Справа № 694/432/15-а
Суддя: Міщук М.С.
Дата ухвалення: 2015-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 694/432/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Нестерук Т.М. Суддя-доповідач: Міщук М.С.
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2015 року м. Київ
Київський апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді суддів: при секретарі Міщука М.С. Бєлової Л.В., Гром Л.М. Доценку О.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Звенигородському районі Черкаської області на постанову Звенигородського районного суду Черкаської області у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Звенигородському районі Черкаської області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
16 березня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Звенигородського районного суду Черкаської області із позовом до Управління Пенсійного фонду України в Звенигородському районі Черкаської області (далі УПФ або відповідач), у якому просив:

- визнати неправомірними дії УПФ щодо відмови в призначенні пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

- зобов`язати відповідача призначити та нарахувати позивачу пенсію зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з дня звернення за призначенням пенсії, а саме з 03.03.2015 року.

Постановою Звенигородського районного суду Черкаської області від 03 квітня 2015 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі про скасування постанови УПФ посилається на те, що ОСОБА_1 , згідно наданих документів, станом на 01.01.1993 року не прожив і не пропрацював на території посиленого радіоекологічного контролю необхідних 4 роки, тому права на зменшення пенсійного віку не набув.

Відповідно до частини 1 статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оскільки, будучи належним чином повідомлені про час та місце судового засідання позивач та відповідач в судове засідання не з`явились, фіксування звукозаписувального засобу при розгляді справи не здійснювалось.

Перевіривши за матеріалами справи наведені у скарзі доводи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що позивач постійно проживав і проживає по даний час в м. Звенигородка Черкаської області, що відноситься до зони посиленого радіоекологічного контролю, та станом на 1 січня 1993 року прожив у зоні посиленого радіоекологічного контролю чотири роки, на даний час досяг 55-річного віку, а тому він має право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 29.01.1960 року народження, відповідно до паспорта серія НОМЕР_1 , виданого Звенигородським РВ УМВС України в Черкаській області 26 червня 1998 року, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 04 липня 1989 року (а.с. 5-6).

Згідно військового квитка серії НОМЕР_2 позивач прийнятий на військовий облік Звенигородським військовим комісаріатом Черкаської області з 13.07.1981 року та перебуває на обліку на даний час (а.с.8).

Позивач є потерпілим від наслідків аварії на ЧАЕС, як особа яка постійно проживає на території зони посиленого радіологічного контролю, що підтверджується посвідченням категорії 4 серія НОМЕР_3 , виданим Черкаською облдержадміністрацією 05.02.1993 року (а.с. 7).

В будинковій книзі за адресою: АДРЕСА_1 зазначено, що позивач взятий на облік в ІНФОРМАЦІЯ_1 13.07.1981 року та прописаний Звенигородським РВ УМВС України за цією адресою 14.07.1981 року. Також в ній зазначено, що позивач знятий з обліку в ІНФОРМАЦІЯ_1 20.04.1982 року і виписаний Звенигородським РВ УМВС України в Черкаській області 20.04.1982 року (а.с. 17-19).

В будинковій книзі за адресою: АДРЕСА_1 зазначено, що позивач прописаний за цією адресою з 04.07.1989 року та прибув на постійне місце проживання з АДРЕСА_2 (а.с. 20а-21).

Будинкова книга по АДРЕСА_2 була втрачена та поновлена лише з 11.02.2006 року (а.с. 20).

З акта депутата Звенигородської міської ради від 02.03.2015 року та довідки, виданої виконавчим комітетом Звенигородської міської ради вбачається, що позивач з 20.04.1987 року по 03 липня 1989 року проживав за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 12-13).

Відповідно до рішення №11 виконавчого комітету Звенигородської міської ради від 17.11.1983 року «Про відведення під індивідуальне будівництво земельної ділянки» позивачу було надано право індивідуального будівництва на земельній ділянці АДРЕСА_1 (а.с.14).

Допитані в суді першої інстанції свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 пояснили, що вони проживають з 1982 року по даний час по АДРЕСА_2 . З 1982 року по 1989 рік позивач разом з дружиною ОСОБА_4 проживали в будинку матері дружини позивача по АДРЕСА_2 . Там народились їхні діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Потім вони переїхали в інший будинок в м. Звенигородка.

Отже, з наданих позивачем доказів вбачається, що позивач проживав за адресою: АДРЕСА_2 з 20.04.1982 року по 03.07.1989 року, та з 04.07.1989 року по даний час за адресою: АДРЕСА_1 . Тобто станом на 01 січня 1993 року з дня аварії на ЧАЕС (26.04.1986 року) час проживання позивача на території посиленого радіологічного контролю становить 4 роки.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 11 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-XII від 28 лютого 1991 року (далі Закон № 796-XII) до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Відповідно до статті 15 Закону № 796-XII підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Згідно із статтею 55 Закону № 796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а саме: особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років - 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Оскільки, матеріалами справи підтверджено, що позивач постійно проживав і проживає по даний час в м. Звенигородка Черкаської області, що відноситься до зони посиленого радіоекологічного контролю, та станом на 1 січня 1993 року прожив у зоні посиленого радіоекологічного контролю чотири роки, на даний час досяг 55-річного віку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач має право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.

Крім того, судом першої інстанції правомірно не прийнято до уваги посилання відповідача на дані трудової книжки позивача про те, що в період з 26.04.1986 року по 23.06.1989 року позивач працював на Ватутінському комбінаті громадського харчування в м. Ватутіне, оскільки такі дані підтверджують лише місце роботи позивача та жодним чином не спростовують той факт, що він проживав в цей час в м. Звенигородка ( а.с.9-11).

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, зроблені у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим колегія суддів не знайшла підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись статтями 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України суд,
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Звенигородському районі Черкаської області залишити без задоволення, а постанову Звенигородського районного суду Черкаської області від 03 квітня 2015 року без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя

Судді:

Головуючий суддя Міщук М.С.

Судді: Бєлова Л.В.

Гром Л.М.