Справа № 1257/2а-5763/11
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2015-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2015 року м. Київ К/800/35071/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Бутенка В.І., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Суворовському районі м. Одеси, третя особа - Державне підприємство «Науково - дослідний проектно - конструкторський інститут морського флоту України з дослідним виробництвом» про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Суворовському районі м. Одеси на постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 30 січня 2012 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2013 року, -

у с т а н о в и л а :

У жовтні 2011 року ОСОБА_4 звернулась з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Суворовському районі м. Одеси (далі УПФУ), третя особа - Державне підприємство «Науково - дослідний проектно - конструкторський інститут морського флоту України з дослідним виробництвом» в якому просила визнати незаконним рішення відповідача від 9 грудня 2012 року № 57 (далі спірне рішення) про відмову в переведенні з пенсії за віком на наукову пенсію згідно Закону України від 13 грудня 1991 року № 1977-ХІІ «Про наукову і науково-технічну діяльність» (далі Закон № 1977-ХІІ) та зобов'язати УПФУ перевести її на таку пенсію.

В обґрунтування позову посилалась на те, що рішення відповідача не узгоджуються з вимогами закону і порушує її права, а тому ОСОБА_4 просила про його задоволення.

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 30 січня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2013 року, позов задоволено, визнано незаконним спірне рішення УПФУ та зобов'язано відповідача перевести позивачу пенсію за віком на наукову пенсію згідно Закону № 1977-ХІІ.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить ухвалені ними судові рішення скасувати та відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, колегія суддів, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку про відхилення скарги з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно з частиною 3 статті 211 Кодексу адміністративного судочинства України підставами касаційного оскарження є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, а підстави для їх скасування відсутні.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 у період з 6 березня 1994 по 30 листопада 2009 року (далі спірний період) працювала на посаді провідного інженера - програміста відділу автоматизації проектно - конструкторських та наукових робіт та на тій же посаді у Бюро комп'ютерної обробки та інформаційної підтримки науково-дослідних та проектно - конструкторських робіт (далі Бюро) Південного науково-дослідного проектно - конструкторського інституту морського флоту (далі ПівдНДІМФ), який в 1999 році перейменовано у Науково-дослідний проектно - конструкторський інститут морського флоту України (далі УкрНДІМФ), в подальшому в 2008 році перейменованого у Державне підприємство Науково-дослідний проектно - конструкторський інститут морського флоту України (далі ДП УкрНДІМФ).

Після звільнення з вищевказаної роботи ОСОБА_4 4 грудня 2009 року звернулась до УПФУ з заявою про переведення її з пенсії за віком на пенсію у відповідності до Закону № 1977-ХІІ, однак відповідач у задоволенні зазначеної заяви відмовив, мотивуючи своє рішення неможливістю зарахування спірного періоду до стажу наукової роботи, оскільки відділ (бюро) у якому працювала позивач є виробничим відділом, що здійснює виключно виробничу діяльність.

Задовольняючи позов суди, на підставі наявних у справі даних встановили і правильно виходили з того, що спірне рішення відповідача не відповідає вимогам закону.

Так, правовий статус наукового працівника, його пенсійне забезпечення та соціальний захист визначено Законом № 1977-ХІІ.

У відповідності до абзацу 10 статті 1 Закону № 1977-ХІІ науковий працівник - вчений, який за основним місцем роботи та відповідно до трудового договору (контракту) професійно займається науковою, науково-технічною, науково-організаційною або науково-педагогічною діяльністю та має відповідну кваліфікацію незалежно від наявності наукового ступеня або вченого звання, підтверджену результатами атестації.

За визначенням абзацу 3 цієї ж статті науково-технічна діяльність - інтелектуальна творча діяльність, спрямована на одержання і використання нових знань у всіх галузях техніки і технологій. Її основними формами (видами) є науково-дослідні, дослідно-конструкторські, проектно-конструкторські, технологічні, пошукові та проектно-пошукові роботи, виготовлення дослідних зразків або партій науково-технічної продукції, а також інші роботи, пов'язані з доведенням наукових і науково-технічних знань до стадії практичного їх використання.

У преамбулі Закону № 1977-XII наголошується, що він визначає засади функціонування і розвитку науково-технічної сфери, створює умови для наукової і науково-технічної діяльності, а стаття 24 названого Закону свідчить про її безпосередню спрямованість на досягнення такої мети вже у самій назві - «Пенсійне забезпечення та соціальний захист наукового працівника». Зазначена стаття унормовує право на підвищені пенсії для осіб, які мають відповідний стаж наукової роботи, встановлює спеціальний порядок нарахування таких пенсій, а також умови обчислення наукового стажу.

