Справа № 804/20546/14
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2015-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Дєєв М.В., одноособово розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мікспак»
до Державної податкової інспекції в Амур - Нижньодніпровському районі
м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області
про скасування податкових повідомлень - рішень,-
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що податковим органом була проведена виїзна планова документальна перевірка з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства ТОВ «Мікспак», під час якої встановлено порушення вимог Податкового кодексу України. На підставі акту перевірки податковим органом були винесені оскаржувані податкові повідомлення - рішення, які позивач вважає протиправними та таким, що підлягає скасуванню. З огляду на вищевикладене, позивач просив суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Представники позивача у судовому засіданні проти розгляду справи в порядку письмового провадження не заперечували.
Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, явку свого представника у судове засідання не забезпечив, з клопотанням про відкладення розгляду справи не звертався, заперечень проти позову не надав.
Враховуючи те, що для участі у судовому засіданні прибули не всі особи, які беруть участь у справі, при цьому, перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених ст. 128 КАС України не встановлено, відповідно до ч. 6 зазначеної статті справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Мікспак» перебуває на обліку в Державній податковій інспекції в Амур - Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області як платник податків.
Судом встановлено, що у період з 15.05.2014 року по 04.06.2014 року, на підставі направлень від 15.05.2014 року № 000201 та № 000210 та відповідно до наказу № 394, згідно плану - графіку проведення документальних перевірок на ІІ квартал 2014 року проведена планова виїзна документальна перевірка ТОВ «Мікспак» з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.04.2011 року по 31.12.2013 року, про що складено акт №1581/04-61-22-1/32502186 від 12.06.2014 року.
Згідно висновків акту перевірки, позивачем порушено вимоги:
- п. 185.1 ст. 185 Податкового Кодексу України, в результаті чого встановлено відсутність об'єкта оподаткування по ланцюгу постачання безтоварних операцій у травні та жовтні 2012 року: НВП «ЕКОГІРОМТЕХ» - ТОВ «Мікспак» - контрагенти - покупці.
Не погодившись з висновками, викладеними у акті перевірки позивачем були подані до ДПІ у АНД районі м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області заперечення за вих. № 23/06-1 від 23.06.2014 року.
16.07.2014 року листом відповідач повідомив, що в результаті розгляду заперечень висновки до акту перевірки №1581/04-61-22-1/32502186 від 12.06.2014 року змінені. Крім того, висновки за результатами розгляду заперечень будуть враховані при винесені податкових повідомлень - рішень за актом перевірки.
За результатами додаткової внепланової виїзної документальної перевірки був складений додатково акт № 1878/04-61-22-1/32502186 від 16.07.2014 року, у якому відповідач змінив висновки у акті № 1581/04-61-22-1/32502186 від 12.06.2014 року та збільшив податкові зобов'язання, а заперечення залишив без задоволення.
21.07.2014 року відповідачем були винесені податкові повідомлення - рішення:
01.08.2014 року позивачем було подано скаргу № 28/07 - 01 до Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області на податкові повідомлення - рішення.
09.10.2014 року Головним управлінням Міндоходів у Дніпропетровській області винесено рішення про результати розгляду скарги, ким:
Рішення Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, про результати розгляду скарги від 09.10.2014 року № 7159/10/04-36-10-08-09 було оскаржене до Державної фіскальної служби України (скарга повторна від 27.03.15 № 03-10/13).

Рішенням Державної фіскальної служби України, про результати розгляду повторної скарги від 21.11.2014 року № 718416/99 -99-10- 01-15, вказані вище податкові повідомлення - рішення, залишені без змін з урахуванням рішення Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, про результати розгляду скарги від 09.10.2014 року № 7159/10/04-36-10-08-09.

На підставі вищевказаного рішення відповідачем було винесено податкове повідомлення - рішення № від 06.11.2014 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання по податку на прибуток приватних підприємств на суму 1617 грн. 13 коп., з яких 1343 грн. - за основним платежем, 274 грн. 13 коп. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Суд вважає вищевказані податкові повідомлення - рішення неправомірними та такими, що підлягають скасуванню, з огляду на наступне.

У період, який перевірявся, позивач перебував у господарських взаємовідносинах з ПП «Агентство маркетингових послуг».

