Справа № 820/20834/14
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2015-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2015 р.Справа № 820/20834/14
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Тацій Л.В.

Суддів: Подобайло З.Г. , Григорова А.М.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 19.03.2015р. по справі № 820/20834/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Індіго груп"

до Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ТОВ "Індіго груп", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області, в якому просивскасувати податкові повідомлення - рішення від 01.09.2014 року № про збільшення суми грошового зобов'язання ТОВ "Індіго груп" по податку на додану вартість в сумі 39525, 00 грн., в тому числі 26350, 00 грн. за основним платежем та 13175, 00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами), а також від 24.10.2014 року № про збільшення суми грошового зобов'язання ТОВ "Індіго груп" по податку на додану вартість в сумі 419466, 00 грн., в тому числі 279644, 00 грн. за основним платежем та 139822, 00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 19.03.2015р. по справі № 820/20834/14позов задоволено.

Відповідач, не погодившись з даним судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання 14.05.2015 року за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що позивач пройшов передбачену законодавством процедуру державної реєстрації, ТОВ "Індіго груп" зареєстроване юридичною особою виконавчим комітетом Харківської міської ради 15.11.2007 року за № 1 024318, перебуває на податковому обліку у ДПІ Дзержинського району м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області, про що свідчить довідка від 09.11.2012 року № 2365, зареєстровано платником податку на додану вартість відповідно до свідоцтва № 200027774, виданого 18.02.2012 року.Згідно довідки АА № 740724 з ЄДРПОУ ТОВ "Індіго груп" здійснює такі основні види господарської діяльності за КВЕД-2010: 41.20 будівництво житлових і нежитлових будівель; 42.21 будівництво трубопроводів; 43.22 монтаж водопровідних мереж, систем опалення та кондиціонування; 43.12 підготовчі роботи на будівельному майданчику; 43.21 електромонтажні роботи; 43.99 інші спеціалізовані будівельні роботи, н.в.і.у.Також у ТОВ "Індіго груп" наявні ліцензії серії АЕ № 260068 на господарську діяльність у будівництві, пов'язану із створенням об'єктів архітектури, виданої Інспекцією ДАБК у місті Києві зі строком дії з 22.02.2013 р. по 22.02.2018 р.

Вказані обставини сторонами визнаються, а тому в силу ч. 3 ст. 72 КАС України не доказуються перед судом.

ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській областіпроведена документальна позапланова невиїзна ТОВ "Індіго груп".

Результати перевірки оформлені актом № 3249/20-30-22-03/35408021 від 15.08.2014 р. "Про результати документальної невиїзної перевірки товариства з обмеженою відповідальністю "Індіго груп" податковий номер 35408021 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства України в частині господарських взаємовідносин з товариством з обмеженою відповідальністю "Пенталіт" податковий номер 38931204 за березень 2014 р." (далі по тексту - акт перевірки № 3249) (а.с. 38-47 т. 2).

У висновках вказаного акту перевірки контролюючим органом відображено порушення позивачем приписів:ст. 198, п. 200.1 ст. 201 ПК України, в результаті чого занижено суми зобов'язань з податку на додану вартість, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у сумі 26350 грн. у березні 2014 р.

На підставі вказаного акту перевірки № 3249/20-30-22-03/35408021 від 15.08.2014 р. відповідачем прийнято податкове повідомлення - рішення від 01.09.2014 року № про збільшення суми грошового зобов'язання ТОВ "Індіго груп" по податку на додану вартість в сумі 39525, 00 грн., в тому числі 26350, 00 грн. за основним платежем та 13175, 00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) (а.с. 48-49 т. 2).

Позивачем, у порядку передбаченому статтею 56 Податкового Кодексу України, до ГУ Міндоходів у Харківській області та до Державної фіскальної служби направлені скарги з вимогами про скасування вищезазначеного податкового повідомлення -рішення.

Рішенням ГУ Міндоходів у Харківській області від 05.11.2014 року № 7808/10/20-40-10-04-17 скарга ТОВ "Індіго груп" залишена без задоволення, а податкове повідомлення-рішення від 01.09.2014 року № . яким збільшена сума грошового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 39 525, 00 грн. у тому числі за основним платежем - 26350,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 13 175 грн.

Рішенням ДФС України від 05.01.2015 року № 16149-99-10-01-15 скарга ТОВ "Індіго груп" залишена без задоволення, а податкове повідомлення-рішення від 01.09.2014 року № , яким збільшена сума грошового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 39 525,00 грн. у тому числі за основним платежем - 26 350,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 13 175 грн. без змін.

