Справа № 821/930/15-а
Суддя: Бездрабко О.І.
Дата ухвалення: 2015-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2015 р.м. ХерсонСправа № 821/930/15-а

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Бездрабка О.І.,

при секретарі - Транчуковій О.С.,

за участю:

представника позивача - Смаля С.М.,

представника відповідача - Юдіна В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Омарант" до Державної податкової інспекції у м.Херсоні Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Омарант" (далі - позивач, ТОВ "Омарант") звернулося з позовом до Державної податкової інспекції у м.Херсоні Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області (далі - відповідач, ДПІ у м.Херсоні), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 11.11.2014 р. № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 4679808,75 грн., з яких за основним платежем на 3743847 грн., за штрафними санкціями на 935961,75 грн.

Свої вимоги мотивує протиправністю висновків ДПІ у м.Херсоні щодо безтоварності господарських операцій з ТОВ "Нафтова компанія "Партнер", оскільки реальність їх здійснення підтверджено первинними бухгалтерськими документами. Висновки акту перевірки ґрунтуються не на документах бухгалтерського обліку, а на висновках акту перевірки ТОВ "Нафтова компанія "Партнер" про неможливість проведення зустрічної звірки. Відповідачем не надано жодного доказу щодо недійсності угод, а у судовому порядку договори не визнано недійсними. Жодним законом не передбачено право контролюючого органу самостійно, в позасудовому порядку визнавати недійсними договори. Вказує на те, що юридична відповідальність має індивідуальних характер, а тому позивач не може нести відповідальність за порушення, допущені його контрагентом. Також зазначає, що податкові накладні, отримані від ПАТ "Укртатнафта", ПП "Еталон" у липні 2014 року, не були зареєстровані постачальниками у Єдиному реєстрі податкових накладних, у зв'язку з чим згідно п.201.10 ст.201 ПК України підприємством до декларації з податку на додану вартість за серпень 2014 року подано додаток № 8 і правомірно включено до податкового кредиту суму сплаченого ПДВ.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з вказаних підстав.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, вказавши на те, що ТОВ "Омарант" неправомірно формувало податковий кредит по господарських операціях з ТОВ "Нафтова компанія "Партнер", ПАТ "Укртатнафта", ПП "Еталон", так як актом перевірки ТОВ "Нафтова компанія "Партнер" не підтверджено реальність господарських операцій, до перевірки не надано документів щодо транспортування товарно-матеріальних цінностей та якості нафтопродуктів, а податкові накладні по господарським операціям з ПАТ "Укртатнафта" та ПП "Еталон" не зареєстровані в Єдиному державному реєстрі податкових накладних, що виключає віднесення сплаченої в ціні суми ПДВ до податкового кредиту. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідачем у період з 22.10.2014 р. по 24.10.2014 р. проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "Омарант" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період серпень 2014 року, валютного та іншого законодавства за період серпень 2014 року, за результатами якої складено акт від 30.10.2014 р. № 372/21-03-22-01/39255705.

Перевіркою встановлено порушення ТОВ "Омарант" п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.10 ст.201 ПК України, в результаті чого підприємством занижено податок на додану вартість за серпень 2014 року на загальну суму 3743847 грн.

На підставі висновків акту перевірки ДПІ у м.Херсоні винесено податкове повідомлення-рішення від 11.11.2014 р. № , яким ТОВ "Омарант" збільшено суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість на 4679808,75 грн., з яких за основним платежем на 3743847 грн., за штрафними санкціями на 935961,75 грн.

Як вбачається з акту перевірки, висновки ДПІ у м.Херсоні щодо неправомірного формування ТОВ "Омарант" податкового кредиту по відносинах з ТОВ "Нафтова компанія "Партнер" ґрунтуються на наявності акта про неможливість проведення зустрічної звірки, яким не підтверджено реальність здійснення господарських відносин у зв'язку з відсутністю підприємства за юридичною адресою, відсутності товарно-транспортних накладних та сертифікатів якості нафтопродуктів. Дані обставини свідчать лише про документування ТОВ "Омарант" господарських операцій з ТОВ "Нафтова компанія "Партнер", без реального постачання нафтопродуктів, з метою отримання податкової вигоди.

