Справа № 826/3301/15
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2015-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 травня 2015 року № 826/3301/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Іщука І.О., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу та додані до неї матеріали

за позовомПриватного акціонерного товариства "Науково-дослідний інститут "Вектор"
до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

Позивач, в особі Приватного акціонерного товариства "Науково-дослідний інститут "Вектор" (надалі - позивач), звернувся з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, третя особа Приватне підприємство «КІНОС» про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №.

Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесено Податковим органом із порушенням чинного законодавства України, ґрунтується на неправильному застосуванні норм податкового законодавства, а тому, підлягає скасуванню. Крім того, позивач зазначає, що в податковому повідомленні-рішенні відсутня дата його складання

В судовому засіданні представник Позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач проти позовних вимог заперечив та просив відмовити у задоволенні адміністративного позову повністю. Доводи відповідача, викладені в письмових запереченнях, аналогічні доводам та висновкам викладеним в акті перевірки №6857/26-56-22-01-03/33304201 від 20.11.2014.

В судовому засіданні Відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалив продовжити розгляд справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

В С Т А Н О В И В:

Співробітниками Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПРАТ "НДІ "Вектор" з питань дотримання своєчасності та повноти нарахування і сплати податку на додану вартість при взаємовідносинах з ТОВ «Аліас Інвест» за період з 01.06.2014 р. по 30.09.2014 р.

За результатами перевірки складено акт від 20.11.2014 р. за №6857/26-56-22-01-03/33304201 (надалі по тексту Акт перевірки).

В акті перевірки зазначено наступні порушення: п. 198.2, п.198.3, п. 198.6 ст.198 Податкового Кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VІ, в результаті чого завищено податковий кредит на загальну суму 151 260 грн., в тому числі по періодах: липень 2014 р. на суму 28333 грн.; серпень 2014 р. на суму 112858 грн. та за вересень 2014 р. на суму 10 069 грн.

Не погоджуючись з висновками викладеними в Акті перевірки, позивачем подано до Податкового органу заперечення на Акт перевірки, за результатом розгляду заперечень, податковий орган Листом від 02.12.2014 р. №1312/10/26-56-22-01-12 повідомив позивача, що висновки, викладені в Акті перевірки залишено без змін, проте внесено зміни до розділу 3.3. абзацу 2 акту перевірки від 20.11.2014 №6857/26-56- 22-01-03/33304201, а саме викласти у наступній редакції: «Перевіркою встановлено завищення від'ємного значення з податку на додану вартість у сумі 151260 грн. за вересень 2014 р.». Дана помилка не вплинула на результати перевірки.

На підставі висновків акту перевірки Податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від «_» грудня 2014 року (не зазначена дата) №, яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 151 260 грн.

Не погоджуючись з прийнятим податковим повідомлення-рішенням позивачем було подано первинну скаргу до ГУ ДФС у м. Києві, за результатом розгляду первинної скарги ГУ ДФС у м. Києві прийнято рішення від 06.02.2015 р. №1952/10/26-15-10-03-35, яким залишено без змін податкове повідомлення-рішення від 05 грудня 2014 року №, а скаргу позивача без задоволення

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку про обґрунтування позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що між позивачем (Замовник), з однієї сторони, та ТОВ «АЛІАС ІНВЕСТ» (Підрядник), з іншого боку, було укладено Договір підряду №17/04/14 від 17.04.2014 р. р. (надалі - Договір підряду №17/04/14).

У відповідності до п.1.1 - п. 1.5 вищезазначеного Договору, Замовник доручає, а Підрядник бере на себе зобов'язання виконати та здати в встановлений строк частину робіт (архітектурна частина) щодо реконструкції першого та цокольного поверхів будівлі під офісні приміщення (надалі - Роботи) на об'єкті: перший та цокольний поверх будівлі корпусу №2 літера А, що розташована за адресою - м. Київ, вул. Рилєєва 10-А (надалі - Об'єкт), у відповідності до розробленої і затвердженої проектної документації - Робочого проекту та здати його Замовнику у строки, передбачені даним Договором та Додатками до нього. Під проектною документацією мається на увазі Робочий проект: реконструкція першого та цокольного поверхів будівлі корпусу №2 літ. А під офісні приміщення за адресою вул. Рилєєва 10-А в Подільському районі м. Києва. Обсяг та види робіт визначаються на підставі Зведеного кошторису (Додаток 1 до Договору) та Графіку виконання робіт (Додаток 2 до Договору), які є невід'ємною частиною цього Договору. Підрядник підтверджує, що він має усі необхідні дозволи (ліцензії та сертифікати), які вимагаються чинним законодавством України для виконання ним своїх обов'язків за цим Договором. При необхідності залучення до виконання робіт спеціалістів чи інших будівельних організацій, Підрядник самостійно залучає їх в процесі виконання робіт на умовах субпідряду і розрахунки за виконані роботи з субпідрядними організаціями Підрядник здійснює самостійно.

Між сторонами до Договору підряду №17/04/14 було укладено Додаткова угода № 1 від 05.05.2014 року, сторони погодили внести зміни та викласти підпункти Договору в такій редакції: 1.3 Договору викласти в новій редакції: Обсяг та види робіт визначаються на підставі Зведених кошторисів (Додаток 1 до Договору та Додаток 1 до Додаткової угоди № 1) та Графіку виконання робіт (Додаток 2 до Додаткової угоди №1), які є невід'ємною частиною цього Договору; Пункт 2.1. Договору викласти в новій редакції: Ціна Договору визначається у відповідності зі Зведеними кошторисами, які складається Підрядником та затверджується Замовником. Ціна Договору включає в себе відшкодування витрат Підрядника на матеріали та плату за виконані ним роботи та складає 1567976,04 гривень (Один мільйон п'ятсот шістдесят сім тисяч дев'ятсот сімдесят шість гривень чотири копійки), в тому числі ПДВ 261329,34 гривень (Двісті шістдесят одна тисяча триста двадцять дев'ять гривень тридцять чотири копійки); Додати пункт 3.6. Договору та викласти його в наступній редакції: Протягом 30-ти робочих днів з моменту підписання Додаткової угоди №1 Замовник здійснює платіж в розмірі 297145,67 (двісті дев'яносто сім тисяч сто сорок п'ять) гри, 67 коп.

Також, між позивачем (Замовник), з однієї сторони, та ТОВ «АЛІАС ІНВЕСТ» (Підрядник), з іншого боку, було укладено Договір підряду №08/07/14 від 08.07.2014 р. р. (надалі - Договір підряду №08/07/14).

У відповідності до п.1.1 - п. 1.4 Договору №08/07/14, Замовник доручає, а Підрядник бере на себе зобов'язання виконати та здати в встановлений строк роботи щодо монтажу металопластикових перетинок зі склінням та електричних розеток відповідно до Проекту (надалі - Роботи) на об'єкті: перший поверх будівлі корпусу №2 літера А, що розташована за адресою - м. Київ, вул. Рилєєва 10-А (надалі - Об'єкт) та здати їх Замовнику у строки, передбачені даним Договором. Обсяг та види робіт визначаються Проектом а також на підставі Зведеного кошторису (Додаток 1 до Договору) та Виконавчої схеми розташування металопластикових перетинок зі склінням (Додаток 2 до Договору), які є невід'ємною частиною цього Договору. Підрядник підтверджує, що він має усі необхідні дозволи (ліцензії та сертифікати), які вимагаються чинним законодавством України для виконання ним своїх обов'язків за цим Договором. При необхідності залучення до виконання робіт спеціалістів чи інших будівельних організацій, Підрядник самостійно залучає їх в процесі виконання робіт на умовах субпідряду і розрахунки за виконані роботи з субпідрядними організаціями Підрядник здійснює самостійно.

На підтвердження виконання умов Договорів Позивачем надано суду наступні документи: довідки про вартість виконаних будівельних робіт, акти приймання виконаних будівельних робіт та підсумкова відомість ресурсів (за період травень 2014 року - серпень 2014 року), зведені кошториси до вищезазначених Договорів, податкові накладні; платіжні доручення про оплату та Лист (повідомлення) від 31.07.2014 р. №157 ТОВ «Аліас Інвест» про зміну поточного рахунку.

Судом досліджено матеріали справи та встановлено, що вищезазначені договори та вся первинна документація (довідки про вартість виконаних будівельних робіт, акти приймання виконаних будівельних робіт та підсумкова відомість ресурсів (за період травень 2014 року - серпень 2014 року), зведені кошториси до вищезазначених Договорів) підписана сторонами та містить всі необхідні реквізити, а саме зазначено посади, ПІБ, наявні дати та скріплені печатками.

Також, суд звертає увагу, що вищезазначена первинна документація зі сторони контрагента (ТОВ «Аліас Інвест») підписана директором С.А. Вефаєв, в матеріалах справи міститься Акт про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Аліас Інвест» складений співробітниками ДПІ у Печерському районі м. Києва ГУ Міндоходів у м. Києві від 08.09.2014 р. №2722/26-55-22-13/39068490, в якому зазначено, що директором ТОВ «Аліас Інвест» є С.А. Вефаєв та згідно КВЕД ТОВ «Аліас Інвест» надає інші будівельно-монтажні роботи.

В матеріалах справи міститься докази того, що позивачу на праві власності належать будівля корпусу №2 літера А, що розташована за адресою - м. Київ, вул. Рилєєва 10-А, загальна площа 4265,6 м2 (Свідоцтво на право власності від 17.01.2005 р. №14-В), також, в матеріалах справи міститься Ліцензія видана Державною архітектурно-будівельною інспекцією України від 14.02.2014р., серія АЕ №289392, яка підтверджує, що ТОВ «Аліас Інвест» в період з 14.02.2014 р. -14.02.2017 р. має право займатися будівельними роботами.

Таким чином, суд приходить до висновку, що в матеріалах наявна вся первинна документація, яка підтверджує про укладання договорів підряду та спрямована на те, що позивач отримував дані послуги в своїй господарській діяльності, оскільки останній займається надання приміщень (нежитлових) в оренду.

Як зазначено Вищим адміністративним судом України в інформаційному листі від 20 липня 2010 року №1112/11/13-10 "Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби", процесуальна діяльність суду із встановлення обґрунтованості права платника податку на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування з податку на додану вартість повинна включати такі етапи: 1. Встановлення факту здійснення господарської операції. 2. Встановлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції. 3. Встановлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг) спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг) і господарською діяльністю платника податку. 4. Встановлення дотримання платником податку спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

У відповідності ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Суд звертає увагу, що на час проведення перевірки та на час розгляду справи Відповідачем не надано переконливих доказів про те, що контрагент позивача був ліквідований або припинено підприємницьку діяльність даного контрагента під час укладання та виконання договору.

Як зазначено Вищим адміністративним судом України в інформаційному листі від 02.06.2011 р. N 742/11/13-11, оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов'язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні врегульовані Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Відповідно до ст. 9 розділу 3 Закону про бухгалтерський облік, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Господарські операції, як зазначено в п.5 ст.9 цього Закону, повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені. Відповідно до ст. 11 Закону, на основі даних бухгалтерського обліку підприємства зобов'язані складати фінансову звітність.

З аналізу вищезазначених норм закону та матеріалів справи, суд приходить до висновку, що Позивачем надано суду переконливі докази того, що вищезазначені договори були укладені з метою настання реальних обставин, а тому висновки викладені в Акті перевірки є помилковими та викладеними з порушенням норм податкового права.

Слід відмітити, що сторонами не заперечується та обставина, що на момент вчинення господарських правовідносин між позивачем та контрагентом, контрагент позивача та Позивач, як юридичні особи були внесені в Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та були зареєстровані платником податку на додану вартість, а первинна документація була підписана безпосередньо самими директорами товариств.

Крім того, за п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. №9 "Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними": при кваліфікації правочину за ст. 228 Цивільного кодексу України має враховуватись вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі.

Однак, відповідачем не було надано доказів наявності вироку суду відносно будь-кого - Позивача та контрагентів за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 205 КК України (фіктивне підприємництво), а договір, укладений позивачем з даними товариствами до теперішнього часу у судовому порядку не визнано недійсними та не визнано недійсним проведення тендерну або тендерної документації.

Слід відмітити, що податковим органом не було надано рішення суду у цивільній чи господарській справі, вироку суду у кримінальній справі або іншого належного доказу на підтвердження "фіктивності" здійснених позивачем господарських операцій.

Не надано також добутих у визначений процесуальним законодавством спосіб доказів підробки документів або складання фіктивних документів на підтвердження здійснених позивачем господарських операцій. Зазначене вказує на необґрунтованість тверджень відповідача про фіктивність проведених позивачем господарських операцій.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 25.03.2008 року по справі № К-23642/07.

Відповідно до ст. 198.3 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно вимог ст. 198.1 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Статтею 198.2 ПК України встановлено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

За ст. 201.10 ПК України, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При цьому згідно із статтею 201.8 ПК України, право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

У відповідності до п.138.1 ст.138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування складаються, зокрема, із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті. При цьому, підпунктом є) підпункту 138.10.2 п.138.10 ст.138 ПК України до складу інших витрат включаються адміністративні витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством, зокрема, плата за розрахунково-касове обслуговування та інші послуги банків.

За п.138.2 ст.138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього кодексу.

Виходячи з приписів пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України не включаються до складу валових витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Для підтвердження включення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість сплачених позивачем у складі ціни за придбану продукцію та виконані роботи, необхідні первинні документи, оформлені відповідно до вимог Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні".

За ст. 9 розділу 3 Закону про бухгалтерський облік, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Господарські операції, як зазначено в п. 5 ст.9 цього Закону, повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені. Відповідно до ст. 11 Закону, на основі даних бухгалтерського обліку підприємства зобов'язані складати фінансову звітність.

Виходячи з правових приписів п. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

У відповідності до ч. 2 ст. 8 даного Закону питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій (ч. 1, 2 ст. 9. Закону).

Первинні облікові документи можуть бути складені на паперових носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З вищенаведених норм слідує, що обов'язковими ознаками господарської діяльності є здійснення її суб'єктами господарювання у сфері суспільного виробництва, яка спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг; результати зазначеної діяльності - продукція, роботи чи послуги - мають вартісний характер і цінове вираження.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 05.12.2014 року є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2014 року по справі №826/13867/14; Ухвалах ВАСУ: від 16 липня 2014 р. К/800/16847/13; від 15 жовтня 2013 року К/800/11789/13; від 22 жовтня 2012 р. К/9991/52018/12; від 01 жовтня 2012 р. К/9991/42373/12, від 16 жовтня 2013 р. К/800/45872/13, від 30 жовтня 2013 р. К-40444/10.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірності прийнятих ним спірних рішень з урахуванням всіх встановлених фактичних обставин та вимог законодавства.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням викладеного, суд приходить висновків про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов Приватного акціонерного товариства "Науково-дослідний інститут "Вектор" задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 05.12.2014 року.

3. Судові витрати в сумі 302,52 грн. присудити на користь Приватного акціонерного товариства "Науково-дослідний інститут "Вектор" за рахунок Державного бюджету України.

Постанова відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Іщук