Відповідно до частин 1, 2 статті 24 Закону № 1977-XII держава встановлює для наукових (науково-педагогічних) працівників, які мають необхідний стаж наукової роботи, пенсії на рівні, що забезпечує престижність наукової праці та стимулює систематичне оновлення наукових кадрів. Пенсія науковому працівнику призначається при досягненні пенсійного віку, зокрема, жінкам - за наявності стажу роботи не менше 25 років, у тому числі стажу наукової роботи не менше 15 років.

Частиною 8 вищезазначеної статті встановлено, що перелік посад наукових (науково-педагогічних) працівників підприємств, установ, організацій, вищих навчальних закладів III - IV рівнів акредитації, перебування на яких дає право на призначення пенсії та виплату грошової допомоги у разі виходу на пенсію відповідно до цієї статті, затверджується Кабінетом Міністрів України з урахуванням положень статей 22 1, 22 2 цього Закону.

Кабінет Міністрів України постановою від 4 березня 2004 року № 257 відповідно до припису названої вище статті затвердив Перелік посад наукових (науково-педагогічних) працівників підприємств, установ, організацій, вищих навчальних закладів III - IV рівнів акредитації, перебування на яких дає право на призначення пенсії та виплату грошової допомоги у разі виходу на пенсію відповідно до статті 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» (далі Перелік), класифікація посад у якому здійснена на основі виокремлення груп посад наукових (науково-педагогічних) працівників залежно від підприємства, установи, організації, у яких відповідні категорії осіб працювали: 1) Президія Національної академії наук, Українська академія аграрних наук, Академія медичних наук, Академія педагогічних наук, Академія правових наук, Академія мистецтв (пункт 1 зазначеного Переліку); 2) вищі навчальні заклади ІІІ-ІV рівнів акредитації, наукові підрозділи у їхньому складі (пункт 2); 3) наукові установи та організації (їх філіали, відділення тощо) (пункт 3); 4) підприємства, установи, організації, не зазначені у пунктах 1-3 цього Переліку (пункт 4).

У пункті 3 цього Переліку передбачена посада, зокрема, провідного інженера відділу, бюро наукової установи.

В свою чергу, за змістом статті 1 Закону № 1977-XII науково-дослідна (науково-технічна) установа - юридична особа незалежно від форми власності, що створена в установленому законодавством порядку, для якої наукова або науково-технічна діяльність є основною і становить понад 70 відсотків загального річного обсягу виконаних робіт.

Як правильно встановлено судами, позивач у спірний період працювала на посаді провідного інженера - програміста відділу автоматизації проектно - конструкторських та наукових робіт та на тій же посаді у Бюро комп'ютерної обробки та інформаційної підтримки науково-дослідних та проектно - конструкторських робіт ДП УкрНДІМФ (яка є правонаступником УкрНДІМФ та ПівдНДІМФ).

При цьому, відділ і бюро, у яких працювала позивач є структурними підрозділами ДП УкрНДІМФ (яке є правонаступником УкрНДІМФ і ПівдНДІМФ та пройшло атестацію у відповідності до вимог чинного у період спірних правовідносин законодавства) і здійснюють науково-технічну діяльність, у розумінні статті 1 Закону № 1977-XII.

Судами також встановлено та підтверджується матеріалами справи, що обсяг науково - технічних робіт в загальному обсязі підрозділів, де працювала позивач складав більше 80 відсотків, а обсяг науково-технічної діяльності, яка для ДП УкрНДІМФ є основною, становив понад 75 відсотків загального річного обсягу виконаних робіт.

Окрім цього, позивач проходила атестацію в строки та у порядку встановленому Положенням про атестацію наукових працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 серпня 1999 року № 1475, востаннє у 2006 році.

За таких обставин, висновки судів першої та апеляційної інстанцій про наявність підстав для задоволення позову ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального та дотриманні норм процесуального права, оскільки відповідач, відмовляючи позивачу у переведенні на наукову пенсію діяв всупереч вимог Конституції України та чинного, у період спірних правовідносин, законодавства.

Враховуючи зазначене, оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують, такі ґрунтуються на помилковому трактуванні правових норм, а тому підстав для скасування судових рішень колегія суддів не вбачає.

За правилами статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанцій залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Не може бути скасовано правильне і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Суворовському районі м. Одеси відхилити, а постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 30 січня 2012 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Бутенко

Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк