Справа № 819/1802/13-а
Суддя: Каралюс Володимир Маріянович
Дата ухвалення: 2015-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2015 року Справа № 876/3090/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

Головуючого судді - Каралюса В.М.,

суддів: Гулида Р.М., Затолочного В.С.,

за участі секретаря судового засідання Бєлкіної Н.І.,

та за участі осіб:

від позивача - Чорного М.О.,

від відповідача - Олексюка Р.З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Бучацької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Тернопільській області на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2014 року у справі №819/1802/13-а за позовом державного підприємства «Ковалівський спиртовий завод» до Бучацької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Тернопільській області про скасування податкового повідомлення-рішення №/0 від 17 квітня 2007 року, -

В С Т А Н О В И В:

В травні 2007 року позивач державне підприємство «Ковалівський спиртовий завод» звернувся до суду з адміністративним позовом до Бучацької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Тернопільській області, в якому просив скасувати податкове повідомлення-рішення № /0 від 17.04.2007 року.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2014 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Бучацької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Тернопільській області № /0 від 17 квітня 2007 року.

Не погодившись із таким рішенням суду першої інстанції, його оскаржив відповідач, який в поданій апеляційній скарзі, покликаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що оскільки оформлення ТОВ «Укренерго» листів від 25.06.2007 № 756 та від 13.01.2012 № 9 відбулося з порушенням вимог законодавства, вказані листи не можуть бути використані у якості доказів по справі. Тим більше, вказані листи не містять беззаперечного доказу того, що отриманий позивачем природний газ є саме українського видобування.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, працівниками Бучацької міжрайонної державної податкової інспекції ДПС у Тернопільської області проведено позапланову виїзну перевірку ДП «Ковалівський спиртовий завод» з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за січень 2006 року.

За результатами проведеної перевірки складено акт від 10 квітня 2007 року №116-23/00375059, згідно якого встановлено, що в порушення ст.8 Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік» до податкового кредиту та бюджетного відшкодування включено 4 000 грн. ПДВ.

На підставі зазначеного акту перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення №/0 від 17 квітня 2007 року, яким ДП «Ковалівський спиртовий завод» зменшено суму бюджетного відшкодування на вказану вище суму.

Приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення податковий орган виходив з того, що позивачем було придбано в ТОВ «Укренерго» природній газ імпортного походження, який оподатковується за нульовою ставкою податку на додану вартість, у зв'язку з чим виписані ТОВ «Укренерго» податкові накладні оформлені з порушенням вимог підпункту 7.2.3 пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», а тому не могли бути враховані при формуванні податкового кредиту з податку на додану вартість.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, між позивачем як покупцем та ТОВ «Укренерго» як постачальником було укладено договір на постачання природного газу від 16.11.2005 року № 3-т-06/п, за умовами якого постачальник зобов'язувався через газові мережі газотранспортних організацій поставити покупцю природний газ за ціною 478.66 грн. за одну тисячу м3, в тому числі цільова надбавка до тарифу на природний газ - 7.82 грн. та податок на додану вартість 79.78 грн. (без врахування його транспортування).

ТОВ «Укренерго» видало позивачу податкову накладну від 31.12.2006 року № 49 на поставлений за грудень 2006 року газ в об'ємі 392000.00 м3 на суму 266509.36 грн., в тому числі податок на додану вартість 44418.23 грн. Позивачем в січні 2007 року до бюджетного відшкодування з податку на додану вартість включено суму 4000.00 грн.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» встановлено, що у 2006 році операції із ввезення природного газу на митну територію України відповідно до зовнішньоекономічних контрактів, укладених на виконання міжнародних договорів України, звільняються від обкладання податком на додану вартість, а операції із продажу такого газу, крім операцій з його продажу для населення, бюджетних установ та інших споживачів, що не є платниками цього податку, оподатковуються за нульовою ставкою податку на додану вартість.