У актах перевірки № 1581/04-61-22-1/32502186 від 12.06.2014 року та № 1878/04-61-22-1/32502186 від 16.07.2014 року відповідач дійшов висновку, що взаємовідносини ТОВ «Мікспак» з ПП «Агентство маркетингових досліджень», не мають господарських операцій і тому первинні документи, які підтверджують маркетингові послуги (по поставкам товару на ТОВ «АТБ-Маркет») не мають жодної юридичної сили, тому в порушення п.п. 139.1.9. п.139.1 ст. 139 Податкового кодексу України завищено витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування усього у сумі 38150 грн., та в порушення п. 198.6. ст.198 Податкового Кодексу України, ТОВ «Мікспак» завищено податковий кредит усього у сумі 7630 грн.

Судом встановлено, що позивачем з ПП «Агентство маркетингових досліджень» укладено договір про надання послуг №107 від 02.01.11 року. За період з квітня 2011 року по серпень 2011 року ТОВ «Мікспак» були отримані від ПП «Агентство маркетингових досліджень» маркетингові послуги, виконання яких відображено у актах здачі-прийняття виконаних робіт, податкових накладних та звітах про виконані роботи. Витрати по вказаним маркетинговим послугам згідно актів виконаних робіт були віднесені до витрат на збут, до податкового кредиту суми ПДВ були віднесені згідно отриманих податкових накладних, оформлених згідно чинного законодавства.

Крім того, за результатами перевірки, викладеними у акті, встановлено, що витрати по договорам на зберігання товарно - матеріальних цінностей № 1309 від 01.06.2012 року та №1233 від 16.12.2010 року з КП «Дніпроуніверсал» не пов'язані з веденням господарської діяльності ТОВ «Мікспак» та не можуть формувати витрати, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, чим в порушення п.п. 138.8.5, п.п. 138.10.3 Податкового кодексу України ТОВ «Мікспак» завищено витрати що враховуються при визначені об'єкта оподаткування усього в сумі 82501 грн. та в порушення п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України ТОВ «Мікспак» завищено податковий кредит всього в сумі 16500 грн.

Судом встановлено, що позивачем з КП «Дніпроуніверсал» укладено договір №1233 від 16.12.2010 року на зберігання товарно-матеріальних цінностей та договір №1309 від 01.06.2012 року. Згідно цих договорів за період з квітня 2011 року по грудень 2013 року ТОВ «Мікспак» зберігало в закритих складських приміщеннях та на відкритих складських майданчиках зберігача набори одноразового посуду за адресою: 49034, м. Дніпропетровськ, вул. Білостоцького, 143. В акті перевірки №1878/04-61-22-1/32502186 «Про результати позапланової виїзної документальної перевірки» вказано, що після проведення аналізу угод з контрагентами-постачальниками ТОВ «Мікспак» згідно яких було встановлено, що постачання товару на склад за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Білостоцького, 143 не відбувалось, також не було встановлено жодної угоди, за умовами якої б здійснювалось постачання товарів з вищевказаного складу. Але, як було вказано у листі № 08/071 від 08.07.2014 року, який був наданий перевіряючому Григоренко Ю.О., ТОВ «Мікспак» використовувало склад за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Білостоцького, 143 для зберігання наборів фасованого одноразового посуду, тому приймання товару, придбаного для перепродажу, на вищевказаному складі відбуватися не могло. Цей склад ТОВ «Мікспак» використовував виключно для зберігання готової продукції, для внутрішнього переміщення за допомогою власних автомобілів. В акті №1878/04-61-22-1/32502186 «Про результати позапланової виїзної документальної перевірки» вказано, що усі поставки здійснювалися на адресу: вул. Стартова, 11а, де ТОВ «Мікспак» орендує складські приміщення у ТОВ «ПМТЗ «Інженерний Центр «РЕАГЕНТ» згідно договорів від 08.04.2009 року №175/09 та від 30.03.2012 року №25/12.

Крім того, у акті перевірки №1878/04-61-22-1/32502186 вказано, що у подорожніх листах у пунктах навантаження/розвантаження зазначено «Мікспак», але відсутні конкретні адреси чи маршрутні сполучення, що не може підтверджувати переміщення на адресу: м. Дніпропетровськ, вул. Білостоцького, 143. Також у акті вказано, що час виїзду у подорожніх листах - 8.00, час заїзду - 17.00 і що машини переміщувались цілий день, але не зрозуміло за якими маршрутами (адресами) були ці перевезення. На підставі цього, у акті зроблений висновок, що наявні подорожні листи та акти списання пального не дають підтвердження того, що перевезення та списання пального по ним були пов'язані з господарською діяльністю підприємства.

