Справа № 813/2199/15
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2015-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2015 року № 813/2199/15

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Брильовського Р.М.,

при секретарі Косів М.Б.

за участю:

позивача - ОСОБА_1

відповідача - Палюх О.П.

розглянувши у відкритому судовому з асіданні у місті Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до керівника апарату Львівського апеляційного господарського суду Палюх Олени Петрівни про визнання протиправними дій та визнання протиправним і скасування наказу, -

Встановив:

ОСОБА_1 звернулася з адміністративним позовом до керівника апарату Львівського апеляційного господарського суду Палюх Олени Петрівни про визнання протиправними дій та визнання протиправним і скасування наказу.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що керівником апарату Львівського апеляційного господарського суду Палюх О.П. порушено процедуру встановлену Постановою КМУ від 13.06.2000 року №950 «Про затвердження Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», яка передує накладенню дисциплінарного стягнення та не доведено вини позивача щодо порушення норм господарського процесуального права, яке встановлює порядок направлення касаційних скарг до Вищого господарського суду України. У наказі № 06-04/108 від 20.04.15 не зазначено жодних обставин, які доводять складову частину проступку, ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду. Керівником апарату суду Палюх О.П. не досліджено і не доведено наявності обставин, які згідно чинного законодавства можуть бути підставою для застосування догани. Дії позивача були спрямовані на виконання вимог ст. 109 ГПК України, відповідно до якої 07.04.2015 Львівським апеляційним господарським судом матеріали справи №914/2492/14 разом з касаційною скаргою ПАТ «Іскра» за №112/873 від 01.04.2015 року були направлені до Вищого господарського суду України, що підтверджується супровідним листом від 07.04.2015 року та списком згрупованих рекомендованих відправлень від 07.04.2015 року. Відповідачем не подано належних та допустимих доказів того, що представник ПАТ «Львівгаз» звертався в апеляційний господарський суд із заявою про видачу наказу. Щодо доводів відповідача про порушення положень постанови Пленуму ВГСУ № 11 від 24.11.11, які на думку відповідача носять імперативний характер, то такі доводи є безпідставними, так як постанови Пленуму Вищих спеціалізованих судів України, в даному випадку Вищого господарського суду України носять виключно рекомендаційний характер, в той час як положення ст.ст. 109, 116 ГПК України містять імперативний (обов'язковий) характер. При накладенні дисциплінарного стягнення відповідачем не враховано вимоги ст. 149 КЗпП України, згідно з якою при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві та уточненнях до неї, просив позов задовольнити.

Відповідач проти позову заперечив та зазначив, що 07.04.2015 всупереч вимогам ч. 4 п. 1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 24.11.2011 року, а також п. З резолютивної частини постанови Львівського апеляційного господарського суду від 31.03.2015 справа №914/2492/14 була скерована до Вищого господарського суду України, доказом чого є список згрупованих рекомендованих відправлень від 07.04.2015 року. Начальником відділу документального забезпечення суду ОСОБА_1 було порушено порядок направлення матеріалів справи до місцевого господарського суду для видачі судового наказу з подальшим скеруванням касаційної скарги разом з матеріалами справи до Вищого господарського суду України. Вважає, що в діях ОСОБА_1 вбачається неналежне виконання нею своїх службових обов'язків згідно посадової інструкції, які дискредитують Львівський апеляційний господарський суд в частині неоднакового застосування норм та правил направлення справ за межі суду. Зазначає, що згідно з ст. 152 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» керівник апарату суду застосовує заходи заохочення та накладає дисциплінарні стягнення.

Відповідач у судовому засіданні заперечення підтримав повністю з підстав, викладених у них, просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доводи сторін, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд, даючи правову оцінку спірним правовідносинам, виходив з наступного.

Відповідно до ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби поширюється юрисдикція адміністративних судів. Пунктом 15 ч. 1 ст. 3 КАС України визначено, що публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про державну службу" ( далі Закон №3723), державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Ст. 19 Конституції України зобов'язує орган влади діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Оцінюючи правомірність дій відповідача, суд має керуватися критеріями, закріпленими у ч. 3 ст. 2 КАС України, згідно з якими у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У ст. 5 Закону України «Про державну службу» встановлено, що державний службовець повинен сумлінно виконувати свої службові обов'язки, шанобливо ставитися до громадян, керівників і співробітників, дотримуватися високої культури спілкування; не допускати дій і вчинків, які можуть зашкодити інтересам державної служби чи негативно вплинути на репутацію державного службовця.