Що стосується відносин позивача з ПАТ "Укртатнафта", ПП "Еталон" відповідач зазначив, що податкові накладні від 31.07.2014 р. № 12812, від 31.08.2014 р. №№ 16613, 16614, 16615, отримані від ПАТ "Укртатнафта" та ПП "Еталон" на загальну суму ПДВ 40794,93 грн., не зареєстровані в Єдиному державному реєстрі податкових накладних, а тому позивач неправомірно відніс дану суму ПДВ до податкового кредиту.

Між тим суд не погоджується з такими доводами ДПІ у м.Херсоні з наступних підстав.

Порядок формування податкового кредиту визначено Податковим кодексом України.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.1 статті 198 ПК України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно п.198.2 ст.198 ПК України датою виникнення права платника на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п.198.3 ст.198 ПК України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з п.198.6 ст.198 ПК України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Приписами п.201.10 ст.201 ПК України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Законом України "Про бухгалтерський обік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 р. № 996-ХІV (далі - Закон № 996) передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку (який є основою будь-якого іншого обліку) господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Таким чином, для підтвердження включення сум сплаченого податку на додану вартість у складі ціни за поставлені товари до складу податкового кредиту, необхідно мати первинні документи (платіжні доручення, податкові накладні, акти виконаних робіт тощо), оформлені відповідно до вимог Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні".

Відповідно до ст.1 Закону № 996 первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ст.9 Закону № 996 підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Приписами п.44.1 ст.44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Судом встановлено, що основним видом діяльності ТОВ "Омарант" є роздрібна торгівля пальним.

З метою здійснення господарської діяльності позивач укладав договори з ТОВ "Нафтова компанія "Партнер" на поставку нафтопродуктів.

Так, у серпні 2014 року між ТОВ "Нафтова компанія "Партнер" та ТОВ "Омарант" було укладено договори на поставку нафтопродуктів від 01.08.2014 р. № ДГ-00073, від 13.08.2014 р. № ДГ-00128, від 15.08.2014 р. № ДГ-000129, від 21.08.2014 р. № ДГ-000130, від 27.08.2014 р. № ДГ-000187, від 29.08.2014 р. № ДГ-00131, відповідно до яких Постачальник (ТОВ "Нафтова компанія "Партнер") зобов'язується передати у власність Покупця (ТОВ "Омарант"), а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити нафтопродукти, в подальшому Товар, згідно умов Договору. Додатковими угодами до договорів від 01.08.2014 р. № 00039, № 00164, від 13.08.2014 р. № 00165, від 15.08.2014 р. № 00166, від 21.08.2014 р. № 00167, від 27.08.2014 р. № 00230, від 29.08.2014 р. № 00168, визначено, що постачальник зобов'язується поставити бензин, дизельне паливо на умовах ЕХW - резервуар нафтобаз ПАТ "Дніпронафтопродукт" та інших нафтобаз, що належать ПАТ "Дніпронафтопродукт" на правах власності або використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів.

На виконання умов цих договорів ТОВ "Нафтова компанія "Партнер" поставило позивачу у серпні 2014 року нафтопродукти на загальну суму 25458743,57 грн., з яких ПДВ - 4243123,93 грн., що підтверджується листами ТОВ "Нафтова компанія "Партнер" про доставку нафтопродуктів та знаходження їх на зберіганні у ПАТ "Дніпронафтопродукт" від 01.08.2014 р. № 98/08-НКП, від 13.08.2014 р. № 99/08-НКП, від 15.08.2014 р. № 100/08-НКП, від 21.08.2014 р. № 101/08-НКП, від 27.08.2014 р. № 102/08-НКП, від 29.08.2014 р. № 103/08-НКП, актами приймання-передачі нафтопродуктів від 31.08.2014 р. №№ 00039, 00164, 00165, 00166, 00167, 00230, 00168, податковими накладними від 31.08.2014 р. №№ 39, 164, 165, 166, 167, 230, 168, карткою рахунку 631 за серпень 2014 року, за грудень 2014 року, карткою рахунку 281 за серпень 2014 року, карткою рахунку 2821 за серпень 2014 року, карткою рахунку 702 за серпень 2014 року.