Також, вилученні витрати на списання пального по актам: СПТ-000055 від 31.12.2013 року, №СПТ-000048 від 30.11.2013 року, №СПТ-000028 від 31.07.2013 року, №СПТ-000012 від 31.05.2013 року, № СПТ-000011 від 30.04.2013 року, № СПТ-000004 від 28.02.2013 року, № СПТ-000001 від 31.01.2013 року, № 000058 від 31.12.2012 року, №СПТ-000049 від 30.11.2012 року, №СПТ-000046 від 31.10.2012 року, №СПТ-000039 від 30.09.2012 року, №СПТ-000036 від 31.08.2012 року, №СПТ-000021 від 31.05.2011 року, №СПТ-000016 від 29.04.2011 року при цьому позивач зазначив, що у дні, коли відбувалися внутрішні переміщення між складами ТОВ «Мікспак» також відбувалось постачання товарів покупцям, яке здійснювалось не тільки перевізниками, а й власними автомобілями позивача.

Позивачем на підтвердження виконання договорів на зберігання товарно-матеріальних цінностей №1233 від 16.12.2010 року та №1309 від 01.06.2012 року були надані банківські виписки, рахунки - фактури, акти виконаних робіт КП «Дніпроуніверсал», копії яких наявні у матеріалах справи.

З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку, що позивач не завищував витрати що враховуються при визначені об'єкта оподаткування у сумі 82501 грн. та не завищував податковий кредит у сумі 16500 грн.

Також, у перевіряємий період позивач отримував маркетингові послуг від ТОВ «АТБ-маркет» по просуванню свого товару на ринку продажу.

Відповідачем у акті перевірки зроблено висновок про те, що ТОВ «Мікспак» отримало прибуток в момент реалізації товарів на адресу ТОВ «АТБ-маркет» по договорам № 32512 від 18.03.2011 року та № 35933 від 01.10.2013 року. Враховуючи ч.1 ст. 317 Цивільного кодексу України подальше використання товару знаходиться виключно у власності ТОВ «АТБ-маркет», таким чином і витрати по просуванню зазначеного товару є витратами ТОВ «АТБ-маркет», а не ТОВ «Мікспак». Таким чином, в порушення п.п. 138.10.3 Податкового кодексу України ТОВ «Мікспак» завищено витрати по просуванню свого товару на ринку, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування.

Суд вважає вищевказані висновки податкового органу протиправними, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що між ТОВ «Мікспак» та ТОВ «АТБ-маркет» були укладені наступні договори: № 34061 від 01.07.2011 року, №35934 від 01.01.2012 року № 35934 від 01.10.2013 року про надання маркетингових послуг, види послуг та їх вартість вказані у додатках №1 до договорів. ТОВ «Мікспак» замовляло маркетингові послуги, які згідно актів виконаних робіт та звітів до актів відносились до складу витрат на збут, до податкового кредиту суми ПДВ були віднесені згідно отриманих податкових накладних, оформлених у відповідності з чинним законодавством.

Умовами цих договорів є надання послуг, які пов'язані з просуванням продукції, що поставлялася ТОВ «Мікспак» за вищевказаними договорами поставки.

Отже, вказані договори укладені позивачем з метою забезпечення дотримання попиту на продукцію, що поставлялася позивачем у межах здійснення господарської діяльності, яка полягала у оптовій торгівлі, а тому такі угоди спрямовані на отримання позивачем доходів від реалізованої продукції.

Таким чином, оскільки витрати позивача на придбавання маркетингових послуг пов'язані з господарською діяльністю, то ТОВ «Мікспак» правомірно віднесено ці витрати до складу валових витрат виробництва.

Також, ТОВ «Мікспак» у перевіряємий період мало взаємовідносини з ТОВ «ПРОМ АЛЬЯНС ЛТД» та НВП «ЕКОПРОМТЕХ». Так, були укладені договори № 1509 від 15.09.2011 року про технічне обслуговування автомобілів ТОВ «Мікспак» та договір поставки № 82 від 20.03.2012 року.

