Справа № 826/17839/14
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2015-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 травня 2015 року письмове провадження № 826/17839/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Арсірія Р.О., суддів Кармазіна О.А., Огурцова О.П. вирішив у письмовому провадженні адміністративну справу

За позовомПенсійного фонду України
до Державної виконавчої служби України
провизнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся Пенсійний фонд України (надалі - позивач або Фонд) з позовом до Державної виконавчої служби України (надалі - відповідач або ДВС України), в якому просив суд:

1. Визнати дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України Юхименко О.С. щодо не винесення постанови за результатами розгляду заяв Фонду про відкладення виконавчих дій незаконними.

2. Визнати дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України Юхименко О.С. щодо винесення постанови від 31.10.2014 року ВП № 44857702 про накладення штрафу у подвійному розмірі та вимоги державного виконавця від 31.10.2014 року №С-13666/2.-411/15 про виконання рішення суду незаконними.

3. Скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України Юхименко О.С. від 31.10.2014 року ВП № 44857702 про накладення штрафу на Фонд в подвійному розмірі, що становить 1360,00 грн.

4. Скасувати повторну вимогу державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Юхименко О. С. від 31.10.2014 року № С-13666/2.-411/15 про виконання рішення суду.

В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача зазначив, що відповідач володіючи інформацією про оскарження позивачем дій державного виконавця щодо неправомірного винесення постанов про накладення штрафу та стягнення виконавчого збору та подання Фондом до суду заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню виніс нову постанову про накладення штрафу в подвійному розмірі та повторну вимогу про виконання рішення суду.

Представник відповідача письмових заперечень по суті позовних вимог суду не подав.

Ухвалою суду від 21.01.2015 року було зупинено провадження у даній справі до набрання законної сили рішенням по справі № 826/16669/14, у зв'язку з пов'язаністю їх між собою, оскільки обставини, встановлені у судовому рішенні по справі № 826/16669/14, у разі набрання ним законної сили, матимуть преюдиціальне значення та вплинуть на результат розгляду даної справи.

Ухвалою суду від 27.03.2015 року провадження у справі було поновлено та призначено її судовий розгляд на 28.04.2015 року, у зв'язку з набранням законної сили постанови Київського апеляційного адміністративного суду в адміністративній справі № 826/16669/14 від 05.02.2015 року, якою скасовано постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 11.11.2014 року та відмовлено Пенсійному фонду України в задоволенні адміністративного позову до Державної виконавчої служби України про визнання протиправними дій та скасування постанов.

У судове засідання 28.04.2015 року відповідач явку уповноваженого представника не забезпечив, у зв'язку з чим, керуючись частиною 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.09.2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.11.2014 року, у справі № 826/11344/13-а за позовом ОСОБА_2 до Пенсійного фонду України про визнання протиправним та скасування наказу № 169-0 від 26.06.2013 року «Про припинення державної служби ОСОБА_2» та наказу ГУ ПФУ в м. Києві від 03.07.2013 року №313/к; поновлення ОСОБА_2 на посаді першого заступника начальника ГУ ПФУ в м. Києві з 02.07.2013 року, тобто з дати припинення державної служби та стягнення з відповідача та третьої особи середнього заробітку за час вимушеного прогулу, - позовні вимоги задоволені повністю.

На виконання зазначеного судового рішення, судом було видано виконавчий лист від 19.09.2014 року № 826/11344/13-а, яким допущено до негайного виконання постанова суду в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді першого заступника начальника Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві та присудження виплати їй середнього заробітку в межах суми стягнення за один місяць.

За результатами розгляду заяви стягувача про примусове виконання виконавчого листа № 826/11344/13-а, виданого судом 19.09.2014 про поновлення ОСОБА_2 на посаді першого заступника начальника Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві з 03.07.2013 року, державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС України Юхименко О.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 25.09.2014 року ВП № 44857702 та надано Фонду як боржнику строк для самостійного виконання вказаного рішення суду.

Позивач звернувся до відповідача із заявою про відкладення виконавчих дій від 07.10.2014 року вих. № 26054/09-10, в якій просив відкласти провадження виконавчих дій у виконавчому провадженні ВП № 44857702, про що винести відповідну постанову, у зв'язку з наявністю обставин, які перешкоджають їх провадженню, а саме звернення до суду із заявою про визнання вищевказаного виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

При цьому, вимогою державного виконавця від 07.10.2014 року зобов'язано боржника виконати в повному обсязі рішення суду та негайно надати до відділу інформацію про виконання вищевказаного виконавчого документа.

Листом від 20.10.2014 року вих. № 27247/09-10 позивач повідомив відповідача про обставини, наведені в його заяві про відкладення виконавчих дій від 07.10.2014 року вих. № 26054/09-10 та повторно просив відповідача відкласти виконавчі дії у виконавчому провадженні ВП № 44857702 до розгляду судом заяви Фонду про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

У зв'язку з невиконанням позивачем вимоги від 07.10.2014 року та рішення суду, державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС України Юхименко О.С. винесена постанова про накладення на позивача штрафу від 14.10.2014 року (ВП № 44857702) за невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення про поновлення на роботі в розмірі 680,00 грн.

Крім того, державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС України Юхименко О.С. винесена постанова про стягнення з позивача виконавчого збору від 14.10.2014 року (ВП № 44857702) в розмірі 1360,00 грн.