Крім того, на підставі наказу від 30.09.2014 р. № 1947 та направлення на перевірку від 30.09.2014 р. № 2127, виданого ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області, посадовими особами відповідача згідно пп. 78.1.1 п. 78.1 п. 78.4 ст. 78 п. 82.2 ст. 82 Податкового кодексу України проведена документальна позапланова виїзна перевірка.

Результати перевірки оформлені актом від 11.10.2014 року № 4004/20-30-22-03/35408021 "Про результати позапланової виїзної перевірки товариство з обмеженою відповідальністю "Індіго груп" податковий номер 35408021 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість, згідно додатку, щодо формування загального обсягу податкових зобов'язань та податкового кредиту в частині взаємовідносин з контрагентами за травень 2014 р." (далі по тексту - акт перевірки № 4004).

Відповідно до висновку акту перевірки № 4004 контролюючим органом встановлено порушення позивачем вимог ст. 198, п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України, яке призвело до заниження суми податку на додану вартість, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету всього у сумі 279644 грн. за травень 2014 р.

На підставі акту перевірки № 4004 ДПІ прийнято податкове повідомлення - рішення від 24.10.2014 року № про збільшення суми грошового зобов'язання ТОВ "Індіго груп" по податку на додану вартість в сумі 419466, 00 грн., в тому числі 279644, 00 грн. за основним платежем та 139822, 00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) (а.с. 44-45 т. 1).

Позивач оскаржив вказане податкове повідомлення рішення в адміністративному порядкупослідовно до ГУ Міндоходів у Харківській області та до Державної фіскальної служби України.

За результатами розгляду скарг Рішенням від 19.11.2014 року № 7761/10/20-40-10-04-17 ГУ Міндоходів у Харківській області та рішенням Державною фіскальною служби України №8690/6/99-99-10-01-25 від 15.12.2014 року скарги ТОВ "Індіго груп" залишені без задоволення, а податкове повідомлення-рішення № від 24.10.2014 року без змін (а.с. 46-53 т.1).

З досліджених актів перевірки та рішень, прийнятих за результатами розгляду скарг слідує, що фактичною підставою для прийняття контролюючим органом рішень, слугувало відображене в актах судження контролюючого органу про безпідставність формування позивачем податкового кредиту по взаємовідносинам з контрагентами у перевіряємому періоді, щодо яких податковими органами встановлені порушення.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, які покладені суб'єктом владних повноважень в основу спірних правових актів індивідуальної дії на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС України, колегія суддів виходить з наступного.

Правовідносини щодо формування платником податків податкового кредиту з 01 січня 2011 року врегульовано статтею 198 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI.

Так, в силу пункту 198.3 зазначеної статті податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

А відповідно до положень пункту 198.6 статті 198 вказаного вище Кодексу, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Таким чином, валові витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, що є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу валових витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Відтак, надаючи правову оцінку рішенню контролюючого органу про визначення платнику податків грошового зобов'язання, суд досліджує факт здійснення господарської операції (її реальність/товарність), на підставі якої таким платником сформовано дані податкового обліку.

За приписами ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З матеріалів справи слідує, що ТОВ "Індіго груп" мало взаємовідносини з ТОВ "Пенталіт", яке на час здійснення господарських операцій було зареєстровано юридичною особою та платником податку на додану вартість, що підтверджується витягом з офіційного сайту Державної фіскальної служби України щодо анульованої реєстрації платників ПДВ htpp://sfs.gov.ua/anulir, згідно якого 07.07.2014 року реєстрацію платника ПДВ - ТОВ "Пенталіт" було анульовано у зв'язку із ліквідацією за власним бажанням (а.с. 211-213 т. 2).

Так, між позивачем і ТОВ "Пенталіт" укладений договір поставки від 03.02.2014 р. № 03/02-14-2.

Згідно умов п.1.1 вказаного договору Постачальник зобов'язується передати у встановлений строк у власність Покупця товарно-матеріальні цінності (будівельні матеріали), іменовані надалі "Товар", в асортименті, кількості, за цінами та на умовах, відповідно до виставлених рахунків-фактур, а Покупець зобов'язується прийняти цей товар і оплатити його (а.с. 57 - 59 т.2).

Оплата матеріалів за договірною ціною згідно рахунків - фактур у поточному році складає 500000, 00 грн., в т.ч. ПДВ - 83333, 33 грн. з урахуванням транспортних витрат та складського зберігання (п. 1.2. договору).

Згідно укладеної додаткової угоди №1 від 05.02.2014 року до договору від 03.02.2014 р. № 03/02-14-2 п. 3.8. договору викладено у наступній редакції: Доставка матеріалів покупцю здійснюється автотранспортом покупця та за його рахунок (а.с. 241 т. 2).

У п. 9.1. договору встановлено, що договір вступає в дію з дня його підписання та діє до 31.12 2015 р.

Згідно до ст. 712 Цивільного Кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Виходячи із змісту цієї норми, наслідками за договором постачання товару є перехід права власності на товар від постачальника до покупця за певну грошову суму.

На виконання умов зазначеного договору фірма ТОВ "Пенталіт" поставив, а ТОВ "Індіго груп" прийняв товарно -матеріальні цінності, що підтверджується видатковими накладними (а.с. 62, 65, 68, 71, 74, 77, 80, 83, 86 т.2).

Вказані у видаткових накладних товарно-матеріальні цінності за переліком та кількістю відповідають вказаним показникам, визначеним у рахунках-фактурах, виставлених ТОВ «Пенталіт», що відповідає умовам п. 1.1 Договору.

Також у ході виконання договору позивач отримав від ТОВ "Пенталіт" податкові накладні, виписані контрагентом на суму вартості товарно-матеріальних цінностей, придбаних позивачем за договором (а.с. 60, 63, 66, 69, 72, 75, 78, 81, 84 т.2).

Щодо факту транспортування товару колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 2 ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт"встановлено, що документами для юридичної особи, що здійснює вантажні перевезення, є посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, ліцензійна картка, дорожній лист, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж.

Відповідно до абз.27 п.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні (затверджено наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997р., зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20.02.1998р. за №128/2568; далі за текстом -Правила №363) товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Підпунктом 11.1 п.11 Правил №363 визначено, що товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля є основними документами на перевезення вантажів.

Позивачем надано суду копії товарно-транспортних накладних, відповідно до яких замовником ТОВ "Індіго груп" власним автотранспортом здійснено транспортування придбаних товарно-матеріальних цінностей від ТОВ "Пенталіт" (а.с. 81-89 т. 4).

Надані позивачем копії платіжних доручень з відміткою банківської установи (а.с. 87-92 т.2), засвідчують факт виконання ТОВ "Індіго груп"зобов'язань за спірним правочином шляхом перерахування безготівкових грошових коштів, що означає втрату позивачем права власності на ці кошти. Доказів повернення цих коштів до позивача, наявності у позивача та його контрагента спільного інтересу щодо їх отримання позивачем (що могло б мати місце в разі пов'язаності цих осіб), до матеріалів справи суб'єктом владних повноважень не подано. За правилами Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" операція по списанню коштів з банківських рахунків платника податку призводить до зміни стану та структури активів і зобов'язань такого платника.

Отриманий товар був оприбуткований позивачем, що підтверджується карткою рахунку 63 (а.с. 187 - 193 т.2).

Як вбачається з акту перевірки та матеріалів справи отримані позивачем податкові накладні включені до реєстру отриманих податкових накладних за березень 2014 року, а суми податку на додану вартість за виписаними податковими накладними включено до податкового кредиту березня 2014 року, та відповідає даним додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість за березень 2014 року (а.с. 45 т. 2) (а.с. 111- 126 т. 3).

Крім того, як вбачається з матеріалів справи між ТОВ "Індіго груп" (Замовник) і ТОВ "Пенталіт" (Підрядник) укладений договір від 09.01.2014 року № 09/01-14-1 на виконання будівельно-монтажних робіт (а.с. 171 т.2).

Згідно умов п. 1.1 вказаного договору Підрядник зобов'язується з використанням власних матеріалів виконати будівельно - монтажні роботи, згідно проектно-кошторисної документації та договірної ціни, а Замовник зобов'язується прийняти та оплатити вказані роботи, згідно акта приймання - здачі виконаних робіт у строки та на умовах, зазначених цим договором (далі по тексту - договір № 09/01-14-1)

Загальна сума договору становить, згідно п. 2.1, 300000, 00 грн. в т.ч. ПДВ - 50000, 00 грн.

Оплата виконаних робіт здійснюється по акту виконаних робіт (ф. КБ-2в)(п. 2.3).

Строки виконання робіт визначено пунктом 4.1. цього договору, згідно якого строки виконання - 09.01.2014 - 31.12.2015 р.

