Справа № 804/16329/14
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2015-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Боженко Наталії Василівни
В обґрунтування позову зазначено, що податковий орган провів перевірку позивача, однак висновки викладені в акті перевірки не відповідають фактичним обставинам справи. Вважає, що спірні повідомлення-рішення, прийняті на підставі акту перевірки є необґрунтованими, прийнятими без урахування всіх обставин, що мають значення для їх прийняття, що має наслідком їх неправомірність та є підставою для скасування.
Представник позивача надав до суду клопотання про розгляд справи у письмовому провадженні.
Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час судового розгляду справи був повідомлений належним чином. В тому числі, представником відповідача були наданні письмові заперечення на адміністративний позов, які містяться в матеріалах справи.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд встановив наступне.
Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційне підприємство №53» Дніпропетровської міської ради як платник податків перебуває на обліку в Лівобережній об'єднаній державній податковій інспекції м.Дніпропетровська ГУМ України у Дніпропетровській області, як платник податків.
За наслідками перевірки складено Акт від 22.08.2014 року №3032/22-01/32616782 «Про результати позапланової виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2011 року по 30.06.2014 року валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2011 року по 30.06.2014 року», згідно висновків якого встановлено порушення: п.135.1. пп.135.5.4 п.135.5 ст.135, п. 138.2, п.п.138.10.4 п.138.10 ст.138, пп. 139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. №2756 - VI (із змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся на загальну суму 126 914 грн. в т.ч. по періодам: за 2 квартал 2011 на суму 5 789 грн., за 3 квартал 2011 на суму 12 413 грн., за 4 квартал 2011 на суму 18 945 грн., за 2 квартал 2012 на суму 2 924 грн., за 3 квартал 2012 на суму 424 грн., за 4 квартал 2012 на суму 40 698 грн., за 4 квартал 2013 на суму 52 573 грн.; п.198.1. п.198.2, п.198.3, п.198.4ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. №2756 - VI (із змінами та доповненням) в результаті чого встановлення заниження податку на вартість у сумі 190 197 грн., в тому числі по періодам: за квітень 2011 року на суму 2 967 грн.; за травень 2011 року на суму 10 197 грн.; за червень 2011 року на суму 7 971 грн.; за липень 2011 року на суму 6 273 грн.; за серпень 2011 року на суму 3 670 грн.; за вересень 2011 року на суму 7 519 грн.; за жовтень 2011 року на суму 16 530 грн.; за листопад 2011 року на суму 1 594 грн.; за квітень 2012 року на суму 908 грн.; за травень 2012 року на суму 6 032 грн.; за червень 2012 року на суму 13 716 грн.; за липень 2012 року на суму 142 грн.; за серпень 2012 року на суму 16 890 грн.; за вересень 2012 року на суму 14 095 грн.; за жовтень 2012 року на суму 20 999 грн.; за квітень 2013 року на суму 5 000 грн.; за травень 2013 року на суму 13 760 грн.; за липень 2013 року на суму 13 463 грн.; за серпень 2013 року на суму 15 000 грн.; за листопад 2013 року на суму 9 307 грн.; за червень 2014 року на суму 4 166 грн..
Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість вказаних висновків відповідача і винесеного на підставі такого висновку спірних актів індивідуальної дії на відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає наступне.
Згідно із Порядком оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства від 22.12.2010 року за №984 Акт перевірки - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.
Акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. За результатами документальної перевірки в акті викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податків, які мають відношення до фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів (пункти 4-6 Порядку №984 від 22.12.2010 року).
Щодо завищення суми витрат за період 01.04.2011 року по 31.12.2013 року на суму 103 054 грн..
Проведеною перевіркою відображеного показника за період з 01.04.2011р. по 31.12.2013 р. в сумі 2538483 грн. на підставі таких документів: журналів-ордерів по рах.63 «розрахунки з постачальника та підрядниками», рах.37 «розрахунки з іншими дебіторами», рах.31 «рахунки в банках», рах.92 «адміністративні витрати», банківських виписок, видаткових накладних, актів приймання-здачі виконаних робіт/послуг та інших документів встановлено завищення задекларованих КП «ЖЕП №53» ДМР показників у рядку 06.2 в Декларації «Адміністративні витрати» на суму 103 054 грн..
Також було укладено аналогічний договір №01/02/12 від 01.02.2012 року. Строк договору до 30.06.2012 року.
До перевірки та до суду надані первинні документи на підтвердження виконання вищезазначених договорів, а саме: Акти виконаних робіт (послуги, спрямовані на зменшення та/або погашення заборгованості Боржників перед Замовником), із зазначенням місця їх складення - місто Київ та посади, ПІБ осіб відповідальних за здійснення господарської операції, якими були керівники КП «ЖЕП №53» та ТОВ «Колекторська Компанія «Служба стягнення заборгованості», податкові накладні, банківські виписки щодо сплати послуг.
В тому числі, позивач додатково, на підтвердження укладення договорів надання послуг, листом від 18.08.2014 року №127 КП «ЖЕП №53» ДМР надав до податкової інспекції копії реєстрів боржників, які передавались до ТОВ «Колекторська Компанія «Служба стягнення заборгованості» для подальшої роботи з ними.