У зв'язку з невиконанням позивачем станом на 31.10.2014 року рішення суду, державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС України Юхименко О.С. направлена позивачу повторна вимога від 31.10.2014 року № С-13666/2.-411/15 про виконання рішення суду, в якій, крім іншого, від позивача вимагалося виконання виконавчого листа суду від 19.09.2014 року № 826/11344/13-а.

Проте, у зв'язку з невиконанням позивачем вимоги від 31.10.2014 року та рішення суду, державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС України Юхименко О.С. винесена постанова про накладення на позивача штрафу від 31.10.2014 року (ВП № 44857702) за повторне невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення про поновлення на роботі в розмірі 1360,00 грн.

Позивач вважає дії державного виконавця щодо не винесення постанови за результатами розгляду його заяв про відкладення виконавчих дій незаконними, як і постанову про накладення на позивача штрафу від 31.10.2014 року (ВП № 44857702) та повторну вимогу від 31.10.2014 року № С-13666/2.-411/15, у зв'язку з наявністю у нього поважних причин, пов'язаних з неможливістю виконання судового рішення, на підставі якого відкрито виконавче провадження № 44857702, що і стало підставою для його звернення до суду з відповідними позовними вимогами.

Дослідивши та надавши оцінку наявним у матеріалах справи письмовим доказам, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 6 та частини 2 статті 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про виконавче провадження» (надалі - Закон), який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

За правилами частини 1 статті 5 Закону, вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України.

Згідно пунктів 1, 13 частини 3 статті 11 Закону, державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, крім іншого, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, зокрема, виконавчих листів, що видаються судами (частина 1, пункт 1 частини 2 статті 17 Закону).

Відповідно до частин 1,2 статті 25 Закону, державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Згідно частини 1 статті 75 Закону, після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення (часина 2 статті 75 Закону).

Якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом. При цьому на боржника повторно накладається штраф у порядку, встановленому статтею 89 цього Закону.

Відповідно до статті 76 Закону, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується негайно. Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника, після чого державний виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

У разі невиконання власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника на них накладається штраф та застосовуються інші заходи, передбачені законом.

За приписами статті 89 Закону, у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Системний аналіз наведених вище положень Закону дає підстави для однозначного висновку про те, що приводом і підставою для накладення штрафу за невиконання рішення державного виконавця про примусове виконання рішення суду є його невиконання без поважних причин.

При цьому, за правилами частини 1 статті 35 Закону, за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладання провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам.

З наведеної норми вбачається, що відкладення виконавчих дій є правом державного виконавця, а не його обов'язком.

Статтею 124 Конституції України та статтею 14 Кодексу адміністративного судочинства України закріплений принцип обов'язковості судового рішення.

Європейський суд з прав людини, до якого громадяни України мають право звертатися за захистом своїх порушених прав після ратифікації 17.07.1997 року Верховною Радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, неодноразово нагадував у своїх рішеннях, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Вищеозначена норма детально описує процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме право на справедливий, публічний і швидкий розгляд, і, водночас, передбачає обов'язкове виконання судових рішень.

В той же час, як вбачається з матеріалів справи, позивач не виконав рішення суду у строк визначений державним виконавцем для добровільного виконання. Як на поважну причину такого невиконання позивач посилався на невизначеність у судовому рішенні від 05.09.2014 року по справі № 826/11344/13-а відповідача, на якого покладається обов'язок поновлення ОСОБА_2 на посаді, у той час, як у виконавчому листі від 19.09.2014 року № 826/11344/13-а боржником зазначено Фонд замість Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києва, який є фактично роботодавцем, у зв'язку з чим він звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

При цьому, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 05.02.2015 року в адміністративній справі № 826/16669/14 за позовом Пенсійного фонду України до Державної виконавчої служби України про визнання дій протиправними та скасування постанов, у тому числі, постанови від 14.10.2014 року ВП №44857702 про накладення штрафу на Пенсійний фонд України, яка набрала законної сили 05.02.2015 року, встановлено, що з аналізу постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.09.2014 по справі № 826/11344/13-а та виконавчого листа вбачається, що поновити ОСОБА_2 на посаді першого заступника начальника Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві зобов'язано саме Пенсійний фонд України, а тому обставини, вказані позивачем як причина невиконання рішення суду, не відповідають дійсності.

Крім того, зазначеною постановою також встановлено, що виконавчий лист № 826/11344/13-а, виданий 19.09.2014 року Окружним адміністративним судом міста Києва, виконано Пенсійним фондом України, без винесення жодних додаткових роз'яснень, однак жодної причини неможливості виконання такого листа в строки, встановленні чинним законодавством, представник позивача назвати не зміг.

Таким чином, в судовому порядку спростовані доводи позивача щодо поважності причин невиконання судового рішення у справі № 826/11344/13-а.

Відповідно до частини 1 статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За правилами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Виходячи з наведеного в сукупності, враховуючи, що в судовому порядку спростовані доводи позивача щодо поважності причин невиконання судового рішення у справі № 826/11344/13-а, що вказує на невиконання ним відповідного рішення суду без поважних причин, суд вважає оскаржувані дії, постанову та вимогу державного виконавця правомірними, вчиненими та прийнятими в межах повноважень, у спосіб та на підставі положень Закону.

Беручи до уваги вищенаведене, за правилами, встановленими статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

За правилами частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.69-71,94,160-165,167,254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог Пенсійному фонду України відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий Суддя Р.О. Арсірій

Судді О.А. Кармазін

О.П. Огурцов