Справа № 814/2809/14
Суддя: Брагар В. С.
Дата ухвалення: 2014-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2014 року м. Миколаїв Справа № 814/2809/14

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Брагар В.С. розглянувши адміністративну справу в порядку письмового провадження,

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМЕТЕЙ-ЕЛЕВАТОР", вул. Пушкінська, 8, Миколаїв, 54030

доДПІ у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області, вул. Потьомкінська, 24/2, Миколаїв,54030

провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 11.06.2014р. № ,

Позивач звернувся до суду з позовними вимогами про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення відповідача від 11.06.14 №.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що відповідач безпідставно прийняв рішення про збільшення податкових зобов'язань з податку на додану вартість, оскільки позивач правомірно відніс до податкового кредиту суми ПДВ від здійснення угод з контрагентом, які відповідач вважає безтоварними.

Відповідач заперечив проти позову і зазначив, що позивач не обґрунтовано включив податкового кредиту з податку на додану вартість суми ПДВ, від здійснення угод по яким не доведено використання їх у межах господарської діяльності позивача та встановлено факт безтоварності цих операцій. В зв'язку з цим відповідач просив суд відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог.

Представник позивача в судове засідання не з'явився.

Представник відповідача надав до суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження, в зв'язку з цим справу розглянуто у письмовому провадженні відповідно до ч.6 ст. 128 КАС України.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в них фактичні дані, суд, -

В С Т А Н О В И В:

ТОВ "Прометей-Елеватор" зареєстроване як юридична особа та є платником податків.

27-30.05.14 відповідачем проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача, з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість за період листопад 2013 року по взаємовідносинам з платником податків контрагентом-постачальником ТОВ "Зерноторгівельна компанія Прометей".

30.05.14 за результатами перевірки відповідачем було складено акт №431/14-03-22-08/36880551, у висновках якого крім іншого зазначено, що перевіркою встановлено порушення п.185.1 ст.185, п.188.1 ст.188, п.198.1 п.198.3 ст.198, п.200.1 ст.200 ПК України, в наслідок чого позивачем занижено суму податку на додану вартість за період листопад 2013 року, що підлягає сплаті до бюджету, у сумі 110 678грн.

На думку відповідача (позиція викладена в акті) ці порушення сталися в результаті того, що договір про надання послуг з сушінням та очистки соняшника, укладений між позивачем та ТОВ "Зерноторгівельна компанія Прометей" є безтоварним, відсутній факт реальної поставки послуг, господарські операції між позивачем та контрагентом не створюють інших юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з їх недійсністю.

11.06.14 на підставі даного акту відповідачем було прийняте податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу визначено грошове зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем на суму 110 678грн. та штрафними санкціями на суму 27 669,50грн.

Що стосується безтоварності (нікчемності) договору укладеного позивачем з його контрагентами, суд зазначає наступне:

Відповідно до ч.1 ст.207 ГК України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Головною підставою вважати правочин нікчемним являється її недійсність, встановлена законом. Саме законом, а не Актами, які б факти в цьому акті не були відображені. Вказані ж в Акті висновки є суто суб'єктивною думкою державного податкового ревізора-інспектора, оскільки були зроблені за відсутності інформації, яка надається в передбаченому законодавством порядку.

Крім того, відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.09 було звернено увагу на наступне: "...вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду у разі наявності відповідної суперечки. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. В цьому випадку в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги у разі нікчемності правочину і наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не має права посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким аргументам позивача. Відповідно до статей 215 і 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним і про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину можуть бути заявлені як однією із сторін правочину, так і іншою зацікавленою особою, права і законні інтереси якої порушені здійсненням правочину".

Таким чином, навіть за наявності ознак нікчемності правочину податкові органи мають право лише звертатися до судів з позовами про стягнення в доход держави коштів, отриманих по правочинах, здійснених з метою, що свідомо суперечить інтересам держави і суспільства, посилаючись на їх нікчемність.

У зв'язку з цим слід зазначити, що одним з основних завдань органів державної податкової служби є здійснення контролю дотримання податкового законодавства і надання роз'яснень законодавства з питань оподаткування платникам податків. Жодним законом не передбачено право органу державної податкової служби самостійно, в позасудовому порядку, визнавати нікчемними правочини і дані, вказані платником податків в податкових деклараціях.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.207 ГК України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Зазначена норма, недійсність господарського зобов'язання пов'язує з наступним: невідповідністю його змісту вимогам закону; наявністю мети, що за відомо суперечить інтересам держави і суспільства; укладенням учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним із них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності).

За вимогами цивільного законодавства існує презумпція правомірності правочину (ст. 204 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст.228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

У складі цивільного правопорушення, передбаченого ст.228 ЦК України міститься обов'язкова ознака - специфічна мета порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Наявність мети, включеної до складу правопорушення підлягає обов'язковому доведенню.

Мета юридичної особи має бути доведена через мету відповідного керівника - фізичної особи, яка на момент укладання угоди виконувала представницькі функції за статутом (положенням) або за довіреністю. Слід зазначити, що наявність мети зазначеної в диспозиції ст.228 ЦК України у фізичної особи тягне кримінальну відповідальність за відповідними статтями КК України за скоєний злочин, замах на злочин або готування до злочину.

Такі обставини можуть бути доведені лише обвинувальним вироком.

Відповідачем не надано доказів фактів порушення конституційних прав чи свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконного володіння ним внаслідок укладання та виконання позивачем та контрагентами правочинів.

Таким чином, відповідачем не доведено наявності мети, завідомо суперечної інтересам держави і суспільства, а також існування умислу у позивача чи його контрагента, як обов'язкової ознаки для визнання правочину недійсним та застосування адміністративно-господарських санкцій. Хоча факт порушення публічного порядку повинен бути доведеним певними засобами доказування.

Інший підхід потенційно надасть можливість посадовим особам державних органів на власний розсуд оголошувати будь-який правочин недійсним (нікчемним) без звернення до суду, що не є правильним виходячи з загальних засад судочинства.

Крім того, необхідно зазначити, що можливий захист порушеного права шляхом звернення до суду із позовом про визнання нікчемного правочину дійсним стосується лише нікчемних правочинів з дефектом форми та правочинів без необхідного схвалення (параграф 2 глави 16 ЦК України).

Відповідачем також не було обґрунтовано належним чином і доведено у встановленому законом порядку, що угоди порушують публічний порядок, суперечать моральним засадам суспільства та спрямовані на заволодіння майном держави.

Відповідачем лише зазначено, без відповідних доказів, про відсутність реальності поставок товарів (робіт, послуг) які економічно необхідні для виконання такого постачання або здійснення діяльності тощо, що може свідчити про відсутність необхідних умов для здійснення відповідної господарської, економічної діяльності як позивачем, так і його контрагентом - є тільки припущенням.

Крім того, посилання відповідача на ч.1, 5 ст.203, ч.1,2 ст.215, ст..216 ЦК України є безпідставним, так як зазначені норми можуть використовуватися лише при визнанні правочинів недійсними в судовому порядку.

Вказані висновки підтверджуються і ст.20 ПК України, відповідно до якої органам державної податкової служби України не надано повноважень щодо визнання тих чи інших угод (правочинів) недійсними та/або нікчемними, а було надане право звертатися до суду з позовом про визнання угод недійсними.

Аналогічна позиція вказана в постанові Вищого адміністративного суду України №К/9991/50772/12 від 14.11.12.

Що стосується реальності господарських операцій позивача з ТОВ "Зерноторгівельна компанія Прометей", суд зазначає наступне:

Як вбачається з матеріалів справи позивач уклав з ТОВ "Зерноторгівельна компанія Прометей" договір на надання послуг №01/10 від 01.10.13, відповідно до умов якого останній виконав для позивача роботи по сушці та очистці соняшника на загальну суму 664 068грн. в т.ч. ПДВ 110 678грн. На підтвердження виконання робіт позивач надав суду акт здачі-прийому робіт (надання послуг) №ОУ-0000263 від 30.11.13. Позивач оплатив ТОВ "Зерноторгівельна компанія Прометей" вартість виконаних робіт, що підтверджується банківськими виписками та отримав податкову накладну №7 від 30.11.13 на суму ПДВ 110 678грн., яку включив до податкового кредиту.