На підтвердження виконання зазначених договорів позивачем були надані первинні документи, копії яких наявні у матеріалах справи, а саме: банківські виписки, рахунки - фактури, акти виконаних робіт, податкові накладні, видаткові накладні.

При проведенні перевірки позивача враховано висновки, викладені у актах перевірок:

- ДПІ у Ленінському районі м. Дніпропетровська від 11.01.2013 року № 58/226/34885500 про відсутність за місцезнаходженням ТОВ «ПРОМ АЛЬЯНС ЛТД»;

- Лівобережної МДПІ м. Дніпропетровська від 26.02.2013 № 881/22-1/32902555 про відсутність за місцезнаходженням НВП «ЕКОПРОМТЕХ».

Таким чином, суд доходить висновку, що посадові особи податкового органу зробили висновок про незаконність віднесення позивачем витрат з виконання договору до податкового кредиту лише на підставі акту перевірки контрагента, який жодним чином не є доказом та проігнорували факт наявності первинної документації, що підтверджує податковий кредит.

Пунктом 135.1 ст. 135 Податкового кодексу України передбачено, що доходи, що враховуються при обчислені об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2, та складаються з: доходу від операційної діяльності та інших доходів, які визначаються відповідно до п. 135.5, за винятком доходів, визначених у пункті 135.4 та у статті 136.

Відповідно п.137.1 ст. 137 Податкового кодексу України, дохід від реалізації товарів визначається за датою переходу покупцеві права власності на такий товар. Дохід від надання послуг та виконання робіт визначається за датою складання акта або іншого документа, оформленого відповідно до вимог чинного законодавства, який підтверджує виконання робіт або надання послуг.

У п. 135.2 ст. 135 Податкового кодексу України вказано, що доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено ведення бухгалтерського обліку, та інших документів.

Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення (ч.1 ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч. 2 ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

Згідно з пунктом 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу.

При цьому, відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Виходячи з положень пп. 14.1.181. п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду.

Суд вважає, що будь-які документи мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Згідно п.198.1, п.198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт і послуг), вартість яких відноситься до складу витрат виробництва (обігу). Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (робіт, послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів, послуг.

Таким чином, для підтвердження включення витрат на придбання товарів (робіт, послуг) до складу валових витрат підприємства, а також для підтвердження включення сум сплаченого податку на додану вартість у складі ціни за придбаний товар (роботи, послуги) до складу податкового кредиту необхідні належним чином оформленні первинні документи.

З наведеного вбачається, що підставою для формування податкового кредиту є саме наявність у платника податку належно оформленої податкової накладної, та здійснення операцій з метою досягнення господарської мети.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.2. ст.198 Кодексу).

Виходячи з положень п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи (іншими подібними документами згідно з п.201.11 ст.201 Кодексу). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Датою виникнення права замовника на віднесення сум до податкового кредиту з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 , є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами).

У відповідності з п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Виходячи із правової позиції Вищого адміністративного суду України, викладеної в інформаційному листі від 20.07.2010 року № 1112/11/13-10, якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 02.03.2009 року по справі № К-21781/07 та від 06.11.2007 року.

Таким чином, наведеними нормами права визначено підстави для формування платником податкового кредиту і до таких підстав віднесено: наявність господарської операції, сплата (нарахування) ПДВ, у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), факт сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними податковими накладними, використання придбаних товарів (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Отже, висновки відповідача про те, що позивач порушив положення Податкового кодексу України є безпідставними, не підтвердженими фактичними обставинами справи.

Відповідно до частини 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доказів, які б спростували доводи позивача, відповідач суду не надав. З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню, у зв'язку з чим суд доходить висновку про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення - рішення.

Керуючись ст.ст. 71, 72, 122, 128, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Мікспак»- задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення:

- № від 21.07.2014 року про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податку на додану вартість з штрафними фінансовими санкціями на суму 226995 грн. 25 коп.;

- № від 21.07.2014 року про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податку на прибуток приватних підприємств з штрафними фінансовими санкціями у розмірі 248590 грн. 75 коп.;

- № від 06.11.2014 року про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податку на прибуток приватних підприємств з штрафними фінансовими санкціями у розмірі 1617 грн. 13 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги в порядку, встановленому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили станом га 19.02.2015 року Суддя З оригіналом згідно Помічник судді М.В. Дєєв М.В.Дєєв Т.С.Журавель