалізоване автотранспортне підприємство» протягом одного місяця з дня встановлення інвалідності, тобто до 29.04.2001 року. При цьому, в матеріалах справи відсутні відомості отримував чи неотримував позивач вказані кошти позивач на ВАТ «Тальнівське спеціалізоване автотранспортне підприємство».

Судом першої інстанції вказані обставини не були досліджено взагалі та не встановлено чи має право позивач вимагати від управління праці та соціального захисту населення Тальнівської районної державної адміністрації Черкаської області одноразову компенсацію за встановлення ІІІ групи інвалідності.

При цьому, суд першої інстанції, задовольняючи позов вказує на ту обставину, що при визначенні розміру різниці у компенсаціях застосуванню підлягає положення ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не постанова Кабінетів Міністрів України, однак, колегія суддів не може погодитись з вказаним висновком суду першої інстанції зважаючи на наступне.

За змістом статті 63 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виплати, передбачені статтею 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Метою і особливістю закону про Державний бюджет України є забезпечення належних умов для реалізації положень інших законів України, які передбачають фінансові зобов'язання держави перед громадянами, спрямовані на їх соціальний захист, у тому числі й надання пільг, компенсацій і гарантій (пункт 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року N 6-рп/2007 у справі про соціальні гарантії громадян).

Таким чином, виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків, що кореспондується з положеннями ст.95 Конституції України.

У Рішенні №3-рп від 25.01.2012р. Конституційний суд України зазначив, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштівДержавного бюджету України, пов'язується з його функціями, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України. Отже, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Таким чином, в аспекті конституційного подання положення частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116 Конституції України треба розуміти так, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Так, з 01.01.2014 року набрав чинності Закон України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», яким і визначено, зокрема, доходи і видатки Державного бюджету України у 2014 році.

Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" від 31 липня 2014 року № 1622-VII, який набув чинності 3 серпня 2014року доповнено Прикінцеві положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" від 16 січня 2014 року № 719-VII пунктом 6-7 та за яким установлено, що у 2014 році норми і положення, зокрема, ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

При цьому, на момент звернення позивача (грудень 2014 року) положеннями Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» не було передбачено виплати відповідно до положень Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки згідно з Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" від 31 липня 2014 року № 1622-VII, який набув чинності 3 серпня 2014 року, було змінено розмір щорічної допомоги, яка виплачується у відповідності до ст..48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Згідно якого, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, а тому відповідач обґрунтовано роз'яснив позивачу, в яких саме розмірах здійснюється виплата одноразової компенсації станом на дату звернення позивача.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що дії відповідача узгоджуються з вимогами чинного законодавства, оскільки згідно з Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" від 31 липня 2014 року № 1622-VII, який набув чинності 3 серпня 2014 року, було змінено розмір щорічної допомоги, яка виплачується у відповідності до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Аналогічна позиція неодноразово висловлювалась Вищим адміністративним судом України, де касаційний суд висловив думку про наявність повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що є підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її в частині.

Відповідно до ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

Таким чином апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 8-11, 160, 196, 198, 202, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Тальнівської районної державної адміністрації Черкаської області - задовольнити.

Постанову Тальнівського районного суду Черкаської області від 23 лютого 2015 року - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до управління праці та соціального захисту населення Тальнівської районної державної адміністрації Черкаської області про визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів із дня складання у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України у порядку ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В.Земляна

Судді: Н.І. Горбань

М.В. Межевич

Повний текст виготовлено 18 травня 2015 року

Головуючий суддя Земляна Г.В.

Судді: Горбань Н.І.

Межевич М.В.