Згідно письмових пояснень представника позивача, листи, претензії, повідомлення, що направлялись ТОВ «Колекторська Компанія «Служба стягнення заборгованості» на виконання умов договорів про надання послуг оформлювались та зберігались в ТОВ «Колекторська Компанія «Служба стягнення заборгованості», оскільки надання таких документів позивачу не було визначено укладеними угодами. При цьому, господарська мета при укладенні угод є саме зменшення заборгованості споживачів перед КП «ЖЕП №53» ДМР.
Так, згідно статті 61 Конституції України юридична відповідальність має індивідуальний характер.
Для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (стаття 44 Податкового кодексу України).
Відповідно до ст. 83 Податкового кодексу України для посадових осіб органів державної податкової служби під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки; судові рішення; інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на органи державної податкової служби.
Відповідно до п.138.1 ст.138 Податкового кодексу витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу. Витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку; витрати банківських установ, до яких відносяться: а) процентні витрати за кредитно-депозитними операціями, в тому числі за кореспондентськими рахунками та коштами до запитання, цінними паперами власного обігу; б) комісійні витрати, в тому числі за кредитно-депозитними операціями, розрахунково-касове обслуговування, інкасацію та перевезення цінностей, операціями з цінними паперами, операціями на валютному ринку, операціями з довірчого управління; в) від'ємний результат (збиток) від операцій з купівлі/продажу іноземної валюти та банківських металів; г) від'ємне значення курсових різниць від переоцінки активів та зобов'язань у зв'язку зі зміною офіційного курсу національної валюти до іноземної валюти відповідно до підпункту 153.1.3 пункту 153.1 статті 153 цього Кодексу; ґ) суми страхових резервів, сформованих у порядку, передбаченому статтею 159 цього Кодексу; д) суми коштів (зборів), внесені до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; е) витрати з придбання права вимоги на виконання зобов'язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги (факторинг); є) витрати, пов'язані з реалізацією заставленого майна; ж) інші витрати, прямо пов'язані зі здійсненням банківських операцій та наданням банківських послуг; з) інші витрати, передбачені цим розділом (пп.138.1.1 п.138.1 ст.138 Податкового кодексу).
Пунктом 138.2, статті 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
Зазначені норми не містить конкретного переліку документів, необхідних для віднесення витрат платником податку до складу валових витрат. При цьому, на думку суду, по операціях з придбання послуг належним первинним документом, що підтверджує факт передачі та отримання послуг (товару), є видаткова накладна або акт приймання-передачі послуг.
Відповідно до підпункту 139.1.9, пункту 139.1, статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
Згідно статті 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Відповідно до п. 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Пунктом 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України встановлено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Зауваження до форми і змісту податкових накладних в акті перевірки відсутні.
Згідно з приписами підпункту 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V Податкового кодексу України.
Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.
Витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 року № 996-ХІV первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Господарською операцію є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.
Будь-які документи мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції, а визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Як встановлено в судовому засіданні послуги від ТОВ «Колекторська Компанія «Служба стягнення заборгованості» були придбані позивачем для використання у власній господарській діяльності щодо зменшення заборгованості споживачів перед позивачем, що підтверджується матеріалами справи, довідкою позивача №138 від 01.10.2014 року та не спростовано відповідачем. Отже, доводи представника відповідача стосовно недійсності вказаних правочинів є не доведеними належними та допустимими доказами.
Щодо формування податкового кредиту по товарам (роботам, послугам), розрахунки з постачальниками товарів (робіт, послуг) проведенні за рахунок фінансування з державного бюджету, слід зазначити наступне.
КП «ЖЕП №53» ДМР отримано з загального фонду місцевого бюджету за період 01.04.2011 року по 30.06.2012 року - 1044793,60 грн. та перераховано підприємствам за придбані матеріали та виконані роботи кошти в сумі 1017513, 41 грн. в т.ч. ПДВ 169 585,58 грн..
На думку відповідача, під час розрахунків з постачальниками за рахунок фінансування з державного бюджету є неоподатковуваною операцією, у зв'язку з чим частка ПДВ у складі вартості послуг, компенсована за рахунок бюджетних коштів, не підлягає включенню до податкового кредиту підприємства.
При цьому, суд зазначає наступне, згідно п.196.1 ст. 196 Податкового кодексу України не є об'єктом оподаткування операції, зокрема, з виплат у грошовій формі заробітної плати (інших прирівняних до неї виплат), а також пенсій, стипендій, субсидій, дотацій за рахунок бюджетів або Пенсійного фонду України чи інших фондів загальнообов'язкового соціального страхування (крім тих, що надаються у майновій формі); виплат дивідендів, роялті у грошовій формі або у вигляді цінних паперів, які здійснюються емітентом; надання комісійних (брокерських, дилерських) послуг із торгівлі та/або управління цінними паперами (корпоративними правами), деривативами та валютними цінностями, включаючи будь-які грошові виплати (у тому числі комісійні) фондовим або валютним біржам чи позабіржовим фондовим системам або їх членам у зв'язку з організацією та торгівлею цінними паперами ліцензованими торговцями цінними паперами, а також деривативами та валютними цінностями.
