Справа № 461/4140/14-а
Суддя: Костів Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2015-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2015 р. Справа № 876/6778/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Костіва М.В.,

суддів Шавеля Р.М., Бруновської Н.В.

за участю секретаря Корнієнко О.А.

представника позивача Дяків Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на постанову Галицького районного суду м. Львова від 23.05.2014 року в справі №461/4140/14-а за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до Головного управління юстиції у Львівській області, управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області про визнання дій державного виконавця протиправними та зобов'язання вчинити дії,

встановив:

У квітні 2014 року Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області звернулося в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до Головного управління юстиції у Львівській області, управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, в якому просило визнати протиправними дії державного виконавця та зобов'язати винести постанову про відкладення провадження виконавчих дій.

Постановою Галицького районного суду м. Львова від 23.05.2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права, невірним встановленням обставинам у справі, невідповідністю висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог. Вказує, зокрема, на те, що в разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм Законом «Про виконавче провадження», державний виконавець може відкласти дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Однак останнім не взято цього до уваги, чим допущено порушення прав та законних інтересів Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

В судовому засіданні представник скаржника апеляційну скаргу підтримав із зазначених у ній мотивів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши наявні в справі матеріали та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, на основі наявних у справі доказів, колегія суддів дійшла переконання, що подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив та матеріалами справи підтверджується, що постановою державного виконавця від 10.02.2014 року відкрито виконавче провадження № 41894978 з примусового виконання виконавчого листа №1304/277/2012, виданого 22.05.2013 року Галицьким районним судом м. Львова, про зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області перерахувати та виплатити ОСОБА_2 пенсію, виходячи з розміру грошового забезпечення за останньою штатною посадою перед звільненням, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством відповідно до вимог частини 3 статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» (в редакції Закону від 04 квітня 2006 року № 3591 -IV) з 29 вересня 2011 року та виплатити недоплачену різницю пенсії з урахуванням раніше виплачених сум.

Даною постановою боржнику надано строк для самостійного виконання рішення до 17.02.2014 року.

18.02.2014р. №09.01-45/282/ВЗ-1748 на адресу Головного управління Пенсійного фонду України Львівській області скеровано вимогу про виконання вищезазначеного рішення суду з врахуванням вимог ухвали Галицького районного суду м. Львова від 17.10.2013 та надання письмового підтвердження про виконання. В подальшому, 28.03.2014 року в Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області скеровано вимогу державного виконавця від №09.01-45/279/ВЗ-2890 в порядку ст.ст. 5, 11, 75 Закону України «Про виконавче провадження» щодо примусового виконання виконавчого листа №1304/277/2012, виданого 22.05.2013 Галицьким районним судом м. Львова.

Даною вимогою зобов'язано у строк до 04 квітня 2014 року виконати вищезазначене рішення суду та надати письмове підтвердження про виконання, а також повідомити про вжиті боржником заходи, спрямовані на виконання рішення.

Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, посилаючись на несвоєчасне одержання документів виконавчого провадження, листом від 17.02.2014 №1631/06-17 просило державного виконавця винести постанову про відкладення провадження виконавчих дій, однак останнім такі дії вчинені не були.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з диспозитивного характеру норми ч.1 ст.35 Закону України «Про виконавче провадження», яка встановлює випадки, за яких державний виконавець може відкласти провадження виконавчих дій.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх правильними з наступних мотивів.

Відповідно до ч.1 ст.35 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладення провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторони.

Матеріалами справи підтверджується, що постановою державного виконавця від 10.02.2014 року відкрито виконавче провадження №41894978 з примусового виконання виконавчого листа №1304/277/2012, виданого Галицьким районним судом м. Львова, та надано строк для добровільного виконання рішення до 17.02.2014 року. Зазначену постанову позивач отримав 14.02.2014 року, що підтверджується відтиском штампу вхідної кореспонденції на супровідному листі від 10.02.2014 року №09.01-45/282/В3-1559 про надіслання постанови. В подальшому відповідач направляв позивачу вимоги про виконання рішення суду 18.02.2014 року та 28.03.2014 року та встановлював строк добровільного виконання до 04.04.2014 року.

В судових засіданнях позивач підтверджував отримання зазначених вище вимог, однак протягом всього часу з дня отримання постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження до 04.04.2014 року не вчиняв жодних дій, спрямованих на добровільне виконання рішення Галицького районного суду м. Львова.

Посилання апелянта на те, що державний виконавець продовжив строк добровільного виконання рішення суду не тим процесуальним документом, який передбачено законом (вимога, а не постанова), не спростовує того факту, що строк виконання продовжувався, а також те, що позивач рішення суду не виконував.

Окрім зазначеного, ч.1 ст.35 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає право державного виконавця відкласти провадження виконавчих дій, а не обов'язок.

Відтак, суд першої інстанції дійшов підставного висновку про правомірність дій державного виконавця, оскільки порушення питання про відкладення провадження виконавчих дій не є обов'язком державного виконавця, а норма ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження» лише надає таку можливість виконавцю реалізувати у формі права.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У відповідності до вимог ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно зі ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Скаржник у встановленому законом порядку не довів наявність передбачених законом підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Галицького районного суду м. Львова від 23.05.2014 року в справі №461/4140/14-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20-ти днів після набрання нею законної сили, а уразі складення такої в порядку ч. 3 ст. 160 КАС України, протягом того ж строку з часу складення в повному обсязі.

Головуючий суддя Костів М.В.

Судді Шавель Р.М.

Бруновська Н.В.

Повний текст ухвали складений 18.05.2015 року.