Справа № 804/3023/15
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2015-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

12 травня 2015 р. Справа № 804/3023/15

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Неклеса О.М.,

при секретарі судового засідання Колесник І.О.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1,

представників відповідача Торяник Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника відповідача про закриття провадження в адміністративній справі № 804/3023/15 за позовом ОСОБА_3 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська про скасування рішення, відшкодування моральної шкоди та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3, позивач) звернулась до суду з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська (далі - КЕВ м. Дніпропетровська, відповідач), в якому, з урахуванням уточнень, просить:

- визнати рішення № 507 від 30.01.2015 р. таким, що порушує право згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» ОСОБА_3 на приватизацію займаної квартири;

- скасувати рішення № 507 від 30.01.2015 р.;

- відшкодувати позивачу витрати на суди та моральну шкоду в сумі 3000, 00 грн.;

- зобов'язати КЕВ м. Дніпропетровська прийняти рішення згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та вжити заходів, передбачених цим Законом, щодо приватизації квартири, яку позивач займає на підставі ордера № 1031 від 17.08.1992 р.

Ухвалою суду від 24.02.2015 р. було відкрито провадження в адміністративній справі № 804/3023/15 та призначено до розгляду в судовому засіданні.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням КЕВ м. Дніпропетровська було протиправно відмовлено ОСОБА_3 в приватизації квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив адміністративний позов задовольнити.

Представником відповідача 26.03.2015 р. подано до суду клопотання про закриття провадження в адміністративній справі, яке обґрунтоване тим, що поданий позивачем позов не є адміністративним, оскільки вимоги позивача не стосуються захисту його прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, а позовні вимоги виникають із житлових відносин та повинні розглядатись в порядку цивільного судочинства. Представник відповідача в судовому засіданні клопотання про закриття провадження в адміністративній справі підтримав.

Представник позивача заперечував проти закриття провадження в адміністративній справі.

Дослідивши письмові докази по справі та заслухавши пояснення представників сторін, суд приходить до наступних висновків.

У відповідності до положень ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно ст. 3 КАС України, справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є те, що вона повинна містити у собі публічно-правовий спір.

В даному випадку, між сторонами виник спір, предметом оскарження якого є протиправні дії та рішення КЕВ м. Дніпропетровська щодо відмови в передачі в приватну власність квартири.

Частиною 2 ст. 4 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

У відповідності до ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Положеннями ст. 9 Житлового кодексу України передбачено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання врегульовано Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 р. № 2482-XII (далі - Закон № 2482-XII), яким визначено, що метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин.

Статтею 1 Закону № 2482-XII передбачено, що приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Аналізуючи наведені положення законодавства можна дійти висновку, що питання, які пов'язані з приватизацією квартир, в тому числі і в частині відмови уповноваженим органом провести приватизацію, виникають з житлових відносин і повинні розглядатися судами у порядку цивільного судочинства.

Отже, спір у даній справі не пов'язаний із захистом прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин, а випливає із захисту житлових прав, які позивач вважає порушеними.

Щодо твердження представника позивача, що КЕВ м. Дніпропетровська у відносинах, що пов'язані з приватизацією житла, виступає як суб'єкт владних повноважень суд зазначає, що поняття «житлові відносини» в контексті змісту ст. 15 ЦПК України включає в себе і право громадян на одержання житла в зв'язку з приватизацією і ця норма не містить винятку зі встановленого нею загального правила.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 р. кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 р. вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних судах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд який розглянув справу не віднесену до його юрисдикції, не може вважатись «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Тотожна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 2 грудня 2014 року у справі № 21-530а14.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість клопотання представника відповідача та необхідність закриття провадження в адміністративній справі у зв'язку з тим, що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 17, 157, 160, 165 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання представника відповідача про закриття провадження в адміністративній справі - задовольнити.

Провадження в адміністративній справі № 804/3023/15 за позовом ОСОБА_3 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська про скасування рішення, відшкодування моральної шкоди та зобов'язання вчинити певні дії - закрити.

Роз'яснити позивачу про право на звернення з зазначеним позовом до місцевого загального суду в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку та строки, визначені ст. 186 КАС України та набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України.

Ухвала в повному обсязі виготовлена 18.05.2015 р.

Суддя О.М. Неклеса