Оплата за поставлені нафтопродукти здійснена у безготівковій формі, про що свідчать платіжні доручення від 30.12.2014 р. №№ 304-309.

Позивачем також надано договір зберігання від 15.07.2014 р. № 4202, відповідно до якого ПАТ "Дніпронафтопродукт" зобов'язується приймати на зберігання нафтопродукти та інші товарно-матеріальні цінності, які передаються ТОВ "Омарант" і повернути їх за першою його вимогою. Надання ПАТ "Дніпронафтопродукт" позивачу послуг із зберігання нафтопродуктів підтверджено актом приймання-передачі наданих послуг від 31.08.2014 р. № 08195, протоколом узгодження ціни від 31.08.2014 р., актами приймання-передачі нафтопродуктів на зберігання від 31.08.2014 р.

Перевезення отриманих від ТОВ "Нафтова компанія "Партнер" нафтопродуктів від місця їх зберігання на ПАТ "Дніпронафтопродукт" та до АЗС, які орендуються ТОВ "Омарант", здійснювалося ТОВ "Торговий дім "Кременчукнафтопродуктсервіс", ТОВ "Нерон-1" на підставі договорів на перевезення вантажів автомобільним транспортом від 01.07.2014 р. № 97, від 10.07.2014 р. № 8, про що свідчать акт здачі-прийомки виконаних робіт від 31.08.2014 р. № АР-0001869, акт здачі-приймання виконаних послуг від 31.08.2014 р., товарно-транспортні накладні на відпуск нафтопродуктів від 02.08.2014 р. № 44143, від 05.08.2014 р. №№ 44721, 44798, 44878, 44895, від 11.08.2014 р. № 46011, від 13.08.2014 р. № 46367, від 19.08.2014 р. № 13092, від 20.08.2014 р. № 47558.

Факт отримання нафтопродуктів підтверджується журналами обліку нафтопродуктів на АЗС № 33, АЗС № 53, АЗС № 54.

В подальшому придбані у ТОВ "Нафтова компанія "Партнер" нафтопродукти позивачем реалізовано на АЗС, про що свідчать змінні звіти: за 05.08.2014 р. по АЗС № 33, АЗС № 53, за 13.08.2014 р. по АЗС № 53, за 20.08.2014 р. по АЗС № 53.

Тобто, сторонами повністю виконано умови договорів поставок: ТОВ "Нафтова компанія "Партнер" поставило позивачу передбачені договорами нафтопродукти, а ТОВ "Омарант" оплатило їх вартість.

На підставі складених за результатами цих взаємовідносин документів, позивачем сформовано податковий кредит серпня 2014 року у сумі 3703052 грн.

Вищевказані первинні документи підтверджують фактичне виконання господарських операцій між позивачем та ТОВ "Нафтова компанія "Партнер".

Надані позивачем документи - договори поставки, податкові накладні мають всі необхідні реквізити, передбачені ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та на підставі даних первинних документів можливо ідентифікувати контрагентів, зміст та обсяг проведених господарських операцій.

Суд не бере до уваги твердження відповідача про відсутність поставок нафтопродуктів від ТОВ "Нафтова компанія "Партнер" внаслідок відсутності товарно-транспортних накладних, оскільки:

- по-перше, законодавець не ставить в залежність відсутність транспортних документів на перевезення вантажу (товару) з наслідками формування бази оподаткування податком на додану вартість, так як товарно-транспортна накладна не може бути первинним документом, який підтверджує здійснення господарської операції з поставки товарів, та відповідно набуття права власності на нього, оскільки не відображає відомості про господарську операцію з поставки товару, а відображає відомості про господарську операцію перевезення;

- по-друге, позивачем надано товарно-транспортні накладні, які підтверджують здійснення перевезення нафтопродуктів позивачу від ТОВ "Нафтова компанія "Партнер".

