Справа № 804/4680/14
Суддя: Богданенко І.Ю.
Дата ухвалення: 2015-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

16 квітня 2015 рокусправа № 804/4680/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Богданенка І.Ю.,

суддів: Уханенка С.А. Дадим Ю.М. ,

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О.,

за участю представників:

позивача: - Сергєєвої М.Ш. (довіреність від 19 січня 2015 року),

відповідача: - Калугіної А.С. (довіреність від 09 грудня 2014 року),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Дніпропетровської митниці Міндоходів

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 липня 2014 року

у справі № 804/4680/14

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАНД ПОЛІМЕР ЛТД»

до Дніпропетровської митниці Міндоходів

про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «ГРАНД ПОЛІМЕР ЛТД» звернулося у Дніпропетровський окружний адміністративний суд з позовом до Дніпропетровської митниці Міндоходів про скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 07 березня 2014 року № 110100000/2014/200017/1 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 07 березня 2014 року № 110100000/2014/00053, зобов'язання визначити митну вартість товару за ціною договору (контракту) товарів, які імпортуються (вартість операції) відповідно до декларації митної вартості від 05 березня 2014 року № 110100000/2014/205119.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 липня 2014 року позовні вимоги задоволено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, Дніпропетровська митниця Міндоходів подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник Дніпропетровської митниці ДФС вимоги апеляційної скарги підтримав в повному обсязі.

Представник товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАНД ПОЛІМЕР ЛТД» заперечує проти вимог апеляційної скарги з підстав, викладених у письмових запереченнях.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що між товариством з обмеженою відповідальністю «ГРАНД ПОЛІМЕР ЛТД» та «SAY POLIMERS BV» укладено контракт від 05 листопада 2013 року № 0511/2013 на поставку поліетилену та поліпропілену в асортименті та в об'ємах, зазначених в додатках до зазначеного контракту.

05 березня 2014 року, шляхом електронного декларування за митною декларацією № 110100000/2014/205119, для здійснення митного оформлення товару, а саме полімери пропілену в первинних формах - поліпропілен марка Turkmenplene D30S(TPP D30S) - 20000 кг, тип полімеризації: гомо полімер, з вмістом мономерних ланок пропілену 99,9%. Без хімічної модифікації. Застосовується для виробництва волокон, мішків, який надійшов на адресу позивача від фірми Turkmenbashy oil processing co (Туркменістан), товариство з обмеженою відповідальністю «ГРАНД ПОЛІМЕР ЛТД» звернулось до Дніпропетровської митниці Міндоходів. Митна вартість товару заявлена за ціною договору (контракту). Разом з митною декларацією надано наступні документи: рахунки-фактури, довідку про транспортні витрати, біржові котировки, комерційний інвойс, пакувальний лист, проформу-інвойс, зовнішньоекономічний контракт від 05 листопада 2013 року № 0511/2013, додаткову угоду № 1 до контракту, доповнення № 3, договір транспортного експедирування вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні від 31 липня 2013 року № 2, договір міжнародного перевезення автомобільним транспортом від 21 січня 2014 року № 48, відмітки на документах, що стосуються проходження санітарного, карантинного та іншого контролю, сертифікат якості, митну декларацію країни відправлення.

Дніпропетровською митницею Міндоходів за результатами проведеного митного контролю Автоматизованою системою аналізу та управління ризиками за митною декларацією від 05 березня 2014 року № 110100000/2014/205119 виявлено ризик щодо можливого заниження митної вартості та сформовано повідомлення про необхідність здійснення перевірки правильності визначення митної вартості.

В результаті контролю встановлено, що документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості, містять розбіжності, а саме:

пункт 3.1 контракту від 05 листопада 2013 року № 0511/2013 «базисные условия» зазначає, що поставка товару здійснюється на умовах FOB Мерсин (Туриця) відповідно загальних умов Інтеркомс 2000, у проформі-інвойсі від 15 січня 2014 року № 0045/2014 року зазначено комерційні умови поставки FCA Туркменбаші (Туркменістан), такі ж умови поставки зазначено в комерційному інвойсі від 27 лютого 2014 року № 0161/2014;

пунктом 3.2 контракту передбачено, що за домовленістю умови поставки можуть бути змінені і відображені у відповідних додатках до контракту, але у додаткових угодах зміни до пункту 3.1 контракту не вносились, так додаткова угода № 1 вносить зміни виключно стосовно адреси реєстрації, в той час як згідно пункту 2.2 інші умови основного контракту залишаються без змін, в тому числі і умови поставки FOB Мерсин (Туриця), а додаткова угода № 3 в якості умов поставки визначає FCA Туркменбаші (Туркменістан) не вносячи змін до самого контракту;