Згідно з п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 року № 1729 «Про забезпечення споживачів природним газом» в 2006 році природний газ. ввезений на митну територію України за зовнішньоекономічними контрактами, укладеними на виконання міжнародних договорів України, та оформлений митними органами в режимі випуску у вільний обіг із звільненням від обкладення податком на додану вартість, реалізується Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України», дочірньою компанією «Газ України» та дочірнім підприємством «Газ-тепло», а також суб'єктами господарювання, що мають ліцензію на провадження господарської діяльності з постачання природного газу за регульованим тарифом, із застосуванням нульової ставки податку на додану вартість (крім постачання населенню, бюджетним установам та іншим споживачам, які не є платниками зазначеного податку), за наявності: договорів на таке придбання із зазначенням, кому належить поставлений газ; договорів на власну поставку такого газу з обов'язковим зазначенням, кому належить поставлений газ та індивідуального податкового номера споживача - платника податку на додану вартість; вантажосупровідних документів (товаротранспортних і податкових накладних, актів приймання-передачі), в яких обов'язково зазначається, кому належить поставлений газ, суб'єкт господарювання та його індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість.

Відповідно до пункту 6.1 статті 6 Закону України «Про податок на додану вартість» об'єкти оподаткування, визначені статтею 3 цього Закону, за винятком операцій, звільнених від оподаткування, та операцій, до яких застосовується нульова ставка згідно з цим Законом, оподатковуються за ставкою 20 відсотків.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку, зокрема, з придбанням товарів (у тому числі при їх імпорті) з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податків.

Аналіз зазначених правових норм вказує на те, що законодавством не дозволяється оподаткування за ставкою 20% операцій з продажу природного газу, ввезеного на митну територію України відповідно до зовнішньоекономічних контрактів, укладених на виконання міжнародних договорів України, і звільненого від обкладання податком на додану вартість при ввезенні.

У своїх поясненнях ТОВ «Укренерго» вказало, що протягом 2006 року здійснювали постачання природного газу ДП «Ковалівський спиртовий завод» на підставі договору на постачання природного газу №3-т-06/п. Природний газ, що постачався позивачу у вказаному періоді був придбаний, для наступної реалізації, у вітчизняних компаній, в т.ч., але не виключно, ТзОВ «ІНТЕРЛІС» та ТзОВ «РОСТХОЛДІНГ». При придбанні природного газу товариством з обмеженою відповідальністю «Укренерго» було сплачено ПДВ, саме тому при наступній його реалізації безпосередньому споживачу, позивачу було видано належним чином оформлені податкові накладні. Щодо документів, які витребовувалися судом, а саме: про походження поставленого позивачу природного газу, ТОВ «Укренерго» повідомило, що оригінали знищені відповідно до Наказу Міністерства юстиції від 17.04.2012 року №571/20884 у зв'язку з закінченням терміну їх зберігання.

Також, листами від 14.08.2013 р. №04/3449 та від 22.08.2013 року №04/3503 ПАТ «Тернопільгаз» надав інформацію про обсяги транспортованого позивачу природного газу через свої газові мережі, пояснив про відсутність актів і договорів, що засвідчують транспортування вказаних обсягів природного газу в зв'язку з закінченням терміну їх зберігання та повідомив, що не володіє інформацією про походження газу.

У відповіді на запит суду першої інстанції інформації про облік природного газу, що постачався позивачу згідно договору №3-т-06/п від 16.11.2005 р. ПАТ «Укртрансгаз» повідомив, що відповідно до діючих нормативних актів функції обліку газу по споживачах виконують газорозподільні підприємства.

Відтак, судом першої інстанції встановлено, що ТзОВ «Укренерго» отримало газ по згаданих договорах із ставкою оподаткування податком на додану вартість 20% та при подальшій його реалізації включило у вартість природного газу суму податку на додану вартість та з врахуванням викладеного, дійшов вірного висновку, що податкове повідомлення - рішення від 17.04.2007 року № /0 прийняте відповідачем без врахування фактичних обставин справи та всупереч вимогам чинного законодавства України та підставно задовольнив заявлені позовні вимоги, скасувавши таке податкове повідомлення-рішення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Бучацької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Тернопільській області залишити без задоволення, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2014 року у справі №819/1802/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.М. Каралюс

суддя Р.М. Гулид

суддя В.С. Затолочний

повний текст ухвали виготовлений 12.05.2015