Сертифікати якості на придбані нафтопродукти, на відсутність яких вказує ДПІ у м.Херсоні, також не є тими документами, які свідчать про реальність господарських операцій, та не мають впливу на формування податкового кредиту та його відображення в обліку.

Також суд акцентує увагу на тому, що ДПІ у м.Херсоні не має жодних зауважено до змісту та форми податкових накладних, саме які згідно ст.201 ПК України є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином первинними документами підтверджено як реальність здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ "Нафтова компанія "Партнер" у серпні 2014 року, так і правомірність віднесення позивачем сплаченої у ціні товарів суми ПДВ у розмірі 3703052 грн. до податкового кредиту серпня 2014 року.

Стосовно наведених в акті перевірки обставин діяльності ТОВ "Нафтова компанія "Партнер", суд зазначає, що діюче податкове законодавство України не містить норм, які б ставили в залежність право платника податку на формування податкового кредиту від можливих порушень податкової дисципліни з боку його контрагента, або зобов'язували б платників податків контролювати дотримання своїм контрагентом норм законодавства. Можливі порушення контрагентом платника податків податкової дисципліни, у тому числі не декларування своїх зобов'язань або не сплата податку до бюджету, ще не є достатньою підставою для позбавлення платника податків права на податковий кредит з ПДВ по операціях з таким контрагентом. Статтею 61 Конституції України передбачено, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а тому ТОВ "Омарант" не може нести відповідальність за можливі порушення податкового законодавства іншими особами по ланцюгу постачання. Податковий кодекс України встановлює вимоги лише щодо документального підтвердження задекларованих господарських операцій.

Такий висновок узгоджується із правовою позицією Верховного суду України, яка викладена в постанові від 31.01.2011 р. по справі № 21-47а10, та з практикою Європейського суду з прав людини у справі "Булвес" АД проти Болгарії та Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії.

Окремо суд зазначає, що відповідачем взято до уваги інформацію, викладену в листі ДПІ у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська від 23.09.2014 р. № 26772/7/223 "Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "Нафтова компанія "Партнер" () за серпень 2014 року".

З аналізу положень п.73.5 ст.73 ПК України, Порядку проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок, затвердженого постановою КМУ від 27.12.2010 р. № 1232, слідує, що зустрічна звірка полягає у співставленні первинних бухгалтерських та інших документів суб'єкта господарювання (в даному випадку, позивача) з даними платника податків (відносно якого проводиться перевірка), з метою документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, а також підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій і розрахунків, що здійснювалися між ними, для з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків.

Отже, зустрічна звірка суб`єкта господарювання може бути проведена податковим органом лише з питань взаємовідносин з певним платником податків (відносно якого проводиться основна перевірка, в ході якої і виникає необхідність ініціювання зустрічної звірки) та лише в разі наявності у розпорядженні податкового органу первинних документів або надання таких документів платником податків на обов'язковий письмовий запит податкового органу.

Таким чином, лист про неможливість проведення зустрічної звірки не може бути визнано належним та допустимим доказом вчинення платником податків порушення закону.

Крім того, з вищезазначеного листа слідує, що підставою неможливості проведення зустрічної звірки ТОВ "Нафтова компанія "Партнер" стало відсутність підприємства за юридичною адресою. Між тим, достовірним доказом відсутності юридичної особи за місцезнаходженням може бути лише відповідні дані з Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Відповідачем надано до суду витяг з ЄДРПОУ, у якому відсутні записи щодо відсутності ТОВ "Нафтова компанія "Партнер" за юридичною адресою. Навпаки, державним реєстратором підтверджено відомості про юридичну особу 15.10.2014 р., 22.12.2014 р., 13.02.2015 р., 17.04.2015 р.

Також суд зазначає, що стаття 215 ЦК України розрізняє нікчемні та оспорювані правочини. Так, згідно цієї статті ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Тобто, нікчемним визнається правочин, якщо його недійсність прямо встановлена законом.

Оскільки недійсність таких правочинів визначена безпосередньо у правовій нормі, то вони вважаються недійсними з моменту їхнього укладання, незалежно від пред'явлення позову та рішення суду. Тобто, в цьому випадку визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Іншим видом недійсних правочинів є оспорювані правочини, відмінність яких від нікчемних полягає в тому, що оспорювані правочини припускаються дійсними, проте їх дійсність може бути оспорена стороною правочину або іншою зацікавленою особою.

Відповідно до ст.228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним.

З цією нормою ЦК України узгоджуються і положення ч.1 ст.207 ГК України, за якою господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Наведені норми Цивільного та Господарського кодексів України вказують на оспорюваність правочину, укладеного з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави.

Отже, викладені в акті перевірки висновки ДПІ у м.Херсоні про нікчемність вчинених позивачем правочинів є передчасними та безпідставними, оскільки відповідні судові рішення щодо цих правочинів відсутні.

Крім того слід зазначити, що умовою для визнання правочину таким, що суперечить інтересам держави та суспільства, є встановлення умислу в діях осіб, що уклали такий правочин. При цьому носіями протиправного умислу юридичних осіб-сторін такого правочину є посадові особи цих юридичних осіб.

ДПІ у м.Херсоні не надала суду і не посилалася на наявність таких доказів, які б підтвердили наявність умислу посадових осіб позивача на укладення таких правочинів або притягнення посадових осіб ТОВ "Омарант" до кримінальної відповідальності. Навпаки, згідно службової записки начальника слідчого управління ФР ГУ Міндоходів у Херсонській області від 08.04.2015 р. № 336/21-22-09-01-14 відносно посадових осіб ТОВ "Омарант" відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань не вносилися та кримінальні провадження не розслідувалися.

Також суд зазначає, що приймаючи до уваги мету, з якою відповідач здійснює свої контрольні повноваження, вбачається, що норми ст.203 та інших статей гл.16 ЦК України не відносяться ані до податкового, ані до валютного, ані до іншого законодавства, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Вказані висновки підтверджуються і ст.20 ПК України, відповідно до якої контролюючому органу не надано повноважень щодо визнання тих чи інших угод (правочинів) недійсними та/або нікчемними.

Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що висновки ДПІ у м.Херсоні щодо нереальності здійснення господарських операцій з ТОВ "Нафтова компанія "Партнер" не ґрунтуються на вимогах податкового законодавства та не відповідають фактичним обставинам справи.

Щодо стосується доводів ДПІ у м.Херсоні про неправомірне формування податкового кредиту по господарських операціях ТОВ "Омарант" з ПАТ "Укртатнафта" та ПП "Еталон", внаслідок того, що отримані від вказаних контрагентів податкові накладні не зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, суд зазначає наступне.

Приписами п.201.1 ст.201 ПК України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов'язковим.

Відповідно до п.201.4 ст.201 ПК України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця.

Згідно п.201.6 ст.201 ПК України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Пунктом 201.10 ст.201 ПК України передбачено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному державному реєстрі податкових накладних.

Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних встановлюється Кабінетом Міністрів України. Покупець має право звіряти дані отриманої податкової накладної на відповідність із даними Єдиного реєстру податкових накладних.

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період.

Виявлення розбіжностей даних податкової накладної та Єдиного реєстру податкових накладних є підставою для проведення контролюючими органами документальної позапланової виїзної перевірки продавця та у відповідних випадках покупця товарів/послуг.

У разі відмови продавця товарів/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі покупець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум податку до складу податкового кредиту. Таке право зберігається за ним протягом 60 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або порушено порядок її заповнення та/або порядок реєстрації в Єдиному реєстрі. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням таких товарів/послуг або копії первинних документів, складених відповідно до Закону "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Надходження такої заяви із скаргою є підставою для проведення документальної позапланової виїзної перевірки зазначеного продавця для з'ясування достовірності та повноти нарахування ним зобов'язань з податку за такою операцією.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.07.2014 р. між ПАТ "Укртатнафта" (Постачальник) та ТОВ "Омарант" (Покупець) укладено договір поставки нафтопродуктів № 2051/2/2118, відповідно до якого Постачальник зобов'язується поставити Покупцю нафтопродукти, а Покупець зобов'язується їх прийняти та оплатити в асортименті, кількості та за ціною, узгодженими Сторонами в додатку до даного договору.

