Справа № 815/1633/15
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2015-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1633/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2015 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Радчука А.А.,

при секретарі судового засідання - Гур`євої К.І.

за участю сторін:

представника позивача - ОСОБА_1 (довіреність від 14.04.2015)

представника відповідача -Тарановського Р.В. (довіреність від 30.01.2015)

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Комінтернівському районі Головного управління Міндоходів в Одеській області про скасування податкового повідомлення - рішення від 27.01.2015 №, -

В С Т А Н О В И В:

17 березня 2015 року ОСОБА_3 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Комінтернівському районі Головного управління Міндоходів в Одеській області про скасування податкового повідомлення - рішення від 27.01.2015 №.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 зазначила, що 14.01.2015 нею під розпис було отримано лист, в якому надано акт №1722-15-17-17-01-09 від 16.12.2014 про порушення податкового законодавства, не погодившись із зазначеним актом позивачем 16.01.2015 було надано заперечення на акт.

27.01.2015 позивачем отримано лист - відповідь від 22.01.2015 за №432/п/15-17-17-01-14, відповідно до якого Державною податковою інспекцією у Комінтернівському районі Головного управління Міндоходів в Одеській області зазначено, що заперечення до акта №1722-15-17-17-01-09 від 16.12.2014 є необгрунтованими.

02.02.2015 ОСОБА_3 під розпис отримано податкове повідомлення - рішення від 27.01.2015 за №, яким зобов'язано її сплатити штраф у розмірі 243,60 грн., на підставі ст. 122 гл. 11 розділу ІІ Податкового кодексу України за порушення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання відповідно до акта перевірки №1722-15-17-17-01-09 від 16.12.2014.

Позивач вказала, що із зазначеним податковим повідомленням - рішенням не погоджується, оскільки авансові платежі внесені вчасно, що є безпосередньою умовою належного виконання зобов'язання відповідно до положень ст. 31 Податкового кодексу України, де зокрема визначено, що строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов'язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, у зв'язку з чим, позивач звернулася до суду із зазначеним позовом.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним у позові, просив задовольнити позов у повному обсязі.

У судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги ОСОБА_3 не визнав з підстав, викладених у запереченнях на адміністративний позов (арк. справи 29-30), просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що головним державним ревізором - інспектором відділу доходів і зборів з фізичних осіб Державної податкової інспекції у Комінтернівському районі Головного управління Міндоходів в Одеській області Бєлоусовою Оленою Миколаївною була проведена документальна невиїзна перевірка сплати узгодженої суми грошового зобов'язання ОСОБА_3. За результатами перевірки складено акт № 1722/15-17-17-01-09 від 16.12.2014. Перевіркою встановлено порушення терміну сплати авансових внесків зі сплати єдиного податку фізичною особою-підприємцем протягом строків, визначених п. 295.1 ст. 295 Податкового кодексу України.

Не погодившись з висновками контролюючого органу, позивач подав до Державної податкової інспекції у Комінтернівському районі Головного управління Міндоходів в Одеській області заперечення до акту перевірки.

За результатами розгляду заперечення на акт №1722/15-17-17-01-09 від 16.12.2014 про порушення податкового законодавства фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1, з питань несплати узгодженої суми податкового зобов'язання протягом граничного строку визначеного п. 295.1, ст. 295 Податкового кодексу України від 02.12.2012 №2755-VI із змінами та доповненнями, Державною податковою інспекцією у Комінтернівському районі Головного управління Міндоходів в Одеській області було надано відповідь від 22 січня 2015 року, відповідно до якої зазначено, що із наданих в додатках до позову копій квитанцій та отриманої інформації від органів Державної казначейської служби України вбачається, що в квитанціях №7459.327.1 від 18.07.2014 на суму 243,60 грн., та №1846.184.6 від 20.08.2014 зазначена дата валютування 21.07.2014 та 21.08.2014, відповідно до п. 3 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (із змінами та доповненнями) від 05 квітня 2001 року №2346-ІІІ визначено поняття «Дата валютування» - це зазначена платником у розрахунковому документі або в документі на переказ готівки дата, починаючи з якої кошти, переказа платником отримувачу, переходять у власність отримувача. До настання дати валютування сума переказу обліковується в обслуговуючих отримувача банку або в установі - учасників платіжної системи, дата валютування - це зазначена платником у розрахунковому документі або в документі на переказ готівки дата, починаючи з якої кошти, переказані платником отримувачу, переходять у власність отримувача, а отже заперечення до акту №1722/15-17-17-01-09 від 16.12.2014 є необгрунтованими (арк. справи 31-33).

