Справа № 379/463/15-а
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2015-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 379/463/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Потеряйко С.А. Суддя-доповідач: Костюк Л.О.
У Х В А Л А

Іменем України

14 травня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Твердохліб В.А., Бужак Н.П.;

за участю секретаря: Кінзерської Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Таращанському районі Київської області на постанову Таращанського районного суду Київської області від 25 березня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Таращанському районі Київської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року, позивач звернулася до Таращанського районного суду Київської області з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Таращанському районі Київської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що відповідач самовільно зменшив розмір її пенсії із 80% заробітної плати державного службовця до 70%, що призвело до зменшення розміру її пенсії.

Постановою Таращанського районного суду Київської області від 25 березня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Таращанському районі Київської області щодо зменшення ОСОБА_2 пенсії державного службовця з 80% до 70% від заробітної плати при здійсненні перерахунку пенсії з 18.11.2014 року.

Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Таращанському районі Київської області відновити ОСОБА_2 виплату пенсії у розмірі 80% від заробітної плати державного службовця, відповідно до постанови Таращанського районного суду від 15.12.2014 року, починаючи з 18.11.2014 року, з урахуванням фактично виплачених сум.

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просять скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно ч.6 ст.12 КАС України, під час судового розгляду справи в судовому засіданні забезпечується повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, крім випадків неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження).

Особи, які беруть участь у справі, належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, однак в судове засідання не з»явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов»язкова, колегія суддів відповідно ч.4 ст.196 КАС України визнала можливим проводити розгляд апеляційної скарги за відсутності сторін та їх представників.

Згідно ст.41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін з таких підстав.

Згідно зі ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до розпорядження №126884 від 17.01.2015 року позивачу виплачувалася пенсія відповідно до ЗУ «Про державну службу» у розмірі 80% від заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до постанови Таращанського районного суду Київської області №379/2565/14-а, 2-а/379/188/14 від 15.12.2014 року позовні вимоги позивача було задоволено частково, визнано відмову УПФУ у Таращанському районі Київської області ОСОБА_2 в перерахунку пенсії без врахування матеріальної допомоги та індексації, відповідно до довідки №828/02-26 від 17.11.2014 року, виданої виконкомом Лісовицької сільської ради Таращанського району Київської області - неправомірною; зобов'язано УПФУ у Таращанському районі Київської області провести перерахунок пенсії державному службовцю ОСОБА_2 з 18.11.2014 року відповідно до довідки №828/02-26 від 17.11.2014 року, виданої виконкомом Лісовицької сільської ради Таращанського району Київської області, включивши в розрахунок заробітку для обчислення пенсії: матеріальну допомогу в сумі 2187,10 грн та індексацію в сумі 895,75 грн.

Постанова суду першої інстанції ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29.01.2015 року залишена без змін.

На підставі постанови суду від 15.12.2014 року позивачу був виданий виконавчий лист, який вона пред'явила для примусового виконання.

Відповідно до Постанови ВДВС Таращанського РУЮ в Київській області про закінчення виконавчого провадження від 10.03.2015 року постанова суду від 15.12.2014 року виконана та здійснено перерахунок пенсії позивачки з 18.11.2014 року, включивши в розрахунок заробітку для обчислення пенсії: матеріальну допомогу в сумі 2187,10 грн та індексацію в сумі 895,75 грн.

У своїй відповіді №2158/03 від 17.03.2015 року відповідач зазначив, що перерахунок її пенсії у розмірі 70% від заробітної плати здійснено з 18.11.2014 року у відповідності до ЗУ «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 року, що набрав чинності з 01.05.2014 року.

Надаючи правову оцінку позовним вимогам необхідно зазначити наступне.

Статтею 37 ЗУ «Про державну службу» (в редакції, що була чинна на момент призначення пенсії позивачці) передбачено, що пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 % від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80% заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі. За кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати.

Також відповідно до ст. 37-1 ЗУ «Про державну службу» (в редакції, що була чинна на момент призначення пенсії позивачці), у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсії здійснюється, виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 року внесено зміни в Закон України "Про державну службу" та у статті 37 у частині першій цифри "80" замінинено цифрами "70".

Отже, зміни щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії державним службовцям у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії, що призвело до застосуванння нового положення до правовідносин, які виникли задовго до набрання ними чинності.

Процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом і механізмом їх проведення.

Згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Також статтею 58 Конституції України передбачено, що Закони та інші нормативно - правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Тому дії відповідача щодо зменшення розміру пенсії є безпідставними, оскільки не визначені законодавством і не ґрунтуються на зобов'язаннях, покладених на відповідача постановою суду від 15.12.2014 року.

Оскільки на день виходу на пенсію умови і порядок призначення, виплати та перерахунку пенсії державного службовця були визначені статтею 37 Закону (у відповідній редакції) тому вимоги позивачки, щодо належного розрахунку пенсії, виходячи із 80% заробітної плати, є законними та обґрунтованими.

Отже, позивач має законне право на одержання пенсії державного службовця у розмірі 80% з дати призначення пенсії і без обмеження її граничного розміру, незалежно від змін, що вносились до статті 37 Закону України "Про державну службу", оскільки вони стосуються виключно новопризначених пенсій. Дія Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 року, яким внесено зміни до статті 37 Закону України "Про державну службу", не має сили зворотної дії.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідач з 18.11.2014 року незаконно здійснив перерахунок пенсії позивачу, виходячи із 70% заробітної плати, а не із 80% заробітної плати в яку включені згідно вищезазначеної постанови суду також суми сплачені позивачці в виді премії, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових, матеріальної допомоги на оздоровлення та індексації, з яких було сплачено страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, з врахуванням суми, яка вже фактично була нарахована та сплачена позивачці, а тому повинен відновити виплату пенсії у розмірі 86% від заробітної плати державного службовця.

Аналогічна правова позиція міститься в ухвалі Київського адміністративного апеляційного суду від 10 лютого 2015 року №712/8798/14-а.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, відповідачем, з урахуванням всіх встановлених фактичних обставин по справі та вимог законодавства, не доведено правомірність своїх дій.

Таким чином, підстав для задоволення апеляційної скарги немає, а її доводи спростовуються вище наведеним.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 41, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Таращанському районі Київської області - залишити без задоволення, а постанову Таращанського районного суду Київської області від 25 березня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення цієї ухвали у повному обсязі, тобто з 19 травня 2015 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено - 14 травня 2015 року.

Головуючий суддя Костюк Л.О.

Судді: Бужак Н.П.

Твердохліб В.А.