пункт 5.2 контракту передбачає, що строк і порядок сплати зазначається в додатках на конкретну партію товарів, пункт 7 додатку № 3 передбачає умови оплати - попередня оплата, але не вказано термін попередньої оплати та в якому обсязі (повна або часткова) вона має бути здійснена, при цьому, у банківському платіжному документі від 22січня 2014 року на суму попередньої оплати 224000,00 доларів США, в якості підстави для транзакції зазначено контракт від 05 листопада 2013 року № 0511/2013 року на суму 700000,00 доларів США та на обсяг поставки 500 тонн, а також проформу-інвойс № 0045/2014 на суму 700000,00 доларів США на обсяг поставки 500 тонн, таким чином наданий банківський платіжний документ не дає змоги з впевненістю віднести його до оцінюваної партії товару;

також, витрати на транспортування після ввезення мають бути відображені у рахунку від експедитора, а не тільки у довідці від експедитора від 04 березня 2014 року; в інвойсі від виробника товару від 25 лютого 2014 року № 1012 не зазначено комерційні умови поставки; а витяг з сайту www.chemorbis.com не дає змоги ідентифікувати товар за походженням, оскільки період вказаний у витягу 1-3 тиждень 2014 року, не співвідносяться з датою комерційного інвойсу від продавця товару від 27 лютого 2014 року № 0161/2014, який безпосередньо стосується оцінюваного товару.

В рамках проведення консультації 05 березня 2014 року позивачу направлено повідомлення про надання додаткових документів, необхідних для підтвердження заявленої митної вартості.

06 березня 2014 року товариством з обмеженою відповідальністю «ГРАНД ПОЛІМЕР ЛТД» надано доповнення від 25 лютого 2014 року № 2, каталог продукції від 06 березня 2014 року, прайс-лист від виробника від 03 січня 2014 року № 293-02, інвойс від виробника від 08 січня 2014 року № 35, висновок експертної організації від 06 березня 2014 року № ГО-293, договір від 03 січня 2014 року № В-013386.

Перевіркою додатково наданих документів встановлено, що у рахунку від експедитора від 03 березня 2014 року № ФС-00000019 не виділено транспортні витрати, які були фактично сплачені або підлягають сплаті до пункту пропуску на митному кордоні України та після ввезення на митну територію України; не визначено комерційні умови поставки у комерційному рахунку від 25 лютого 2014 року № 1012, що у поєднанні з застереженням «само вивіз» дає підстави в сумнівах стосовно достовірності комерційних умов поставки, оскільки вивезення товару покупцем власним транспортом властиве не тільки комерційним умовам FCA, але й наприклад EXW та деяким іншим; висновок торгово-промислової палати від 06 березня 2014 року не є достатньо обґрунтованим.

Дніпропетровською митницею Міндоходів прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 07 березня 2014 року № 110100000/2014/200017/1, оскільки використані декларантом відомості не підтверджені документально: документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості, містять розбіжності. Митну вартість скориговано до 1,62 доларів США за попередніми митними оформленнями, здійсненими за митною декларацією від 03 березня 2014 року № 807100000/4/8058.

На підставі рішення про визначення митної вартості товару від 07 березня 2014 року, Дніпропетровською митницею Міндоходів видано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 07 березня 2014 року № 110100000/2014/00053.

В подальшому, на підставі заяви позивача про надання дозволу на митне оформлення вантажу під фінансову гарантію декларанта зі сплатою податків і зборів до Держбюджету України, товар випущено у вільний обіг під гарантію сплати податків і зборів за новими вантажними митними деклараціями, загальна сума податку на додану вартість за якими збільшилась на суму 40787,45 грн.

Статтею 49 Митного кодексу України передбачено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до частини 2 статті 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Статтею 53 Митного кодексу України передбачено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

При цьому, частиною 3 статті 53 Митного кодексу України визначено, що орган доходів і зборів має право вимагати надання (за наявності) протягом 10 календарних днів додаткових документів, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 54 Митного кодексу України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування.

Стаття 57 Митного кодексу України передбачає, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України, здійснюється шляхом застосування таких методів: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Якщо основний метод не може бути використаний, застосовується послідовно кожний із перелічених у частині першій цієї статті методів. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статтей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій, митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією, за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, згідно з положеннями статтей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю, відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі, якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом, відповідно до вимог встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України, відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Статтею 58 Митного кодексу України встановлено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Розрахунки, згідно із цією статтею, робляться лише на основі об'єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню. При визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у цій статті.