На виконання договору ПАТ "Укртатнафта" у липні 2014 року поставило позивачу паливо дизельне підвищеної якості (Євро) марки С виду ІІ на загальну суму 111513,24 грн., з яких ПДВ - 18585,54 грн., що підтверджується листами ПАТ "Укртатнафта" про доставку нафтопродуктів та знаходження їх на зберіганні у ПАТ "Дніпронафтопродукт" від 01.07.2014 р. № 38/10-3860/1, № 38/10-3858/1, актом приймання-передачі нафтопродуктів від 31.07.2014 р. № 01/07, податковою накладною від 31.07.2014 р. № 12812, рахунком-фактурою від 31.07.2014 р. № 90349058, карткою рахунку 281 за липень 2014 року.

Оплата за поставлені нафтопродукти здійснена у безготівковій формі, про що свідчить платіжне доручення від 28.08.2014 р. № 49.

Відповідно до договору зберігання від 15.07.2014 р. № 4202 придбані нафтопродукти зберігались ПАТ "Дніпронафтопродукт".

Перевезення отриманих від ПАТ "Укртатнафта" нафтопродуктів від місця їх зберігання на ПАТ "Дніпронафтопродукт" та до АЗС, які орендуються ТОВ "Омарант", здійснювалося ТОВ "Торговий дім "Кременчукнафтопродуктсервіс", ТОВ "Нерон-1".

10.07.2014 р. між ПП "Еталон" (Постачальник) та ТОВ "Омарант" (Покупець) укладено договір поставки № 61/07-14, відповідно до якого Постачальник зобов'язаний поставити та передати у власність Покупцеві товари в асортименті, упаковці та по цінам, що узгоджені між сторонами, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар на умовах, визначених договором.

На виконання умов договору ПП "Еталон" поставило ТОВ "Омарант" товар на загальну суму 126276,04 грн., з яких ПДВ - 21046,01 грн., що підтверджується специфікаціями від 01.08.2014 р. №№ 67, 68, 69, видатковими накладними від 31.08.2014 р. №№ 4352, 4353, 4354, податковими накладними від 31.08.2014 р. № 16613, 16614, 16615, оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 631 за 3 квартал 2014 року.

Оплата за поставлений товар здійснена у безготівковій формі, про що свідчить платіжне доручення від 19.09.2014 р. № 101.

Суми ПДВ по вказаних податкових накладних включено позивачем до податкового кредиту серпня 2014 року, податкові накладні відображено у реєстрі отриманих податкових накладних, які відповідають даним додатку № 5 до податкових декларацій з ПДВ та даним декларації з ПДВ за серпень 2014 року.

У зв'язку з тим, що податкові накладні від 31.07.2014 р. № 12812, від 31.08.2014 р. №№ 16613, 16614, 16615, отримані від ПАТ "Укртатнафта", ПП "Еталон", не були зареєстровані в Єдиному державному реєстрі податкових накладних, позивачем у відповідності з вимогами п.201.10 ст.201 ПК України до декларації з ПДВ за серпень 2014 року надано додаток 8 "Заява про відмову постачальника надати податкову накладну (порушення ним порядку заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних)", до якого долучено первинні документи на 5 аркушах.

ДПІ у м.Херсоні зазначає, що оскільки ТОВ "Омарант" до заяви зі скаргою на платника податків не додано копії документів, а саме: товарних чеків, або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням таких товарів/послуг (видаткових накладних, актів виконаних робіт, актів приймання передачі товарів, тощо), позивачем протиправно віднесено до податкового кредиту суми сплаченого ПДВ по даних податкових накладних.

Між тим суд не погоджується з такими доводами відповідача, оскільки доказів того, що ці документи не надавалися ДПІ у м.Херсоні (при тому, що у додатку № 8 зазначено про надання таких документів на 5 аркушах), відповідачем не надано.

Судом досліджено первинні документи по відносинах з ПАТ "Укртатнафта", ПП "Еталон" та встановлено, що цими документами (договорами, видатковими і податковими накладними, платіжними дорученнями, актами приймання-передачі) підтверджено як факт отримання товарів від даних контрагентів, так і здійснення оплати поставлених товарів.

