Справа № 820/15550/14
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2015-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2015 р.Справа № 820/15550/14
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бенедик А.П.

Суддів: Філатова Ю.М. , Калиновського В.А.

за участю секретаря судового засідання Тітової А.В.

представника позивача - Шестерікова О.О.

представника відповідача - Мельник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної фінансової інспекції в Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 30.03.2015р. по справі №820/15550/14

за позовом Державної фінансової інспекції в Харківській області

до Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства

про зобов'язання виконати вимогу,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Державна фінансова інспекція в Харківській області, звернувся до суду із адміністративним позовом до Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства, в якому просив виконати вимогу від 25.03.2014 року № 06-25/3178, а саме:

- забезпечити відшкодування винними особами в порядку та розмірах, визначених ст. 130-136 Кодексу законів про працю України матеріальної шкоди (збитків) на загальну суму 81412, 18 грн., заподіяної внаслідок списання в обліку підприємства протягом 2012 року дебіторської заборгованості з терміном виникнення понад три роки, без проведення претензійно-позовної роботи по розрахунках з ПО "Укрпротез" в сумі 79955, 06 грн., ПП "Поток-2" в сумі 881, 12 грн. та з Одеським КЕПОП в сумі 576, 00 гривень;

- забезпечити відшкодування необґрунтованих витрат Підприємства на пальне в загальній сумі 6587,17 грн., або винними особами в порядку та розмірах, визначених ст. 130-136 Кодексу законів про працю України;

- провести розрахунок дивідендів від суми виявлених ревізією порушень, які вплинули на заниження чистого прибутку і, як наслідок - неповної сплати до бюджету частини чистого прибутку або дивідендів. Перерахувати вказані кошти до Державного бюджету України.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що за результатами проведеної планової виїзної ревізії фінансово - господарської діяльності ХКЕПОП за період з 01.01.2012 року по 30.11.2013 рік, що оформлена актом ревізії від 28.02.2014 року №810-40/7, ДФІ в Харківській області направлено директору підприємства вимогу № 06-25/3178 від 25.03.2014 року, якою зобов'язано в термін до 05.04.2014 року усунути виявлені ревізією порушення законодавства. Оскільки у встановлений строк відповідачем не було в повному обсязі виконано вимогу, позивач звернувся до суду із даним позовом про зобов'язання її виконати у примусовому порядку.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 30.03.2015 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Позивач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 30.03.2015 року та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач посилається на прийняття оскаржуваної постанови з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Вказує, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про їх необґрунтованість. Зазначив, що оскільки відповідачем не було в добровільному порядку в повному обсязі усунуто виявлені під час проведеної ревізії порушення вимог діючого законодавства, то заявлені позовні вимоги щодо зобов'язання відповідача усунути порушення у примусовому порядку є законними та обґрунтованими.

Відповідач надав письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких просив залишити її без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Представники сторін у судовому засіданні підтримали свої правові позиції по справі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що відповідно до п.9.1.2.1 плану роботи на IV квартал 2013 року та на підставі направлення від 06.12.2013 року № 1796, співробітниками ДФІ в Харківській області проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства за період з 01.01.2012 по 30.11.2013 року, за результатами якої складено акт від 28.02.2014 року №810-40/7, який підписано із запереченнями.

На підставі висновків ревізії, ДФІ у Харківській області винесено вимогу № 06-25/3178 від 25.03.2014 року «Про усунення виявлених ревізією фінансово-господарської діяльності Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства за період з 01.01.2012 по 30.11.2013 року порушень законодавства з фінансових питань».

Під час судового розгляду підтверджено, що відповідачем не було добровільно в повному обсязі виконано вищевказану вимогу, а саме залишилось не усунутими порушення на загальну суму 87999, 35 грн., зокрема:

- матеріальна шкода (збитки) на загальну суму 81412,18 грн., заподіяні внаслідок списання в обліку підприємства протягом 2012 року дебіторської заборгованості з терміном виникнення понад три роки, без проведення претензійно-позовної роботи по розрахунках з ПО "Укрпротез" в сумі 79955,06 грн., ПП "Поток" в сумі 881,12 грн. та з Одеським КЕПОП в сумі 576,00 гривень (п. 2 Вимоги);

- необґрунтовані витрати Підприємства на пальне в загальній сумі 6587,17 гривень (ч.2 п.5 Вимоги);

- провести розрахунок дивідендів від суми виявлених ревізією порушень, які вплинули на заниження чистого прибутку і, як наслідок - неповної сплати до бюджету частини чистого прибутку або дивідендів. Перерахувати вказані кошти до Державного бюджету України (п. 13 Вимоги).

В зв'язку із викладеним, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки невиконані відповідачем пункти вимоги вказують на виявлені під час проведеної ревізії збитки, їх розмір та необхідність їх перерахування до бюджету і стягнення матеріальної шкоди та відшкодування витрат на пальне, то вони не можуть бути примусово стягнуті та повернуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не шляхом пред'явлення позову до підконтрольної установи про виконання вимоги. На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для зобов'язання відповідача у примусовому порядку виконати вимогу контролюючого органу.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (далі - орган державного фінансового контролю).

Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23.04.2011 року № 499/2011 визначено, що Держфінінспекція є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України (далі - Міністр), входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція здійснює свої повноваження безпосередньо та через територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах або міжрайонні, об'єднані в районах та містах територіальні органи, головних інспекторів у районах та містах (пункт 7 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення Держфінінспекція має право в установленому порядку, зокрема: пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства (підпункт 15); у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства (підпункт 18); при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України (підпункт 21).

Держфінінспекція України відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших службових осіб підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (підпункт 4 пункту 4 Положення).

Зазначені норми кореспондуються з положеннями пункту 7 статті 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні", згідно з якими органу державного фінансового контролю надається право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Згідно з пунктом 10 статті 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні", органу державного фінансового контролю надано право звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а відповідно до пункту 13 цієї норми - при виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до частини другої статті 15 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні", законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що контролюються.

Таким чином, орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль за використанням коштів державного і місцевих бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства має право пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Вищенаведене узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах Верховного Суду України від 15 квітня 2014 року у справах №№21-40а14, №21-63а14, від 13 травня 2014 року у справі №21-89а14, від 20 травня 2014 року №21-93а14.

В силу ч.2 ст. 161 КАС України, при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку про наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

В порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки.

При цьому, у справі, що розглядається, Інспекція пред'явила вимоги, які вказують на виявлені збитки, їхній розмір та їх стягнення.

Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за відповідним позовом органу державного фінансового контролю, вони не можуть бути стягнуті за адміністративним позовом про зобов'язання вчинити певні дії.

Відповідно до ч. 4 ст. 71 КАС України встановлено, що суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності за правилами ст.86 КАС України, колегія суддів дійшла висновку, що суб'єкт владних повноважень у спірних правовідносинах не забезпечив належної реалізації владної управлінської функції.

Враховуючи вищенаведені обставини, колегія суддів дійшла висновку, про відсутність правових підстав для зобов'язання відповідача у судовому порядку виконати пункти вимоги.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів вважає, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 30.03.2015 року по справі №820/15550/14 відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, позивача по справі.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, п. 1 ч. 1 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції в Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 30.03.2015р. по справі №820/15550/14 за позовом Державної фінансової інспекції в Харківській області до Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства про зобов'язання виконати вимогу залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Бенедик А.П.
Судді(підпис) (підпис) Філатов Ю.М. Калиновський В.А.

Повний текст ухвали виготовлений 20.05.2015 р.