Оскільки ТОВ "Зерноторгівельна компанія Прометей" не мало технічних можливостей для виконання робіт по сушці та очистці соняшника, підприємство замовило ці послуги ТОВ "БАТ ТРЙД ГРУПП" та уклало з останнім договір про надання послуг №30/11-13 від 30.11.13. Вказані роботи були прийняті ТОВ "Зерноторгівельна компанія Прометей" на підставі акту здачі-прийому робіт (надання послуг) №ОУ-000240 від 30.11.13.

При перевірці відповідач використав довідку ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області від 19.05.14 про результати зустрічної звірки ТОВ "Зерноторгівельна компанія Прометей" з питань документального підтвердження господарських взаємовідносин з платником податків ТОВ "БАТ ТРЙД ГРУПП" за листопад 2013 року, в якій описані взаємовідносини вказаних підприємств по договору про надання послуг №30/11-13 від 30.11.13 та встановлено, що з наданих ТОВ "Зерноторгівельна компанія Прометей" документів не можливо встановити фактичне здійснення послуг по сушці та очистці соняшника, оскільки не відомим є місце де здійснювались ці послуги, не надані документи про передачу 29 000 тон соняшника та документи на його транспортування. Крім того ДПІ у Шевченківському районі м. Києва не змогла провести перевірку ТОВ "БАТ ТРЙД ГРУПП" з цього питання, оскільки підприємство не знаходиться за місцем реєстрації.

До того ж суд зазначає, що договір між ТОВ "Зерноторгівельна компанія Прометей" та ТОВ "БАТ ТРЙД ГРУПП" було укладено 30.11.13 та в цей же день було підписано акт здачі-прийому робіт (надання послуг), тобто в один день була проведено сушку 29 000 тон соняшника та очистку 12 000 тон, що є технічно неможливим.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.99 №996-Х11 (далі Закон №996) встановлено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно з ст.9 Закону №996 підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити:

- назву документа (форми);

- дату і місце складання;

- назву підприємства, від імені якого складено документ;

- зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

- посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

- особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Виходячи з аналізу вказаних норм суд зазначає, що для підтвердження факту здійснення господарських операцій законодавство передбачає не тільки наявність самих первинних документів, а й наявність самого факту здійснення господарської операції.

Суд вважає, що на підставі наданих позивачем копій первинних документів позивач не довів суду реальність здійснення господарської операції з контрагентом, оскільки ТОВ "Зерноторгівельна компанія Прометей" безпосередньо послуг позивачу не надавало, а ТОВ "БАТ ТРЙД ГРУПП" теж фактично їх не здійснювало, туму суд вважає, що не встановлений факт здійснення господарської операції.

Отже, суд зазначає, що угода позивача з ТОВ "Зерноторгівельна компанія Прометей" не має юридичної сили в силу дій норм ЦК України.

Що стосується правомірності віднесення позивачем суми ПДВ отриманого від контрагента до податкового кредиту, суд зазначає наступне:

Відповідно до п.198.1 ПК України що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Підпунктом 198.2. ПК України встановлено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Враховуючи той факт, що угода між позивачем та контрагентом фактично не відбувалась, суд вважає, що позивач безпідставно включив до податкового кредиту суму ПДВ 110 678грн., а тому відповідач правомірно збільшив йому податкові зобов'язання з ПДВ на вказану суму, та застосував штрафні санкції.

Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення відповідача від 11.06.14 № є правомірним, а тому у суду відсутні підстави для його скасування.

За таких обставин суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Судові витрати по справі не підлягають присудженню на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.11, 69, 71, 86, 159-163, КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. В задоволені позову відмовити.

2. Роз'яснити сторонам строк і порядок набрання цією постановою законної сили та її оскарження.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова суду може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня проголошення/отримання її копії. Апеляційна скарга подаються Одеському апеляційному адміністративному суду через Миколаївський окружний адміністративний суд.

Суддя В. С. Брагар