Справа № 826/8523/14
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2015-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/8523/14 Головуючий у 1-й інстанції: Соколова О.А Суддя-доповідач: Собків Я.М.
У Х В А Л А

Іменем України

28 квітня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді: Собківа Я.М.,

суддів: Борисюк Л.П., Петрика І.Й.,

при секретарі: Присяжній Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління міністерства доходів і зборів України у місті Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 вересня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у місті Києві, Головного управління Державної казначейської служби у м.Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у місті Києві, Головного управління Державної казначейської служби у м.Києві, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 11.06.2012 №;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 01.04.2013 №;

- стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві (01001, м. Київ, вул. Терещенківська 11-а) на його користь суму безпідставно сплачених податкових зобов'язань у розмірі 14470,54 грн., що були сплачені згідно податкових повідомлень-рішень від 11.06.2012 № та від 01.04.2013 №;

- стягнути з Державного бюджету України на його користь витрати по сплаті судового збору у розмірі 182 грн. 70 коп.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 вересня 2014 року адміністративний позов задоволено.

Відповідач в особі Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління міністерства доходів і зборів України у місті Києві звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржувана постанова суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а саме, судом першої інстанції неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в зв'язку з чим просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні заявлених позивачем вимог.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Перевіряючи правомірність оскаржуваного судового рішення колегія суддів виходить з положення ч. 1 ст. 195 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Враховуючи, що постанова суду першої інстанції апелянтом оскаржується лише в частині задоволення позову про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Державної від 11.06.2012 № та від 01.04.2013 №, колегія суддів не знаходить правових підстав для апеляційного перегляду постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 вересня 2014 року в частині, яка не оскаржується апелянтом.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач ОСОБА_2 набув право власності на об'єкти нерухомого майна, а саме:

- 1/2 частину нежитлового приміщення багатоквартирному будинку в розмірі 101,20 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1;

- 1/2 частину нежитлового приміщення в багатоквартирному будинку в розмірі 164,70 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2;

- 1/2 частину нежитлового приміщення в багатоквартирному будинку в розмірі 38,20 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3.

Право власності позивача на вищезазначені об'єкти нерухомості підтверджуються договором дарування частини нежитлового приміщення від 20.04.2005 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левченко В.М. за №2659, а також витягом з Державного реєстру правочинів від 20.04.2005 №913828, договором дарування частини нежитлового приміщення від 25.05.2005 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левченко В.М. за №3546 та витягом з Державного реєстру правочинів від 27.05.2005 №1046614, договором дарування частин нежитлового приміщення від 27.05.2005, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левченко В.М. за №1814, а також витягом з Державного реєстру правочинів від 27.05.2005 №1046110.

Податковим органом були прийняті податкові повідомлення-рішення, а саме:

- від 11.06.2012 №, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на землю з фізичних осіб на загальну суму 6970,54 грн.,

- від 01.04.2013 №, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на землю з фізичних осіб на загальну суму 6970,54 грн.

Позивач заперечує правомірність вищевказаних податкових повідомлень-рішень відповідача, у зв'язку з чим просить, зокрема, визнати їх протиправними та скасувати з підстав невідповідності нормам чинного законодавства.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи колегія суддів зважає на наступне.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про плату за землю", використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель. Розміри податку за земельні ділянки, грошову оцінку яких не встановлено, визначаються до її встановлення в порядку, визначеному цим Законом. Власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі, крім орендарів та інвесторів - учасників угоди про розподіл продукції, сплачують земельний податок. Справляння земельного податку за земельні ділянки, надані в користування у зв'язку з укладенням угоди про розподіл продукції, замінюється розподілом виробленої продукції між державою та інвестором на умовах такої угоди. За земельні ділянки, надані в оренду, справляється орендна плата.

Статтею 5 вказаного Закону передбачено, що об'єктом плати за землю є земельна ділянка, а також земельна частка (пай), яка перебуває у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди. Суб'єктом плати за землю (платником) є власник земельної ділянки, земельної частки (паю) і землекористувач, у тому числі орендар.

Згідно зі статтею 13 Закону України "Про плату за землю", підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру, а орендної плати за земельну ділянку, яка перебуває у державній або комунальній власності, - договір оренди цієї земельної ділянки.

Згідно із ст. 269.1 Податкового кодексу України (далі - ПК України), платниками податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Відповідно до п. 286.1 ст. 286 ПК України, підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 286.5 ст. 286 ПК України, нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.

У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника до іншого протягом календарного року податок сплачується попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому він втратив право власності на зазначену земельну ділянку, а новим власником - починаючи з місяця, в якому у нового власника виникло право власності.

У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника до іншого протягом календарного року контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Згідно ст. 2 Закону України «Про державний земельний кадастр», державний земельний кадастр ведеться з метою інформаційного забезпечення органів державної влади та органів місцевого самоврядування, фізичних та юридичних осіб, зокрема, при: справлянні плати за землю.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про державний земельний кадастр», до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, належать, зокрема: внесення до Державного земельного кадастру та надання відомостей про землі, розташовані у межах державного кордону України, територій Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя, районів, сіл, селищ, міст.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що податкові органи нараховують земельний податок на підставі відомостей про землі, які надає центральний орган виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.

Як було вірно зазначено судом першої інстанції, позивачу на праві приватної власності належать наступні нежилі приміщення: 1/2 частина нежитлового приміщення багатоквартирному будинку в розмірі 101,20 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1; 1/2 частина нежитлового приміщення в багатоквартирному будинку в розмірі 164,70 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2; 1/2 частина нежитлового приміщення в багатоквартирному будинку в розмірі 38,20 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3.

Водночас, матеріали даної справи не містять належних та обґрунтованих доказів того, що позивач є власником, землекористувачем або орендарем земельних ділянок, розташованих за адресами: місто АДРЕСА_3.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Враховуючи те, що об'єктом справляння земельного податку (плати за землю) є земельна ділянка як окремий об'єкт землекористування, а позивач з придбанням нежитлових приміщень в багатоповерховій будівлі за вищевказаними адресами (м. АДРЕСА_3) не отримав у власність або користування земельні ділянки, колегія суддів приходить до висновку, що останній не є платником земельного податку із вказаних земельних ділянок.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 21 липня 2014 року по адміністративній справі № К/9991/11196/11.

Таким чином, апелянтом не було надано доказів на підтвердження заявлених ним вимог, а тому доводи апеляційної скарги спростовуються вищевикладеним, матеріалами справи та не відповідають вимогам чинного законодавства.

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення суду першої інстанції ґрунтується на вірно встановлених фактичних обставинах справи, яким дана належна юридична оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та не допущено порушень матеріального і процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у місті Києві - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 вересня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя суддя Я.М. Собків Л.П. Борисюк І.Й. Петрик

.

Головуючий суддя Собків Я.М.

Судді: Борисюк Л.П.

Петрик І.Й.