У п. 7. 1 визначено, що договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами зобов'язань за ним.

Колегія суддів вважає доцільним зазначити, що порядок укладання та виконання договорів на будівельні та будівельно-монтажні роботи регулюються ЦК України, де встановлено, що (ст. 875) за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов'язаних з місцезнаходженням об'єкта. До договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

В ст. 877 ЦК України встановлено, що підрядник зобов'язаний здійснювати будівництво та пов'язані з ним будівельні роботи відповідно до проектної документації, що визначає обсяг і зміст робіт та інші вимоги, які ставляться до робіт та до кошторису, що визначає ціну робіт. Підрядник зобов'язаний виконати усі роботи, визначені у проектній документації та в кошторисі (проектно-кошторисній документації), якщо інше не встановлено договором будівельного підряду. Договором будівельного підряду мають бути визначені склад і зміст проектно-кошторисної документації, а також має бути визначено, яка із сторін і в який строк зобов'язана надати відповідну документацію.

Не виконання сторонами договору будівельного підряду визначених законодавцем вимог за правилами ч.1 ст.638 Цивільного кодексу України, які кореспондуються з правилами ч.1 і ч.2 ст.181 Господарського кодексу України, має своїм юридичним наслідком не досягнення згоди з усіх істотних умов договору.

До матеріалів даної адміністративної справи позивачем надано узгоджену кошторисну документацію на виконання робіт.

Частинами 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Судом першої інстанції доказом фактичного виконання робіт визнано акти прийомки виконаних робіт Форми № КБ-2в.

Відповідно до наказу Державного комітету статистики України та Державного комітету України з будівництва та архітектури «Про затвердження типових форм первинних документів з обліку в будівництві» №237/5 від 21 червня 2002 року, будівельні підприємства та будівельні структурні підрозділи підприємств усіх видів економічної діяльності незалежно від форм власності, що виконують будівельні та монтажні роботи, роботи з капітального та поточного ремонту будівель і споруд та інші підрядні роботи із залученням бюджетних коштів або коштів підприємств, установ та організацій державної форми власності, повинні складати за типовою формою №КБ-2в «Акт приймання виконаних підрядних робіт», а усі будівельні підприємства та будівельні структурні підрозділи підприємств усіх видів економічної діяльності незалежно від форм власності, що виконують будівельні та монтажні роботи, роботи з капітального та поточного ремонту будівель і споруд та інші підрядні роботи за рахунок усіх джерел фінансування - за типовою формою №КБ-3 «Довідка про вартість виконаних підрядних робіт».

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами договорів при їх виконанні були складені акти приймання виконаних підрядних робіт за формою №КБ-2в, які оформлені належним чином.

Також позивачем надані розрахунок загальновиробничих витрат і відомості ресурсів, розрахунки (кошторисного прибутку, коштів на покриття адміністративних витрат, загальновиробничих витрат по актам), акти цільового використання матеріалів, акти про прийняття - передачу товарно - матеріальних цінностей (а.с. 93-170 т. 2), в яких зазначається загальна вартість робіт, час роботи на будівництві, складові адміністративних видатків, вид і кількість матеріалів, які використовувались на будівництві та інші відомості і реквізити, наявність яких є обов'язковою для первинного документу у розумінні ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Також у ході виконання договору позивач отримав від ТОВ "Пенталіт" податкові накладні та здійснив оплату придбаних послуг (робіт), що підтверджується платіжними дорученнями (а.с. 172-184 т. 2).

Зазначені будівельно - монтажні роботи оприбутковані позивачем, що підтверджується карткою рахунку 63 (а.с. 185-186 т. 2).

Як вбачається з акту перевірки та матеріалів справи отримані позивачем податкові накладні включені до реєстру отриманих податкових накладних за березень 2014 року, а суми податку на додану вартість за виписаними податковими накладними включено до податкового кредиту березня 2014 року, та відповідає даним додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість за березень 2014 року (а.с. 45 т. 2) (а.с. 111- 126 т. 3).

Отримані роботи у подальшому позивачем реалізовані ТОВ "Жилстрой-2", що підтверджується копіями: актів прийняття виконаних будівельних робіт, відомостей ресурсів, розрахунків (кошторисного прибутку, коштів на покриття адміністративних витрат, загальновиробничих витрат по актам), довідок про вартість виконаних будівельних робіт (та витратах) (а.с. 19-110 т. 3).