Основні обов'язки державних службовців визначені у ст. 10 Закону України «Про державну службу» , до яких відноситься додержання Конституції України та інших актів законодавства України; забезпечення ефективної роботи та виконання завдань державних органів відповідно до їх компетенції; недопущення порушень прав і свобод людини та громадянина; безпосереднє виконання покладених на них службових обов'язків, своєчасне і точне виконання рішень державних органів чи посадових осіб, розпоряджень і вказівок своїх керівників;збереження державної таємниці, інформації про громадян, що стала їм відома під час виконання обов'язків державної служби, а також іншої інформації, яка згідно з законодавством не підлягає розголошенню;постійне вдосконалення організації своєї роботи і підвищення професійної кваліфікації; сумлінне виконання своїх службових обов'язків, ініціатива і творчість в роботі.

Особливості дисциплінарної відповідальності державних службовців, визначені у ст. 14 Закону України «Про державну службу», згідно з якою дисциплінарні стягнення застосовуються до державного службовця за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, порушення обмежень, пов'язаних з проходженням державної служби, а також за вчинок, який порочить його як державного службовця або дискредитує державний орган, в якому він працює.

Засади та гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначені у Кодексі законів про працю України (далі КЗпП України ).

Згідно зі ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення, як догана або звільнення.

Дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника (ст. 147-1 КЗпП України) .

За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника (ст. 149 КЗпП України).

Протягом строку дії дисциплінарного стягнення заходи заохочення до працівника не застосовуються (ст.151 КЗпП України).

Судом встановлено, що підставою для прийняття наказу від 20.04.2015 №06-04/108 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1». було направлення матеріалів справи до Вищого господарського суду України замість направлення справи до місцевого господарського суду для видачі судового наказу з подальшим скеруванням касаційної скарги разом з матеріалами справи до Вищого господарського суду України, як це передбачено Постановою Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 24.11.2011 року, а також пунктом 3 резолютивної частини постанови Львівського апеляційного господарського суду від 31.03.2015 у справі №914/2492/14.

Про факт направлення матеріалів справи №914/2492/14 не до місцевого господарського суду, а до Вищого господарського суду України керівнику апарату стало відомо із скарги ПАТ «Львівгаз» від 07.04.2015.

Не погодившись із вказаним наказом ОСОБА_1 оскаржила його до суду.

Судом встановлено, що 31.03.2015 Львівським апеляційним господарським судом у справі №914/2492/14 прийнято постанову, якою залишено без змін рішення господарського суду Львівської області від 11.09.2014, а апеляційну скаргу ПАТ «Іскра» - без задоволення.

02.04.2015 на адресу Львівського апеляційного господарського суду поступила касаційна скарга ПАТ «Іскра» за №112/873 від 01.04.2015 на рішення господарського суду Львівської області від 11.09.2014 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 31.03.2015.

Відповідно до ч.2 ст. 109 ГПК України апеляційний господарський суд зобов'язаний був невідкладно надіслати касаційну скаргу разом зі справою до Вищого господарського суду України.

На виконання вимог ст.109 ГПК України, 07.04.2015 Львівським апеляційним господарським судом матеріали справи № 914/2492/14 разом з касаційною скаргою ПАТ «Іскра» за №112/873 від 01.04.2015 були направлені до Вищого господарського суду України, що підтверджується супровідним листом від 07.04.2015.

Згідно з ст. 116 ГПК України в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, після набрання судовим рішенням законної сили наказ видається за заявою стягувачу чи прокурору, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, або надсилається стягувачу рекомендованим чи цінним листом. Накази про стягнення судового збору надсилаються до державних податкових інспекцій.

Судом встановлено, а відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано, що представник ПАТ «Львівгаз» не звертався в апеляційний господарський суд із заявою про видачу наказу.

Судом також встановлено, що відомості про таке звернення в господарський суд Львівської області були відсутні.