Таким чином, суд вважає, що позивачем виконано всі вимоги Податкового кодексу України щодо підтвердження формування податкового кредиту по відносинах з ПАТ "Укртатнафта", ПП "Еталон": до податкової декларації з податку на додану вартість подано додаток № 8 "Заява про відмову постачальника надати податкову накладну (порушення ним порядку заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних)", надано первинні бухгалтерські документи на підтвердження поставки товарів та їх оплати. Виконання цих дій згідно п.201.10 ст.201 ПК України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) надає право ТОВ "Омарант" віднести суму ПДВ сплачену постачальникам в ціні товарів до податкового кредиту.

Також суд зазначає, що відповідно до п.201.10 ст.201 ПК України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) надходження такої заяви із скаргою є підставою для проведення документальної позапланової виїзної перевірки зазначеного продавця для з'ясування достовірності та повноти нарахування ним зобов'язань з податку за такою операцією.

Дану заяву (додаток № 8) позивачем подано до ДПІ у м.Херсоні разом з декларацією з податку на додану вартість за серпень 2014 року 19.09.2014 р. Однак відповідачем в порушення п.201.10 ст.201 ПК України не проведено документальну позапланову перевірку ПАТ "Укртатнафта", ПП "Епоха".

Відповідно до положень ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

ДПІ у м.Херсоні не надала суду належних доказів того, що на момент проведення операцій з позивачем ТОВ "Нафтова компанія "Партнер", ПАТ "Укртатнафта" та ПП "Еталон" документували безтоварні операції з метою формування фіктивного податкового кредиту для інших суб'єктів господарювання, та укладали нікчемні правочини, які завідомо порушують публічний порядок та суперечать інтересам держави і суспільства.

Надані суду докази не дають підстав для висновку, що вчинені позивачем господарські операції з ТОВ "Нафтова компанія "Партнер", ПАТ "Укртатнафта" та ПП "Еталон" є сумнівними, не відповідають дійсному економічному змісту і вчинені з метою одержання доходу саме за рахунок податкової вигоди за відсутності наміру здійснювати реальну підприємницьку діяльність.

На думку суду, при здійсненні господарської операції з боку позивача обов'язковому контролю підлягають наявність у постачальника дозвільної документації на складання податкової накладної, відповідність реквізитів податкової накладної фактичним даним на момент вчинення правочину та фактична наявність товару, отримання (надання) якого документується сторонами господарської операції.

Суд зазначає, що на час здійснення господарських операцій з позивачем ТОВ "Нафтова компанія "Партнер", ПАТ "Укртатнафта" та ПП "Еталон" мали свідоцтва платників ПДВ, що не заперечується відповідачем, а тому вони мали право виписувати податкові накладні.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України від 15.05.2003 р. № 755-IV "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Відповідачем не надано до суду доказів про наявність на час здійснення господарських операцій з позивачем записів у ЄДРПОУ про скасування державної реєстрації ТОВ "Нафтова компанія "Партнер", ПАТ "Укртатнафта" та ПП "Еталон" чи визнання їх установчих документів недійсними, визнання вказаних підприємств банкрутом чи припинення юридичної особи.

Підсумовуючи викладене, слід дійти висновку, що за відсутності доказів проведення позивачем фіктивних господарських операцій з ТОВ "Нафтова компанія Партнер", ПАТ "Укртатнафта" та ПП "Еталон" та при наявності належним чином оформлених первинних документів по операціях з придбання товарів у цих постачальників, висновок ДПІ у м.Херсоні про завищення позивачем податкового кредиту за такими операціями є протиправним, а тому податкове повідомлення-рішення від 11.11.2014 р. № підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.8, 9, 12, 19, 71, 158-163, 167 КАС України, суд -

постановив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 11.11.2014 р. № .

Стягнути з Державного бюджету на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Омарант" () судовий збір у сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 15 травня 2015 р.

Суддя Бездрабко О.І.

кат. 8.3.3