Справа № 809/1652/14
Суддя: Каралюс Володимир Маріянович
Дата ухвалення: 2015-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2015 року Справа № 879/6680/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

Головуючого судді - Каралюса В.М.,

суддів: Гулида Р.М., Затолочного В.С.,

за участі секретаря судового засідання Бєлкіної Н.І.,

та за участі осіб:

від відповідача - Ковалець Л.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 червня 2014 року у справі №809/1652/14 за позовом ОСОБА_2 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та стягнення заборгованості в сумі 43586 грн.,

В С Т А Н О В И В:

28 травня 2014 року ОСОБА_2 (надалі-позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області(надалі-відповідач) про визнання дій щодо відмови у підвищенні вихідної допомоги судді у відставці на 20 відсотків у відповідності до частини 2 статті 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» протиправними та стягнення 43586 грн. не донарахованої вихідної допомоги.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у відповідності до ст.136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) при нарахуванні територіальним управлінням Державної судової адміністрації України вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою її не підвищено на 20 відсотків, що передбачено ч. 2 ст. 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні». Враховуючи те, що звернення позивача щодо 20 відсоткової надбавки, що становить 43586 грн. від суми виплаченої вихідної допомоги, станом на момент звернення до суду, йому так і не виплачена, просив суд визнати дії протиправними щодо відмови та стягнути дану суму з відповідача в судовому порядку.

Оскаржуваною постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 червня 2014 року у справі № 809/1652/14 позов задоволено частково. Визнано протиправними дії територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області щодо відмови у підвищенні ОСОБА_2 вихідної допомоги судді у відставці на 20 відсотків у відповідності до частини 2 статті 6 Закону України "Про статус гірських населених пунктів в Україні". Зобов'язано територіальне управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) 20% (відсотків) від розміру виплаченої вихідної допомоги, відповідно до вимог частини 2 статті 6 Закону України "Про статус гірських населених пунктів в Україні".В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, її в апеляційному порядку оскаржив відповідач - Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області, яке покликаючись на те, що дана постанова є безпідставною та незаконною, ухваленою з невірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувану постанову суду скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників судового розгляду справи, перевіривши матеріали справи та доводи апелянта у їх сукупності, суд приходить до переконання, що подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних мотивів.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з того, Постановою Верховної Ради України від 19 вересня 2013 року № 604 - VII відповідно до п. 9 ст. 126 Конституції України позивача звільнено з посади судді Верховинського районного суду у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Частиною першою статті 5 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» № 56/95-ВР від 15.02.1995 року, із змінами та доповненнями, передбачено, що статус особи, яка проживає і працює (навчається) на території населеного пункту, якому надано статус гірського, надається громадянам, що постійно проживають, постійно працюють або навчаються на денних відділеннях навчальних закладів у цьому населеному пункті, про що громадянам виконавчим органом відповідної місцевої ради видається посвідчення встановленого зразка.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11 серпня 1995 року № 647 «Про перелік населених пунктів, яким надається статус гірських», селище Верховина включено в перелік населених пунктів, яким надається статус гірських.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є жителем селища Верховина і згідно рішення виконкому селищної ради має право на гарантії і пільги, встановлені Законом України «Про статус гірських населених пунктів в Україні», що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2, виданим 20 березня 2012 року (а.с.9).

Позивач тричі звертався із заявою до відповідача, в якій просив надати розрахунок вихідної допомоги та вказати, чи підвищена вона на 20 відсотків згідно з Законом України «Про статус гірських населених пунктів в Україні», а у випадку не нарахування надбавки просив донарахувати її і перечислити позивачу. Однак, в листі відповідача від 15.04.2014 року за №04-36/365 (а.с.7), відповідь так і не надана, а тільки надано розрахунок вихідної допомоги та інформацію про перерахування податку з доходів фізичних осіб з вихідної допомоги.

Не погоджуючись з тим, що відповідач не включив 20 відсоткову надбавку у зв'язку з проживанням та роботою в населеному пункті, якому надано статус гірського населеного пункту, позивач звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.

У відповідності до частини 1 статті 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, встановлено, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Згідно ч. 2 ст. 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» розмір державних пенсій, стипендій, всіх передбачених чинним законодавством видів державної матеріальної допомоги громадянам, які одержали статус особи, що працює, проживає або навчається на території населеного пункту, якому надано статус гірського, збільшується на 20 відсотків.

В той же час, твердження відповідача про те, що приписи частини першої статті 136 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, кореспондуються із статтею 129 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», якою визначено, що суддівська винагорода регулюється виключно цим Законом та Законом України «Про Конституційний Суд України» і не може визначатися іншими нормативно-правовими актами, суд вважає помилковими, оскільки у відповідності до висновків Конституційного Суду України закріплених в Рішенні від 19.11.2013 року № 10 рп/2013 в якому зазначено, що: «за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків». Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю.

Так, згідно з вимогами статті 69 Закону України «Про Конституційний Суд України» №422/96-ВР від 16.10.1996 року, передбачено, що рішення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обов'язковими до виконання.

Відтак за своїм змістом та правовою природою вихідна допомога та суддівська винагорода є різними видами грошових виплат, а відтак приписи статті 129 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» стосуються виключно суддівської винагороди та не поширювалися на питання, пов'язані із визначенням розміру вихідної допомоги.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції в тому, що позивач проживає на території населеного пункту, якому з 1995 року надано статус гірського та отримав статус особи, що проживає на території гірського населеного пункту і має право на отримання 20% підвищення розміру вихідної допомоги судді у відставці, відповідно до вимог ч. 2 ст. 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні.

Також, правильним є твердження суду першої інстанції в тому, що в частині стягнення з відповідача недоплаченого підвищення на 20% від розміру вихідної допомоги, суд вважає, що така не підлягає до задоволення, оскільки виходячи з вимог ст. ст. 21,105,162 КАС України, адміністративний позов може містити вимоги щодо визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності відповідача, зобов'язання вчинити певні дії, відшкодувати шкоду, заподіяну незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю. А отже, встановивши, що відповідач порушив норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд повинен визнати такі дії протиправними і зобов'язати відповідача провести нарахування та виплату належних позивачу сум відповідно до закону, а не ухвалювати рішення про стягнення чи виплату їх конкретних розмірів.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, в цілому відповідають нормам матеріального права та фактичним обставинам справи, та були підтверджені в судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Доводи апелянта на правомірність прийнятої постанови не впливають і вищезазначених висновків суду не спростовують.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що Івано-Франківський окружний адміністративний суд, прийняв законне та обґрунтоване рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а відтак подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.ст. 195,196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, ст.205, ст.206, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 червня 2014 року у справі № 809/1652/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя В.М. Каралюс

суддя Р.М. Гулид

суддя В.С. Затолочний

повний текст ухвали виготовлений 12.05.15