На підставі акта перевірки від № 1722/15-17-17-01-09 від 16.12.2014 Державною податковою інспекцією у Комінтернівському районі Головного управління Міндоходів в Одеській області було прийняте податкове повідомлення-рішення від 27.01.2015 №, яким встановлено порушення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання з єдиного податку з фізичних осіб та на підставі статті 122 глави 11 розділу ІІ Податкового кодексу України (із змінами та доповненнями) за затримку сплати суми грошового зобов'язання в розмірі 487,20 грн., зобов'язано ОСОБА_3 сплатити штраф у розмірі 50% у сумі 243,60 грн., за платежем єдиний податок з фізичних осіб (арк. справи 7).

Як встановлено судом із досліджених у судовому засіданні матеріалів справи, ОСОБА_3 сплачено суми з єдиного податку з фізичних осіб - 18.07.2014 у сумі 243,60 грн. та 20.08.2014 у сумі 243,60 грн., що підтверджується копіями квитанцій (а.с.8-9). Поряд з тим, дата валютування сплачених позивачем сум з єдиного податку з фізичних осіб є 21.07.2014 та 21.08.2014, у зв'язку з чим контролюючий орган дійшов до висновку про порушення позивачем граничного терміну сплати авансових внесків на бюджетний рахунок Державної податкової інспекції у Комінтернівському районі Головного управління Міндоходів в Одеській області.

Надаючи оцінку обґрунтованості позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно п. 16.1.4 ст. 16 Податкового кодексу України, який набрав чинності з 01.01.2011, платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 14.1.175 ст. 14 цього Кодексу податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Згідно пп. 122.1 ст. 122 Податкового кодексу України - несплата (неперерахування) фізичною особою - платником єдиного податку, визначеною підпунктами 1 і 2 п. 291.4 ст. 291 цього Кодексу, авансових внесків єдиного податку в порядку та у строки, визначені цим Кодексом, тягне за собою накладення штрафу в розмірі 50 відсотків ставки єдиного податку, обраної платником єдиного податку відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до п. 293.1, 293.2 ст. 293 Податкового Кодексу України ставки єдиного податку встановлюються у відсотках (фіксовані ставки) до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (далі у цій главі - мінімальна заробітна плата), та у відсотках до доходу (відсоткові ставки).

Фіксовані ставки єдиного податку встановлюються сільськими, селищними та міськими радами для фізичних осіб - підприємців, які здійснюють господарську діяльність, залежно від виду господарської діяльності, з розрахунку на календарний місяць:

1) для першої групи платників єдиного податку - у межах від 1 до 10 відсотків розміру мінімальної заробітної плати;

2) для другої групи платників єдиного податку - у межах від 2 до 20 відсотків розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до п. 295.1 ст. 295 Податкового Кодексу України, платники єдиного податку першої і другої груп сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця.

Згідно з п. 295.2 ст. 295 Податкового Кодексу України, нарахування авансових внесків для платників єдиного податку першої і другої груп здійснюється органами державної податкової служби на підставі заяви такого платника єдиного податку щодо розміру обраної ставки єдиного податку, заяви щодо періоду щорічної відпустки та/або заяви щодо терміну тимчасової втрати працездатності.

Статтею 3 Податкового кодексу України визначено, що до складу податкового законодавства України належать чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування. Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору.

В свою чергу, при обчисленні строків у цивільних, комерційних і адміністративних справах, включаючи процедуру стосовно таких справ, якщо такі строки встановлені законом або судовим чи адміністративним органом, застосовуються положення Європейської конвенції про обчислення строків від 16.05.1972 №ETS-076 (далі - Конвенція).

Оскільки податкові правовідносини належать до адміністративних, суд вважає, що правила обчислення строків, встановлені Конвенцією, підлягають застосуванню при обрахунку початку перебігу строку, визначеного ст. 295 Податкового кодексу України.

Відповідно до ст. 3 Конвенції, строки, обчислені у днях, тижнях, місяцях і роках,

починаються опівночі dies a quo і спливають опівночі dies ad quem.