З огляду на вище досліджене та положення ст.ст. 109, 116 ГПК України, при наявності зареєстрованої касаційної скарги Львівський апеляційний господарський суд був зобов'язаний виконати вимоги ст.109 ГПК України та невідкладно надіслати касаційну скаргу разом зі справою до Вищого господарського суду України.

Щодо доводів відповідача про порушення положень постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.11.2011 №11, які на думку відповідача носять імперативний характер, то такі доводи є безпідставними, так як постанови Пленуму Вищих спеціалізованих судів України, в даному випадку Вищого господарського суду України носять виключно рекомендаційний характер, в той час як положення ст.ст.109, 116 ГПК України містять імперативний (обов'язковий) характер.

Слід зазначити, що ч. 4 п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 24.11.2011 на яку посилався представник ПАТ «Львівгаз» у скарзі на дії позивача та відповідач в оскаржуваному наказі, жодним чином не регулює порядок направлення апеляційними господарськими судами касаційних скарг до касаційної інстанції. Постанова Пленуму Вищого господарського суду України від 24.11.2011 №11 регулює порядок перегляду судових рішень прийнятих місцевими та апеляційними господарськими судами у Вищому господарському суді України.

Суд не може погодитися із доводами відповідача про те, що положення Постанови КМУ від 13.06.2000 року №950 «Про затвердження Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» не повинні застосовуватися в даному випадку і не становлять обов'язку для керівника проводити службове розслідування щодо з'ясування фактів, які б стали підставою для застосування дисциплінарного стягнення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано один з таких заходів стягнення, як догана.

Згідно з ст. 149 КЗпП України при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

В процесі оцінки фактів, які було покладено в основу, як підставу для застосування дисциплінарного стягнення, відповідачем навіть не перевірено відповідність змісту норм постанови Пленуму Вищого господарського суду України на яку посилався представник ПАТ «Львівгаз», не взято до уваги вимоги ст.109 ГПК України.

Як вбачається із долученої до матеріалів справи копії оскаржуваного наказу, відповідачем в основу покладено лише доводи представника ПАТ «Львівгаз», і, в той же час, не взято до уваги вимоги ст.109 ГПК України.

В оскаржуваному наказі не зазначено жодних обставин, які доводять вину позивача у порушенні положень чинного трудового законодавства, Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 24.11.2011 на яку посилався представник ПАТ «Львівгаз» так і вимог Господарського процесуального кодексу України.

В процесі оцінки фактів, викладених у скарзі ПАТ «Львівгаз», відповідачем не надано оцінки діям секретаря судового засідання, який був виконавцем супровідного листа про направлення справи до касаційної інстанції.

З огляду на вище досліджені обставини щодо правомірності направлення матеріалів справи за № 914/2492/14 до Вищого господарського суду України та участь в процесі оформленні судової справи, підготовки супровідного листа про направлення справи до касаційної інстанції і інших працівників апарату суду, зокрема, секретаря судового засідання Борщ Ірини, відповідач зобов'язаний був провести службове розслідування щодо встановлення ступеня вини кожного з задіяних працівників.

Відповідачем не представлено жодного доказу про застосування до позивача будь яких дисциплінарних заходів за час роботи позивача на посаді начальника відділу документального забезпечення за невиконання чи неналежне виконання посадових обов'язків до моменту виникнення даних спірних правовідносин.

Також, при обранні виду стягнення до ОСОБА_1 не було враховано ступеня тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду.

Суд вважає, що застосоване дисциплінарне стягнення не відповідає ступеню тяжкості проступку та заподіяної шкоди.

Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються наявними у справі доказами та підлягають до задоволення.

Відповідно до частини четвертої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України судовий збір слід стягнути з Державного бюджету України на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-14, 23, 69, 70, 71, 86, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України,-

Постановив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними дії керівника апарату Львівського апеляційного господарського суду Палюх Олени Петрівни щодо прийняття наказу від 20.04.2015 №06-04/108 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1».

Визнати протиправним та скасувати наказ від 20.04.2015 №06-04/108 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1».

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 73 (сім десять три) грн.. 08 коп. сплаченого судового збору.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Суддя Р.М. Брильовський