Справа № 805/491/15-а
Суддя: Волгіна Н.П.
Дата ухвалення: 2015-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2015 р. Справа № 805/491/15-а

приміщення суду за адресою: 84112, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 2

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Волгіної Н.П., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду за адресою: м. Слов'янськ, вул. Добровольського, 2, адміністративну справу

за адміністративним позовом Прокурора Першотравневого району Донецької області

до Мелекінської сільської ради Першотравневого району Донецької області,

третя особа - ОСОБА_1

про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Прокурор Першотравневого району Донецької області, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Мелекінської сільської ради Першотравневого району Донецької області, третя особа - ОСОБА_1, про визнання протиправним та скасування рішення Мелекінської сільської ради № 6/32-2048 від 3 жовтня 2014 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,0270 га, кадастровий номер НОМЕР_1, по АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства із земель громадської та житлової забудови.

В обґрунтування заявлених позовних вимог у позові зазначено наступне.

18 листопада 2014 року Прокуратурою Першотравневого району було вивчено рішення сесії Мелекінської сільради від 3 жовтня 2014 року з метою вирішення питання щодо застосування представницьких повноважень на захист інтересів держави, зокрема, вивчено рішення № 6/32-2048 від 3 жовтня 2014 року.

За результатом вивчення зазначеного рішення з'ясувалось, що 3 жовтня 2014 року Рішенням Мелекінської сільради № 6/32-2048 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 площею 0,0270 га, кадастровий номер НОМЕР_1, із земель житлової та громадської забудови, для ведення особистого селянського господарства у АДРЕСА_1, та надано зазначену земельну ділянку вказаній особі у приватну власність. Зазначене Рішення не відповідає вимогам земельного законодавства та порушує вимоги ч. 4 ст. 59 Земельного кодексу України, оскільки дана земельна ділянка не може перебувати у власності громадян, враховуючи наступне.

Відповідно до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 площею 0,0270 га дана земельна ділянка знаходиться в зоні обмеження 100 метровій водоохоронній зоні, тобто, відноситься до земель водного фонду.

Відповідно до ч. 4 ст. 59 Земельного кодексу України громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови, але, по-перше, в оренду, а по-друге, для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо.

Відповідно до ч. 1, п.п. а,б,г ч. 2 ст. 61 Земельного кодексу України прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. У прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво; зберігання та застосування пестицидів і добрив; будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів.

Відповідно до ч. 1,5, 9-10 ст. 88 Водного кодексу України з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Землі прибережних захисних смуг перебувають у державній та комунальній власності та можуть надаватися в користування лише для цілей, визначених цим кодексом. Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів виділяється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води. У межах прибережної захисної смуги морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється пляжна зона, ширина якої визначається залежно від ландшафтно-формуючої діяльності моря, але не менше 100 метрів від урізу води.

Згідно викопіювання із Генерального плану с. Б. Коса в проекті відведення земельної ділянки ОСОБА_1 земельна ділянка площею 0,0270 га для ведення особистого селянського господарства знаходиться в 100 метровій зоні узбережжя Азовського моря.

Відповідно до плану відведення земельної ділянки, розробленому при складанні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 площею 0,0270 га, відстань зазначеної земельної ділянки до урізу води Азовського моря в межовий період складає 30 метрів.

Частинами 1, 3 ст. 60 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Розмір та межі прибережної захисної смуги уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюються за проектами землеустрою, а в межах населених пунктів - з урахуванням містобудівної документації.

Як вже зазначалось, право на землі водного фонду, встановлене ст. 59 Земельного кодексу України, передбачає можливість передачі юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування земельних ділянок прибережних захисних смуг із земель водного фонду на умовах оренди (ч. 4 ст. 59 цього Кодексу). При цьому, за положеннями ст. 83 Земельного кодексу України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Згідно з п. 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 5 листопада 2004 року № 434, у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об'єктів, природоохоронний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених ст. 88 Водного кодексу України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 8 травня 1996 року № 486 «Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них», з урахуванням конкретної ситуації.

Статтею 88 Водного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що уздовж морів та навколо морських заток і лиманів виділяється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води.

Таким чином, при вирішенні питання щодо надання земельної ділянки в оренду за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити із нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених ст. 88 Водного кодексу України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 8 травня 1996 року № 486 «Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них». Тобто сама по собі відсутність землевпорядної документації не змінює правовий режим захисної смуги.

Пунктом 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» передбачено, що до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад відноситься вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до. ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону земель» до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі охорони земель на території сіл, селищ, міст належать: розробка, затвердження і реалізація цільових програм та документації із землеустрою щодо охорони земель відповідно до закону; установлення обмежень (обтяжень) у використанні, тимчасова заборона (зупинення) чи припинення використання земельної ділянки громадянами та юридичними особами в разі порушення ними вимог законодавства у галузі охорони земель; здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності.

В рішенні Мелекінської сільради № 6/32-2048 від 3 жовтня 2014 року зазначено, що затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства площею 0,0270 га із земель житлової та громадської забудови. У даному рішенні не вирішено питання щодо зміни цільового призначення земельної ділянки, оскільки землі житлової та громадської забудови будуть використовуватись як землі сільськогосподарського призначення.

Згідно зі ст. 20 Земельного Кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Згідно п. а ч. 1 ст. 21 Земельного кодексу України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсним рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання ( передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам,

Таким чином, рішення Мелекінської сільради № 6/32-2048 від 3 жовтня 2014 є незаконним та підлягає скасуванню.

Враховуючи наведене вище, прокурор звернувся до суду із даним позовом (а.с. 3-7, 39).

8 квітня 2015 року представник позивача Буяновський В.В. до суду з'явився, не заперечував проти розгляду справи в порядку письмового провадження (а.с. 38).

Представник відповідача до суду не з'явився, про місце, дату та час розгляду справи Мелекінська сільська рада повідомлялась судом належним чином. 8 квітня 2015 року на електронну адресу суду надійшла заява відповідача про розгляд справи без участі їх представника (а.с. 37).

Третя особа до суду не з'явилась, представника не направила, про місце, дату та час розгляду справи ОСОБА_1 повідомлялась судом належним чином. Причини неявки суду не повідомлені.

Згідно ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи, що перешкод для розгляду справи, передбачених ст. 128 КАС України не має (відсутня потреба заслуховування свідка чи експерта), представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у порядку письмового провадження, представники відповідача та третьої особи до суду не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином, суд вважає за можливе розглянути справу у порядку письмового провадження на підставі наявних матеріалів.

Досліджуючи питання щодо наявності повноважень у позивача для звернення до адміністративного суду з даним позовом суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з ст. 60 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) прокурор здійснює в суді представництво громадянина або держави в порядку, встановленому цим кодексом та іншими законами, і може здійснювати представництво на будь-якій стадії адміністративного процесу.

Відповідно до ч. 2 ст. 60 КАС України з метою представництва інтересів громадянина або держави в адміністративному суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з адміністративним позовом (поданням). Прокурор, який звертається до адміністративного суду в інтересах держави, в позовній заяві (поданні) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту.

Згідно ст. 36-1 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом. З метою представництва громадянина або держави прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом звертатись до суду з позовами.

Відповідно до п. 3. ч. 2 ст. 20 Закону України "Про прокуратуру" при виявленні порушень закону прокурор або його заступник у межах своєї компетенції мають право звертатись до суду з заявою про захист прав і законних інтересів громадян, держави, а також підприємств та інших юридичних осіб.

Таким чином, Прокурор Першотравневого району Донецької області має право на звернення до суду із даним адміністративним позовом.

Згідно ст. 140 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Тобто, відповідач у справі - орган місцевого самоврядування, який наділений владними управлінськими функціями та представляє інтереси територіальної громади.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Рішенням Мелекіньської сільської ради від 23 березня 2006 року № 771 на підставі заяви гр. ОСОБА_1 був наданий дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0270 га для ведення особистого селянського господарства у АДРЕСА_1, що вбачається зі спірного Рішення відповідача № 6/32-2048 від 3 жовтня 2014 року (а.с. 8, 36).

3 жовтня 2014 року відповідачем на підставі заяви гр. ОСОБА_1 та наданого позивачем проекту землеустрою було прийнято Рішення № 6/32-2048 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу її у власність, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 площею 0,0270 га для ведення особистого селянського господарства у АДРЕСА_1, та вирішено передати гр. ОСОБА_1 зазначену земельну ділянку площею 0.0270 га у АДРЕСА_1 у власність для ведення особистого селянського господарства із земель житлової та громадської забудови; кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1; зобов'язано гр. ОСОБА_1 забезпечити раціональне використання наданої земельної ділянки, виконувати вимоїн земельного та природоохоронного законодавства; рекомендовано гр. ОСОБА_1 звернутися до Першотравневого управління юстиції для отримання свідоцтва па право власності, замовити будівельний паспорт в районній архітектурі та одержати дозвіл на будівництво (а.с. 8, 36).

18 листопада 2014 року з метою вирішення питання щодо застосування представницьких повноважень на захист інтересів держави Прокуратурою Першотравневого району були вивчені рішення сесії Мелекінської сільради від 3 жовтня 2014 року, зокрема, і рішення № 6/32-2048 від 3 жовтня 2014 року та встановлено факт фактичного розташування зазначеної вище земельної ділянки в стометровій пляжній зоні та прибережній захисній смузі (а.с. 39).

Враховуючи, що за висновком прокуратури вказана земельна ділянка віднесена до категорії земель водного фонду, а не до категорії земель житлової та громадської забудови, як зазначено у рішенні, прокурор звернувся до суду із даним позовом.

При прийнятті рішення по справі суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, до яких також належить й суд, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Згідно ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України від 25 жовтня 2001 року № 2768-III (далі - Земельний кодекс), Законом України «Про охорону земель» від 19 червня 2003 року № 962-IV (далі - Закон № 962-IV), Водним кодексом України від 6 червня 1995 року № 213/95-ВР (далі - Водний кодекс), Законом України "Про місцеве самоврядування" від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР).

Як вже зазначалося судом, відповідача до ст. 2 Закону № 280/97-ВР місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону № 280/97-ВР система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення.

Згідно з ч. 1, 4 ст. 10 Закону № 280/97-ВР сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Статтею 24 Закону № 280/97-ВР встановлено, що правовий статус місцевого самоврядування в Україні визначається Конституцією України, цим та іншими законами, які не повинні суперечити положенням цього Закону. Органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Пунктом 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад відноситься, зокрема, вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 33 Закону № 280/97-ВР до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад відноситься підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо встановлення ставки земельного податку, розмірів плати за користування природними ресурсами, вилучення (викупу), а також надання під забудову та для інших потреб земель, що перебувають у власності територіальних громад.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 закону № 962-IV до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі охорони земель на території сіл, селищ, міст належать: розробка, затвердження і реалізація цільових програм та документації із землеустрою щодо охорони земель відповідно до закону; установлення обмежень (обтяжень) у використанні, тимчасова заборона (зупинення) чи припинення використання земельної ділянки громадянами та юридичними особами в разі порушення ними вимог законодавства в галузі охорони земель; здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності; економічне стимулювання раціонального використання та охорони земель відповідно до закону; вирішення інших питань у галузі охорони земель відповідно до закону.

Як зазначено у спірному рішенні, земельну ділянку площею 0.0270 га у АДРЕСА_1 передано у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства із земель житлової та громадської забудови.

Згідно зі ст. 19 Земельного кодексу землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.

Відповідно до ст. 38 Земельного кодексу до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування.

Згідно п. «б» ч. 1 ст. 58 Земельного кодексу та ст. 4 ст. 4 Водного кодексу України до земель водного фонду належать, зокрема, землі, зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Земельного кодексу вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги.

Зазначене кореспондується з приписами ч.ч. 1, 5, 9-10 ст. 88 Водного кодексу, відповідно до яких з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Землі прибережних захисних смуг перебувають у державній та комунальній власності та можуть надаватися в користування лише для цілей, визначених цим Кодексом. Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів виділяється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води. У межах прибережної захисної смуги морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється пляжна зона, ширина якої визначається залежно від ландшафтно-формуючої діяльності моря, але не менше 100 метрів від урізу води.

Як вбачається з плану відведення земельної ділянки, складеному при розробці проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 площею 0,0270 га, зазначена ділянка має відстань до урізу води Азовського моря в межовий період 30 метрів (а.с. 9). Знаходження зазначеної земельної ділянки в 100 метровій зоні узбережжя Азовського моря вбачається і з викопіювання з плану с. Б. Коса Першотравневого району (а.с. 8).

Відповідно до п. 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 5 листопада 2004 року № 434, у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об'єктів, природоохоронний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених ст. 88 Водного кодексу України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 8 травня 1996 року № 486 «Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них», з урахуванням конкретної ситуації.

Таким чином, при вирішенні питання щодо надання земельної ділянки в оренду чи у власність за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити із нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених ст. 88 Водного кодексу України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 8 травня 1996 року № 486 «Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них». Сама по собі відсутність землевпорядної документації не змінює правовий режим захисної смуги. Наявність підстав для віднесення земельної ділянки до розташованих у межах прибережної захисної смуги може підтверджуватися не тільки відповідною землевпорядною документацією, а й шляхом урахування нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених статтею 88 ВК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Земельного кодексу віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Суду не надано доказів зміни цільового призначення спірної земельної ділянки, а саме - зміни категорії вказаної земельної ділянки з віднесенням її до земель житлової та громадської забудови.

Таким чином, проаналізувавши наведені вище норми права та встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 площею 0,0270 га, надана ОСОБА_1 у власність для ведення особистого селянського господарства, фактично знаходиться в зоні обмеження (стометровій водоохоронній зоні) та відноситься до земель водного фонду.

Згідно ч. 4 ст. 59 Земельного кодексу громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування об'єктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації об'єктів портової інфраструктури та інших об'єктів водного транспорту. При цьому, статтею 83 Земельного кодексу України передбачено, що до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом.

За правилами ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто, протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ч.ч. 1 та 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи встановлені судом обставини, беручи до уваги приписи ст. 2, ч. 2 ст. 71 та ст. 86 КАС України, суд дійшов висновку про те, що спірне рішення відповідача прийнято з перевищенням наданих йому чинним законодавством повноважень, а тому є протиправним.

Відповідно, позовні вимоги Прокурора Першотравневого району Донецької області до Мелекінської сільської ради Першотравневого району Донецької області, третя особа - ОСОБА_1, про визнання протиправним та скасування рішення - підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. 2, ст. 7-11, ст. 17-20, ст. 69-72, ст. 86, ст. 94, ст. 122 -154, ст. 158-163, ст. 167, ст. 185, ст. 186, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Прокурора Першотравневого району Донецької області до Мелекінської сільської ради Першотравневого району Донецької області, третя особа - ОСОБА_1, про визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Мелекінської сільської ради № 6/32-2048 від 3 жовтня 2014 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,0270 га, кадастровий номер НОМЕР_1, по АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства із земель громадської та житлової забудови.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд в порядку, визначеному ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Волгіна Н.П.