Відповідно до п.198.4 ст. 198 Податкового кодексу України, якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника.
Таким чином, чинне податкове законодавство не обмежує право платника на реалізацію права на податковий кредит в залежності від джерела отримання коштів, використаних для розрахунків за отримані товари (роботи, послуги). Отже, формування платником податкового кредиту за наслідками придбання товарів (робіт, послуг) за рахунок цільових бюджетних коштів здійснюється за загальними правилами.
Посилання податкового органу на приписи п.196.1 ст. 196 Податкового кодексу України не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки регулюють оподаткування операцій з виплат, а не з отримання фінансування.
Щодо заборгованості за зобовязаннями, щодо яких минув строк позовної давності.
Проведеною перевіркою відображеного показника за період з 01.04.2011 року по 31.12.2013 року встановлено заниження задекларованих КП «ЖЕП №53» ДМР показників у рядку 03 ІД Декларацій «інші доходи» на суму 544 900 грн. в наслідок наступних порушень, а саме: при перевірці встановлено, що КП «ЖЕП №53» ДМР укладено ряд договорів про надання послуг, а саме планування та організація капітального ремонту, технічного обслуговування житлового фонду, підготовка житлового фонду до роботи в осінньо-зимовий період, складання загальних смет, надання консультацій, довідок, тощо.
Також, в Акті перевірки зазначено, що згідно даних позапланової перевірки КПЖРЕП (код 05432916) проведеною Лівобережною ОДПІ заборгованість позивача перед КПЖРЕП (код 05432916) визнана безнадійною, сумнівною та відображена в бухгалтерському обліку на рахунку 381 «Резерв сумнівних боргів».
На думку податкового органу, у зв'язку з тим, що заборгованість у сумі 544 900 грн. станом на 31.12.2013 року залишається не стягнутою, а Покупець КП «ЖЕП №53» ДМР не надав ніякої грошової компенсації вартості послуг отриманих від постачальника на загальну суму 544 900 грн., тобто не погасив своб заборгованість (зобовязання) перед постачальником, такі товари (роботи, послуги) вважаються безоплатно наданими.
При вирішенні даного питання, суд виходить з наступного.
До суду надано договір б/н від 01.04.2014 року на виконання послуг укладений між КПЖРЄП Індустріального району м.Дніпропетровська (Виконавець) та КП «ЖЕП №53» ДМР (Замовник), строк дії цього договору з 01 квітня 2014 року по 31 грудня 2014 року.
Також надано договір про надання послуг від 01.01.2010 року №8, яким визначена позовна давність в 10 років.
Так, згідно зі статтею 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (1095 днів). Заборгованість за зобов'язаннями, щодо яких минув строк позовної давності, є безнадійною заборгованістю.
Однак, відповідно до статті 259 Цивільного кодексу України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.
Як вбачається з довідки позивача, яка міститься в матеріалах справи станом на 31.12.2013 року заборгованість позивача перед КВЖРЕП складає 936,0 тис. грн. за 2010-2014 роки.
Також до суду надано лист КПЖРЕП (код 05432916) від 10.11.2014 року №1135 щодо надання інформації в якому заначено, що заборгованість КП «ЖЕП №53» ДМР перед КВЖРЕП Індустріального району за договором про виконання робіт від 01.01.2010 року №8 складає 1189,80 тис.грн. та зазначена заборгованість безнадійною не є та за строком позовної давності КВЖРЕП не списувалась, оскільки згідно умов договору було встановлено строк позовної давності - 10 років. Інша заборгованість відсутня.
Таким чином, суд приходить до висновку, що станом на 31.12.2013 року та на момент перевірки позивач мав заборгованість перед КВЖРЕП Індустріального району, однак належних та допустимих доказів існування заборгованності саме в сумі 544 900 грн. за договором виконання робіт б/н від 01.04.2004 року, тобто існування грошового зобов'язання щодо якого минув строк позовної давності, до суду не надано.
Щодо посилання представника відповідача на дані позапланової перевірки КПЖРЕП (код 05432916) проведеною Лівобережною ОДПІ заборгованість позивача перед КПЖРЕП (код 05432916) визнана безнадійною, сумнівною та відображена в бухгалтерському обліку на рахунку 38 «Резерв сумнівних боргів», слід зазначити, що знаходження сум на рахунку 38 «Резерв сумнівних боргів», не є беззаперечним доказом самебезоплатно отриманих послуг, оскільки рахунок 38 є рахунком на якому ведеться облік резервів за сумнівною дебіторською заборгованістю, щодо якої є ризик неповернення, тобто не є списаною.
Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Частиною другою цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Суд, згідно ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі та скасування податкових повідомлень-рішень, оскільки відповідачем не доведено належними та допустимими доказами правомірність їх винесення.
Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.
Керуючись ст.ст. 71, 86, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна, скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко