Справа № 809/875/14
Суддя: Мигалюк Ю.В.
Дата ухвалення: 2015-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" травня 2015 р. Справа № 809/875/14

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Мигалюка Ю.В.,

при секретарі: Ткачук О.П.,

за участю сторін:

представника позивача: Сохана В.Є.,

представника відповідача: не з'явився,

третьої особи- ОСОБА_2.: не з'явився,

третьої особи-гаражного кооперативу "Соколи": не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Івано-Франківську адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Х-АДВАНС" до реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2, гаражний кооператив "Соколи" про визнання недійсним рішення, зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Х-АДВАНС" звернулося до суду з позовом до реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції про визнання недійсним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвалою суду від 02.04.2014 р. до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача залучено гаражний кооператив "Соколи" та ОСОБА_2.

Позовні вимоги мотивовані тим, що реєстраційною службою Івано-Франківського міського управління юстиції протиправно прийнято рішення № 2660501 від 29.05.2013 року про державну реєстрацію права власності на гараж в ГК "Соколи" за ОСОБА_2.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, враховуючи додаткові письмові пояснення по справі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся завчасно та належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Причини неявки суду невідомі.

Третя особа ГК "Соколи" в судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся завчасно та належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Причини неявки суду невідомі.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялася завчасно та належним чином. Причини неявки суду невідомі.

Відповідно до ч.4 ст.128 КАС України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

За таких обставин суд вважає за можливе здійснити подальший розгляд та вирішення даної справи за відсутності сторін та на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши наявні письмові докази, а також достатність і взаємний зв'язок їх у сукупності, суд прийшов до висновку що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з договору купівлі-продажу земельної ділянки від 07.03.2008 р. зареєстрованого в реєстрі за № 1159 приватним нотаріусом ОСОБА_3, Акціонерне товариство відкритого типу "Родон" прийняло у власність земельну ділянку з усіма обтяженнями і сервітутами за адресою: АДРЕСА_3 загальною площею 6,3201 гектара, кадастровий номер НОМЕР_2. В результаті укладання зазначеного договору було видано державний акт на право власності на земельну ділянку вказану в договорі за Акціонерним товариством відкритого типу "Родон". (а.с.19)

Згідно з витягу з рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 21.07.1998 р. № 287 Акціонерному товариству відкритого типу "Родон" надано право тимчасового будівництва автостоянки на власній території перспективного розширення підприємства. (а.с.18)

Судом встановлено, що відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_3 Товариства з обмеженою відповідальністю "Х-АДВАНС" земельна ділянка площею 6,2207 га, яка розташована по АДРЕСА_3 перейшла у власність позивача на підставі розподільчого балансу від 19.10.2011 р. (а.с.6)

Відповідно до п.1 ст.78 Земельного Кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Згідно п.1 ст.153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

У відповідності до п.1 ст.154 ЗК України органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування без рішення суду не мають права втручатись у здійснення власником повноважень щодо володіння, користування і розпорядження належною йому земельною ділянкою або встановлювати непередбачені законодавчими актами додаткові обов'язки чи обмеження.

Судом встановлено, що згідно наявної в матеріалах справи копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, державним реєстратором проведено державну реєстрацію права власності на гараж, що розташований за адресою: АДРЕСА_2, що знаходиться у приватній власності ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер 4065210 (а.с.55).

Правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації, визначені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" №1952-ІV від 01.07.2004 року, із змінами та доповненнями. Також, при розгляді та вирішенні даної адміністративної справи до спірних правовідносин слід застосовувати Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядок надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 703 від 22.06.2011 року, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин (надалі - Порядок).

Згідно ст.2 Закону України за N 1952-IV, 01.07.2004 "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч.5 ст.3 даного Закону державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч.2 ст.9 Закону № 1952 державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону.

Частиною 3 ст.17 Закону № 1952 передбачено, що документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до пункту 26 Порядку для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим Порядком.

Пунктом 27 Порядку передбачений загальний перелік документів, що можуть підтверджувати виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Так, пунктом 46 Порядку серед документів, які заявник подає органові державної реєстрації прав для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно у зв'язку з набуттям права власності на новозбудовані чи реконструйовані об'єкти нерухомого майна передбачено необхідність подання документу, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси.

Виключення стосується житлових чи нежитлових приміщень, які є складовими частинами інших житлових будинків, будівель, споруд (їх окремих частин), в яких вони розташовані. З огляду на те, що гараж НОМЕР_4, державна реєстрація прав на який оскаржується, є окремим об'єктом нерухомого майна, встановлено безпосередньо на землі, а не розташовано в якійсь окремій будівлі чи споруді, про що свідчить наявний в матеріалах справи технічний паспорт, виключення щодо обов'язковості реєстрації речового права на земельну ділянку не може бути поширено на спірні правовідносини.

Відповідно до пункту 12 Порядку під час розгляду заяви про державну реєстрацію і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями.

В судовому засіданні встановлено, що реєстраційні дії пов'язанні з реєстрацією гаража АДРЕСА_3, проводилися на підставі документів зазначених в картці прийому заяви, що міститься в матеріалах справи (а.с.48).

Таким чином, судом встановлено відсутність при проведенні оскаржуваної реєстрації документу, що посвідчує речове право заявника на земельну ділянку і витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (у разі, коли в документі, що посвідчує речове право на земельну ділянку, відсутні відомості про її кадастровий номер).

Відповідно до приписів пункту 4 Порядку, у разі коли законодавством встановлено вимогу щодо прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна, державна реєстрація права власності на нього проводиться після прийняття такого об'єкта в експлуатацію в установленому законодавством порядку. Аналогічна умова державної реєстрації міститься в абзаці 2 статті 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

З врахуванням наведених правових норм щодо обов'язковості прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна як передумови державної реєстрації права власності на нього, абзацом 5 пункту 46 того ж Порядку, визначено, що для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно у зв'язку з набуттям права власності на новозбудовані чи реконструйовані об'єкти нерухомого майна заявник, разом з іншими документами, подає органові державної реєстрації прав документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта.

Згідно із статтею 32 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин усі об'єкти будівництва поділяються на І, II, III, IV і V категорії складності. Категорія складності об'єкта будівництва визначається відповідно до державних будівельних норм та стандартів на підставі класу наслідків (відповідальності) такого об'єкта будівництва.

Відповідно до частини першої статті 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до І - III категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації. Форма декларації про готовність об'єкта до експлуатації, порядок її подання і реєстрації визначаються Кабінетом Міністрів України. Частиною другої цієї статті Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачено, що прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до IV і V категорій складності, здійснюється на підставі акта готовності об'єкта до експлуатації шляхом видачі органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено, що при проведенні державної реєстрації відповідачу не подавалися документи, які б підтверджували факт введення гаражу НОМЕР_4 в експлуатацію. Також не надано будь-яких інших підтверджуючих доказів про введення об'єкту в експлуатацію, в тому числі й згідно із законодавством, що діяло у 2006 році.

Згідно із Довідкою про право власності на гараж № 43/01-04 від 10.04.2013 року, яка видана гаражним кооперативом "Соколи", гараж АДРЕСА_3 належить ОСОБА_2 на праві власності та збудований в 2006 року. Водночас, згідно з Витягом із протоколу № 7 від 31.03.2013 року про затвердження списку членів/асоційованих членів гаражного кооперативу "Соколи" - ОСОБА_2 вступив до кооперативу лише 31.03.2013 року (а.с.42-43).

З огляду на те, що будь-яка діяльність гаражного кооперативу відповідно до вимог чинного законодавства базується виключно на вступних та пайових внесках його учасників, з наведеного вбачається, що на момент будівництва третя особа учасником кооперативу не був, а став ним тільки через 7 років.

Будь-яких документів, які б підтверджували чи посвідчували час та спосіб придбання третьою особою - ОСОБА_2 об'єкту спірної реєстрації в гаражного кооперативу "Соколи" суду не представлено, а про їх існування не повідомлено.

Таким чином, у зв'язку із відсутністю будь-яких документів, які б підтверджували введення в експлуатацію гаража АДРЕСА_3, відповідачем порушено вимоги пунктів 4 та 46 Порядку, у спосіб здійснення державної реєстрації прав на гараж, який не введений в експлуатацію у визначеному законом порядку.

Крім цього відсутність, на момент вчинення відповідачем спірних реєстраційних дій, будь-яких документів, які б могли підтвердити наявність у третіх осіб речового права на земельну ділянку додатково підтверджується постановою Львівського апеляційного господарського суду від 24 жовтня 2013 року в справі № 909/538/13, залишеною в силі Постановою Вищого господарського суду України від 29.04.2014 року, згідно з якою гаражному кооперативу "Соколи" відмовлено в укладенні додаткової угоди оренди земельної ділянки по АДРЕСА_3, а також постановою Львівського апеляційного господарського суду від 12 лютого 2014 року в справі № 909/837/13, якою залишено в силі рішення господарського суду Івано-Франківської області згідно з яким відмовлено в задоволенні позову гаражного кооперативу "Соколи" про визнання за гаражним кооперативом "Соколи" права на користування земельною ділянкою площею 6,2207 га для колективного гаражного будівництва, що знаходиться по АДРЕСА_3. (а.с.75-82).

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як зазначалося вище, адреса спірної реєстрації об'єкту нерухомого майна у вигляді гаражу: АДРЕСА_2.

Судом встановлено, що місцезнаходження гаражного кооперативу "Соколи", як юридичної особи, зареєстровано за адресою: 76006, АДРЕСА_1, натомість гараж НОМЕР_4, право власності на який було заявлено до державної реєстрації фактично та згідно з поданими до реєстрації документами, знаходиться за адресою АДРЕСА_3.

Водночас, згідно з дослідженим в судовому засіданні, Державним актом на право власності на земельну ділянку № 657804, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю від 25.10.2012 року за вищенаведеною адресою, а саме: АДРЕСА_3 область знаходиться земельна ділянка площею 6,2207 га, яка належить позивачу на праві приватної власності. Цільове призначення даної земельної ділянки - для обслуговування гаражної стоянки автомобілів.(а.с.6)

Документ, що підтверджував би присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси, третьою особою не подавався.

Натомість державним реєстратором при проведенні державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності на гараж НОМЕР_4, всупереч вимог Порядку та адресної інформації, відображеної в поданих для реєстрації документах, присвоєно об'єкту нову адресу: АДРЕСА_2 (а.с.54).

Аргументованих доводів щодо наявності правових підстав для присвоєння спірному об'єкту нової адреси та проведенню за цією адресою перевірки щодо наявності обтяжень, ні представником відповідача ні представниками третіх осіб суду не надано.

Суд відхиляє, як безпідставні, посилання відповідача на рекомендації, викладені в листі Державної реєстраційної служби України від 15.04.2013 року за №165/06-15-13 "Щодо видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно у зв'язку з набуттям права власності на новозбудовані чи реконструйовані об'єкти нерухомого майна" (а.с.166), з наступних мотивів.

Згідно з вказаним листом, Державна реєстраційна служба України не звільняє заявника від обов'язку подати весь перелік документів визначених пунктами 46 та 48 Порядку, в тому числі, документ що посвідчує речове право на земельну ділянку, документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкту, документ, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси тощо.

За змістом абзацу другого та третього пункту 1 листа, виключення з цього правила може мати місце тільки у разі, коли об'єкти нерухомого майна, збудовані в результаті діяльності житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу, за умови, що на певну частину таких об'єктів до 01.01.2013 року оформлено та зареєстровано право власності. Лише в цьому випадку державна реєстрація могла б бути проведена на підставі вказаних відповідачем документів.

Таким чином, вказаним листом Державна реєстраційна служба України дає можливість застосування так званої "спрощеної процедури" за наявності двох умов: 1) об'єкт нерухомого майна повинен бути збудований у результаті діяльності відповідного кооперативу, в даному випадку - гаражного кооперативу "Соколи"; 2) на певну частину аналогічних об'єктів в тому ж кооперативі до 01.01.2013 року повинно бути оформлене та зареєстроване право власності в порядку, визначеному чинним законодавством.

Належних доказів, що спірний гараж НОМЕР_4 як об'єкт нерухомого майна збудований в результаті діяльності гаражного кооперативу "Соколи" в 2006 році чи в інший час, суду не представлено, що свідчить про відсутність першої передумови для застосування вищевизначеної процедури. Що стосується другої умови для можливості застосування "спрощеної процедури" реєстрації, то судом встановлено, що перші реєстраційні дії щодо реєстрації гаражів за адресою: гаражний кооператив "Соколи", м. Івано-Франківськ датовані 21.05.2013 року (а.с.26-27).

Крім цього, суд, керуючись принципом законності зазначає, що вказаний лист не має ознак нормативно-правового акту, носить рекомендаційний характер та не може застосовуватися всупереч вимог Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 703 від 22.06.2011 року.

У відповідності до ст. 152 Земельного кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Одним з шляхів захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки є визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування у відповідності до ст. 393 Цивільного кодексу України.

Аналогічне право оскаржити до суду дії державного реєстратора визначено частиною другою статті 30 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" № 1952-ІV від 01.07.2004 року та повністю кореспондується з приписами ст. 393 Цивільного кодексу України.

Відповідно до п.2 ст.154 ЗК України органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування несуть відповідальність за шкоду, заподіяну їх неправомірним втручанням у здійснення власником повноважень щодо володіння, користування і розпорядження земельною ділянкою.

Згідно ч.1 ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Так, відповідно до вимог пункту 2.6 розділу ІІ наказу Міністерства юстиції України "Про затвердження Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно" № 3502/5 від 12.12.2011 року, державний реєстратор, який провів державну реєстрацію прав, на підставі рішення суду про скасування державної реєстрації прав, що набрало законної сили, приймає рішення щодо внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав.

Відповідно до ст.26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

З огляду на встановлені судом обставини, які підтверджені належними доказами, та вищевказані правові норми, суд дійшов переконання, що відповідачем здійснено державну реєстрацію права власності на гараж НОМЕР_4 в порушення вимог Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно" № 703 від 22.06.2011 року. При цьому оскаржуване рішення підлягає до скасування, як таке, що беззаперечно вплинуло на обсяг прав та обов'язків позивача, як власника відповідної земельної ділянки. Так, суд не приймає до уваги твердження про відсутність у спірних правовідносинах порушення інтересів позивача, а відтак і права, яке підлягає судовому захисту. Так, на переконання суду враховуючи спеціальний правовий механізм регулювання земельних відносин в Україні, визначений Земельним Кодексом, земельна ділянка, як об'єкт нерухомості, не відноситься до майна, самовільне та безпідставне використання якого можливе без обмеження і порушення прав інших осіб, зокрема тих, у володінні чи користуванні яких перебуває дана ділянка.

Як наслідок суд приходить до висновку, що позов є підставним та таким, що підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 2, 8-14, 86, 158-163, ст. 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати недійсним та скасувати рішення № 2660501 від 29.05.2013 року державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції в Івано-Франківській області про проведення державної реєстрації прав власності форма власності: приватна, розмір частки: 1/1 на гараж, що розташований: АДРЕСА_2, (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 1) за суб'єктом: ОСОБА_2, податковий номер НОМЕР_1, відкриття розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та відкриття реєстраційної справи на об'єкт нерухомого майна.

Зобов'язати Реєстраційну службу Івано-Франківського міського управління юстиції Івано-Франківської області забезпечити внесення до Державного реєстру прав на нерухоме майно відповідного запису про скасування державної реєстрації речових прав на гараж, що розташований за адресою: АДРЕСА_2, (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 1) за суб'єктом: ОСОБА_2, податковий номер НОМЕР_1.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбаченому частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова складена в повному обсязі 20.05.2015 року.

Суддя: /підпис/ Мигалюк Ю.В.