З матеріалів справи також слідує, що ТОВ "Індіго груп" мало взаємовідносини з ТОВ "Лігос ЛТД", яке зареєстровано юридичною особою та платником податку на додану вартість, що підтверджується витягом з офіційного сайту Державної фіскальної служби України щодо анульованої реєстрації платників ПДВ htpp://sfs.gov.ua/anulir, згідно якого ТОВ "Лігос ЛТД" зареєстроване платником ПДВ 22.03.2012 року. (а.с. 208-210 т. 2).

Так, між ТОВ "Індіго груп" (Покупець) та ТОВ "Лігос ЛТД" (Продавець) укладені наступні договори на поставку будівельних матеріалів: договір постачання від 12.05.2014р. №12/05-14 (а.с. 54-55 т.1) з додатковою угодою №1 від 14.05.2014 р. (а.с. 238 т.2), договір постачання від 28.05.2014 р. 28/05-14-Ж (а.с. 67-68 т.1) з додатковою угодою №1 від 29.05.2014 р. (а.с. 240 т.2) та договір постачання від 05.05.2014 р. №05/05-14-6 (а.с. 93-94 т.1) з додатковою угодою №1 від 06.05.2014 р. (а.с. 239 т.2).

Відповідно до п. 1.1 вказаних договорів продавець зобов'язується передати у встановлений строк у власність Покупця товарно-матеріальні цінності (будівельні матеріали), іменовану надалі - Товар, в асортименті, кількості, за цінами та на умовах, відповідно до виставлених рахунків - фактур, а Покупець зобов'язується прийняти цей Товар та оплатити його.

Оплата матеріалів за договірною ціною згідно рахунків - фактур у поточному році складає 1000000, 00 грн., в т.ч. ПДВ - 166666, 67 грн., з урахуванням транспортних витрат та складського зберігання (п. 1.2. договорів).

Згідно з п. 3.8. договорів доповнених відповідно до додаткових угод №1 до них доставка матеріалів Покупцю здійснюється автотранспортом Покупця та за його рахунок.

У пунктах 9. 1 договорів визначено, що договір вступає в силу з моменту його підписання обома сторонами та діє до 31 грудня 2014 року, а в частині розрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Факт реального вчинення господарських операцій підтверджується копіями: видаткових накладних, податкових накладних, рахунків - фактур, платіжних доручень (а.с. 56-66, 69-92, 95-137 т.1), товарно-транспортних накладних (а.с. 242-250 т.2, 1- 15 т. 3).

Отриманий товар оприбуткований позивачем, що підтверджується карткою рахунку 63 (а.с. 217 - 234 т.2).

Суми податку на додану вартість за виписаними податковими накладними включено до податкового кредиту травня 2014 року, відображено у реєстрі отриманих податкових накладних, які відповідають даним додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість за травень 2014 року (а.с. 33 т.1, а.с. 41-64 т.4).

З матеріалів справи також слідує, що між ТОВ "Індіго груп" (покупець) та ТОВ "Фактортрейд" (постачальник) укладений договір поставки від 05.05.2014 р. 05/05-14-10, згідно п. 1. 1 якого постачальник зобов'язується передати у встановлений строк у власність покупця товарно-матеріальні цінності (дизпаливо), іменовану надалі - Товар, в асортименті, кількості, за цінами та на умовах, відповідно до виставлених рахунків - фактур, а Покупець зобов'язується прийняти цей Товар та оплатити його (а.с. 138-139 т. 1).

Оплата матеріалів за договірною ціною згідно рахунків - фактур у поточному році складає 1500000, 00 грн., в т.ч. ПДВ - 250000, 00 грн. з урахуванням транспортних витрат та складського зберігання (п. 1.2. договору).

У пункті 9. 1 договору визначено, що договір вступає в силу з моменту його підписання обома сторонами та діє до 31 грудня 2014 року, а в частині розрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Факт реального вчинення господарських операцій підтверджується копіями: видаткових накладних, податкових накладних, рахунків - фактур, договору №23 від 01.10.2013 р. оренди ємностей для зберігання ПММ, актів приймання - передачі ємностей в оренду, акта приймання робіт, платіжних доручень (а.с. 143 - 171 т. 1), товарно-транспортних накладних (а.с. 16- 18 т. 3).

Суми податку на додану вартість за вищезазначеними податковими накладними включено до податкового кредиту відповідного періоду, відображених у реєстрі виданих податкових накладних, які відповідають даним додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість, даним декларації з ПДВ за травень 2014 р. (а.с. 38 т.1, а.с. 41-64 т.4).