Відповідно до статтей 256, 264 Митного кодексу України, відмова в митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення митного орану про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом. У разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою митного органу заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження витрат на транспортування товариством з обмеженою відповідальністю «ГРАНД ПОЛІМЕР ЛТД» надано договір транспортного експедирування автомобільним транспортом у міжнародному сполученні від 31 липня 2013 року № 2 укладеного з товариством з обмеженою відповідальністю «Інтер Лайн Сервіс», за умовами якого вартість виконаних послуг визначається за згодою сторін на кожне перевезення окремо і зазначається в транспортній заявці, яка є невід'ємною частиною договору. Сума включає в себе вартість послуг з перевезення і вартість послуг експедирування, розмір яких відображається в двосторонньому акті виконаних робіт і оплачується згідно виставленого рахунку.

Таким чином, сторони договору узгодили таку істотну умову, як розмір плати експедитору в загальній сумі, яка включає в себе вартість послуг з перевезення і вартість послуг експедирування, у зв'язку з чим зазначення окремо вартості послуг з перевезення і вартості послуг з експедирування в рахунку-фактурі, заявці та довідці про транспортні витрати не є обов'язковою.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно заявки від 21 січня 2014 року № 14/01 строк оплати встановлено «протягом 3-х банківських днів». Оскільки заявка є невід'ємною частиною договору, то застосовується з урахуванням пункту 4.3 договору, де зазначено, що оплата здійснюється після виконання перевезення, підставою для оплати є рахунок-фактура і CMR та акт виконаних робіт. Оплата проводиться у гривнях України протягом 5 банківських днів з моменту надання документів, якщо у заявці не вказано інше. Оскільки в заявці був змінений строк оплати з 5 банківських днів до 3 банківських днів, то на момент митного оформлення позивач не міг надати акт виконаних робіт та платіжне доручення строк оплати яких не наступив. При цьому, зазначені документи надані до суду та їх копії долучено до матеріалів справи.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що твердження митного органу про те, що рахунок виданий перевізником не є належним документом, який достовірно підтверджує заявлені відомості, оскільки не містить розмежування витрат, понесених до перетину митного кордону та по митній території України є безпідставними з огляду на наступне.

Так, транспортування оцінюваних товарів здійснювалось до митного посту «Дніпропетровськ-Лівобережний», що підтверджується заявкою від 21 січня 2013 року № 14/01, рахунком-фактурою від 03 березня 2014 року № СФ-0000014, рахунком-фактурою від 04 березня 2014 року № А-000000, довідкою про транспортні витрати. Оскільки, вартість імпортованого товару співпадає з даними платіжних доручень, транспортні витрати включаються до ціни товару та є документально підтвердженими.

Дніпропетровська митниця Міндоходів, обґрунтовуючи заниження позивачем ціни на задекларований товар у порівнянні з цінами, що склались на такий товар на ринку імпорту, посилався на інформацію, наявну у базі даних Єдиної автоматизованої інформаційної системи Державної митної служби України. При цьому, товар за вказаними вантажними митними деклараціями з зазначеної системи, ціна на який покладається митним органом в основу визначення митної вартості задекларованої позивачем продукції, має інше походження, істотно відрізняється за своїми технічними характеристиками та якістю, використовується в іншій ціновій категорії, у зв'язку з чим таке порівняння ціни є безпідставним.

Між тим, товариством з обмеженою відповідальністю «ГРАНД ПОЛІМЕР ЛТД» надано докази на підтвердження того, що ним за попередньою митною декларацією від 20 лютого 2014 року № 110100000/2014/203859 розмитнено аналогічний товар за контрактом від 05 листопада 2013 року № 0511/2013 за основним методом.

Отже, надані позивачем документи відповідають положенням пункту 2 частини 2 статті 52 Митного кодексу України щодо достовірності відомостей про визначення митної вартості, які повинні базуватись на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню, у зв'язку з чим застосування митним органом резервного методу визначення митної вартості є безпідставним.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків, що заявлені позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості та картки відмови в прийнятті митної декларації від 05 березня 2014 року є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а права позивача відновленню, шляхом зобов'язання Дніпропетровську митницю Міндоходів визначити митну вартість товарів, заявлену товариством з обмеженою відповідальністю «ГРАНД ПОЛІМЕР ЛТД» у декларації митної вартості від 05 березня 2014 року № 110100000/2014/205119.

Суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції повно встановлені обставини справи та надана правильна юридична оцінка, у зв'язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 196, 198, 200, 205, 206, 212 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Дніпропетровської митниці Міндоходів - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 липня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: І.Ю. Богданенко

Суддя: С.А. Уханенко

Суддя: Ю.М. Дадим