За змістом ст. 2 цієї Конвенції термін "dies a quo" означає день, з якого починається відлік строку, а термін "dies ad quem" означає день, у який цей строк спливає.

Згідно з ст. 5 Конвенції при обчисленні строку суботи, неділі та офіційні свята враховуються. Однак, якщо "dies ad quem" строку, до спливу якого має бути здійснена та чи інша дія, припадає на суботу, неділю, офіційне свято чи день, який вважається офіційнийним святом, встановлений строк продовжується на перший робочий день, який настає після них.

Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" від 05.04.2001 №2346-III (далі - Закон №2346-III), визначено загальні засади функціонування платіжних систем в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів в межах України, а також встановлює відповідальність суб'єктів переказу.

Так, відповідно до п.1.24 статті 1 вказаного Закону №2346-III переказ коштів - це рух певної суми грошей з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому в готівковій формі. Ініціатором переказу у розумінні пункту 1.15 цієї ж статті Закону вважається особа, яка на законних підставах ініціює переказ грошей шляхом формування та подання відповідного документа на переказ або використання електронного платіжного засобу.

Відповідно до п. 8.1 ст. 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" 05 квітня 2001 року № 2346-III банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Згідно з п.1.22 ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" 05 квітня 2001 року № 2346-III операційний час - частина операційного дня банку або іншої установи - учасника платіжної системи, протягом якої приймаються документи на переказ і документи на відкликання, що мають бути оброблені, передані та виконані цим банком протягом цього ж робочого дня.

Пунктом п. 8.1 ст. 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" 05 квітня 2001 року № 2346-III встановлено, що у разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня.

Таким чином, платіжні доручення клієнтів виконуються банком протягом цього ж робочого дня або не пізніше наступного робочого дня і не можуть перевищувати два операційні дні для внутрішньобанківського переказу коштів, а для міжбанківського переказу коштів не можуть перевищувати три операційні дні або в інші строки, якщо це передбачено в договорі.

З наведеного вбачається, що ОСОБА_3 виконало вимоги п. 295.1 ст. 295 Податкового кодексу України, та не допущено жодних порушень з приводу сплати єдиного податку з фізичних осіб.

В свою чергу посилання представника відповідача на те, що фактично кошти були зараховані до Державного бюджету України 21.07.2014 та 21.08.2014 з причин їх сплати позивачем до банку 18.07.2014 та 21.08.2014 в післяопераційний час, судом не приймаються до уваги, оскільки законодавство визначає термін своєчасності сплати податкового зобов'язання, а не зарахування до бюджету. Обов'язок платника податків щодо сплати податкового зобов'язання припиняється з моменту сплати коштів до банківської установи. Надалі платник податків не несе відповідальності за зарахування їх до відповідного бюджету.

Згідно статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на вищевказане, суд дійшов висновку, що відповідачем безпідставно та протиправно було винесено податкове повідомлення-рішення від 27.01.2015 №, яким встановлено порушення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання з єдиного податку з фізичних осіб та на підставі статті 122 глави 11 розділу ІІ Податкового кодексу України (із змінами та доповненнями) за затримку сплати суми грошового зобов'язання в розмірі 487,20 грн., зобов'язано ОСОБА_3 сплатити штраф у розмірі 50% у сумі 243,60 грн. за платежем єдиний податок з фізичних осіб, оскільки останнім не допущені порушення п.295.1 ст. 295 Податкового кодексу України № 2756-VІ від 02.12.2010 зі змінами та доповненнями.

Отже, податкове повідомлення-рішення від 27.01.2015 № 000871700 на суму 243,60 грн., підлягає скасуванню.

За наведених обставин позов підлягає задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Оскільки рішення ухвалене на користь позивача, судові витрати підлягають стягненню з Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 6-8, 11, 23, 69, 71, 72, 86, 94, 158-163 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Комінтернівському районі Головного управління Міндоходів в Одеській області про скасування податкового повідомлення - рішення від 27.01.2015 № - задовольнити повністю.

Скасувати податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Комінтернівському районі Головного управління Міндоходів в Одеській області від 27.01.2015 №.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір у розмірі 183,00 грн. (сто вісімдесят три гривні 00 коп.).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано у строк, встановлений статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання її копії. Апеляційна скарга подається до Одеського окружного адміністративного суду, та одночасно її копія до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 19 травня 2015 року.

Суддя А.А. Радчук

.