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України, який набрав чинності з 01.01.2011 року, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Підпунктом 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, який набрав чинності з 01.01.2011 року, податковий кредит визначено як суму, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс) (пункт 201.7 статті 201 Податкового кодексу України).

Отже, для отримання права на податковий кредит із сум податку на додану вартість, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник ПДВ повинен мати податкові накладні, видані на фактично отриманий товар (роботи, послуги), що призначений для використання у власній господарській діяльності.

Оцінивши перелічені первинні документи за правилами ст.86 КАС України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зміст оглянутих документів містить назву документа (форми), дату та місце складання, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, особистий підпис особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції, первинні документи виписані реально існуючими суб'єктами права.

Оглянуті документи не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", ст.44 Податкового кодексу України, п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за №168/704; далі за текстом - Положення №88) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, призвели до зміни в структурі активів платника податків, а відтак сприймаються судом як належні та допустимі докази реальності вчинення господарських операцій.

Реальність здійснення господарських операцій між позивачем і контрагентом підтверджується також фактом подальшого використання придбаного позивачем товару у власній господарській діяльності.

Таким чином, надаючи оцінку всім наявним в матеріалах справи договорам, податковим накладним, накладним, платіжним дорученням, товарно-транспортним накладним та іншим первинним документам, якими позивач доводе перед судом реальність здійснення господарської операції, суд, досліджуючи їх, встановлює наявність обставин реальності здійснення господарських операцій платника податку, на підставі яких таким платником були сформовані дані податкового обліку.

У ході розгляду справи судом встановлено, що жодних зауважень чи претензій до правоздатності і дієздатності юридичних осіб, які є сторонами спірних правочинів, до правового статусу сторін договорів як платників ПДВ, відповідності спірних правочинів вимогам закону, належності складання первинних документів за спірними правочинами ДПІ ані при проведенні перевірки, ані в ході судового розгляду не має. Судом також встановлено, що мотиви фізичної відсутності товару у спірних правовідносинах, невикористання товару в господарській діяльності позивача, вартісних показників придбаного позивачем товару, способу, порядку та стану розрахунків не були покладені суб'єктом владних повноважень в основу спірних рішень.

Викладене в акті судження податкового органу про вчинення платником податків порушень закону ґрунтується лише на мотивах встановлення порушень, допущених контрагентами позивача.

Втім, з цьому приводу суд зазначає, що належними та допустимими в розумінні ст.124 Конституції України, ст.70 КАС України доказами факту вчинення платником податків нікчемного правочину або факту відображення в обліку показників господарських операцій, які в дійсності не відбулись, можуть бути або обвинувальний вирок суду по кримінальній справі (бо діяння платника податків по протиправному заволодінню майном іншої особи або ухиленню від сплати податків, тобто вчинення нікчемного правочину, є об'єктивною стороною злочинів, передбачених ст.191 КК України та ст.212 КК України), або рішення суду у справі про стягнення одержаного за нікчемним правочином (бо наслідком вчинення платником податків нікчемного правочину відповідно до ст.ст. 207, 208, 250 Господарського кодексу України є застосування конфіскаційного заходу у вигляді стягнення одержаного за нікчемним правочином), або рішення суду про визнання правочину недійсним (бо відповідно до ч. З ст. 228 Цивільного кодексу України вчинення платником податків правочину, котрий суперечить інтересам держави та суспільства, є підставою для звернення до суду з вимогою про визнання такого правочину недійсним).

Проте, відповідачем не подано до суду жодних доказів порушення кримінальної справи відносно посадових (службових) осіб позивача або за викладеними у акті фактами діяльності платника податків, наявності обвинувального вироку суду, рішення суду про стягнення одержаного за нікчемним правочином, наявності рішення суду про визнання правочину недійсним.

Законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за можливими допущеними порушеннями законодавства інших юридичних осіб, на господарюючих суб'єктів не покладається обов'язок та не надається право контролювати дотримання законодавства платником податків, який виступає контрагентом у господарській операції.

Висновок про те, що платник не несе відповідальності за порушення, допущені його контрагентом узгоджується з практикою Європейського Суду (Рішення Європейського Суду від 22 січня 2009 року у справі «Булвес» АД проти Болгарії (заява № 3991/03), відповідно до п. 714 якого, визначено, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів відзначає, що суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 19.03.2015р. по справі № 820/20834/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Тацій Л.В.
Судді Подобайло З.Г. Григоров А.М.
Повний текст ухвали виготовлений 19.05.2015 р.