Справа № 826/3171/15
Суддя: Грибан І.О.
Дата ухвалення: 2015-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/3171/15 Головуючий у 1-й інстанції: Гарник К.Ю. Суддя-доповідач: Грибан І.О.
У Х В А Л А

Іменем України

14 травня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючий-суддя Грибан І.О.

судді Беспалов О.О., Парінов А.Б.

за участі :

секретар с/з Печенюк Р.В.

пр-к позивача Гавриленко В.О.

пр-к відповідача Титаренко Т.А.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, Приватного акціонерного товариства « 5-й Київський авторемонтний завод» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 березня 2015 року у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства « 5-й Київський авторемонтний завод» до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 22.10.2014 року № з урахуванням рішення, прийнятого за розглядом первинної скарги, та №.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 березня 2015 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано прийняте Державною податковою інспекцією у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві податкове повідомлення-рішення від 22 жовтня 2014 року № в частині нарахування штрафу у розмірі 5 400,71 грн. В решті вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив ухвалену постанову скасувати та ухвалити нову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просив ухвалену постанову скасувати та ухвалити нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ДПІ у Солом'янському районі проведено перевірку своєчасності сплати позивачем податку на додану вартість.

За результатами перевірки складено акт від 14.10.2014 року №4875/26-58-15-03-09-22889913, яким зафіксовано порушення позивачем п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України, а саме: позивачем протягом граничних строків несвоєчасно сплачено узгоджену суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість за серпень, листопад, грудень 2013 року та січень - липень 2014 року.

22.10.2014 року, на підставі вказаного Акту перевірки, відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення форми «Ш»:

- №, яким позивача зобов'язано за затримку сплати грошового зобов'язання з ПДВ у розмірі 236 849,80 грн. сплатити штраф в сумі 23 684,98 грн. (10%);

- №, яким ПрАТ « 5-ий КАРЗ» зобов'язано за затримку сплати грошового зобов'язання з ПДВ у розмірі 256 665,65 грн. сплатити штраф у сумі 51 333,13 грн. (20%).

За результатами адміністративного оскарження рішенням Головного управління ДФС у м. Києві від 31.12.2014 року №3444/10/26-15-10-06-15 частково задоволено скаргу ПрАТ « 5-ий КАРЗ» - скасовано податкове повідомлення-рішення від 22.10.2014 року № в частині застосованого штрафу у сумі 5 400,71 грн. з підстав, що на виконання грошових зобов'язань позивача, строк виконання яких настав після порушення провадження у справі про банкрутство (07.11.2013), дія мораторію не розповсюджувалась. В іншій частині податкове повідомлення-рішення № та податкове повідомлення-рішення № в цілому - залишені без змін.

За наслідками оскарження до ДФС України рішенням від 02.02.2015 року №1367/6/99-99-10-01-02-25 вказані податкові повідомлення-рішення від 22.10.2014 року з урахуванням рішення ГУ ДФС у м. Києві від 31.12.2014 - залишені без змін.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції виходив з того, що на виконання вимог ст. 60 ПК України відповідачем не було прийнято нового податкового повідомлення-рішення зі зменшеною сумою грошового зобов'язання відповідно до рішення ГУ ДФС у м. Києві від 31.12.2014 року №3444/10/26-15-10-06-15.

Разом з тим, відмовляючи в задоволенні решти позовних вимог, суд першої інстанції вказував на порушення позивачем термінів сплати самостійно визначеного грошового зобов'язання з податку на додану вартість за 2013 року та 2014 року (окрім зобов'язань, що виникли до 07.11.2013 року). Крім того, суд першої інстанції вказував, що оскільки строк виконання зобов'язань зі сплати грошового зобов'язання з ПДВ за листопад, грудень 2013 року та січень-липень 2014 року у позивача виник після 07.11.2013 року, тобто після порушення провадження у справі про банкрутство, дія мораторію на виконання цих зобов'язань не поширюється.

Колегія суддів апеляційної інстанції не може не погодитися з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до п.57.1. ст. 57. ПК України, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.126.1. ст.126 ПК України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах, зокрема, при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Як встановлено судом першої інстанції, позивачем протягом граничних строків несвоєчасно сплачено узгоджену суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість за серпень, листопад, грудень 2013 року та січень - липень 2014 року.

Зазначене позивачем не заперечується. Разом з тим, позивач стверджує, що протягом процедури банкрутства до нього не повинні були застосовуватися штрафні санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ухвалою Господарського суду м. Києва від 07.11.2013 р. у справі №910/19021/13 за результатами розгляду заяви ТОВ «С-Проект» до ПрАТ « 5-ий КАРЗ» порушено провадження у справі про банкрутство позивача, а також, зокрема, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника.

Відповідно до статті 1 Закону «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Положення статті 12 цього Закону, яка встановлює, зокрема, заборону нараховувати протягом дії мораторію неустойку (штраф, пеню), інші фінансові (економічні санкції) за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), стосується вимог, зобов'язань, які підпадають під поняття мораторію. Таким чином, це положення слід застосовувати у контексті статті 1 цього Закону, де наведене саме визначення мораторію.

Системний аналіз змісту вищезазначених норм права свідчить про те, що мораторій не зупиняє виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), які виникли після дня введення мораторію, а отже, і не припиняє заходів, спрямованих на їх забезпечення.

Невиконання таких зобов'язань є правопорушенням. Отже, нарахування санкцій, застосування заходів забезпечення за невиконання згаданих зобов'язань та примусове стягнення на підставі виконавчих документів коштів на виконання таких грошових зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також штрафних санкцій, ґрунтується на законі.

Враховуючи те, що строк виконання зобов'язань зі сплати грошового зобов'язання з податку на додану вартість настав у позивача після порушення провадження у справі про банкрутство, дія мораторію на виконання цих зобов'язань не розповсюджується.

Нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій з усіх видів заборгованості за зобов'язаннями, строк виконання яких настав після порушення справи про банкрутство та введення мораторію, припиняється згідно з частиною першою статті 23 Закону про банкрутство лише з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 26 лютого 2013 року у справі № 21-34а13.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для застосування штрафних санкцій за несвоєчасно сплачену узгоджену суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість, щодо виконання грошових зобов'язань, строк виконання яких виник після 07.11.2013 року.

За таких підстав, доводи апеляційної скарги позивача не спростовують зазначених висновків суду першої інстанції.

Щодо висновків суду першої інстанції про наявності підстав для скасування податкового повідомлення-рішення від 22.10.2014 року № в частині застосованого штрафу у сумі 5 400,71 грн. колегія суддів зазначає про наступне.

Згідно з п. 56.1 ст. 56 ПКУ рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Відповідно до п. 55.1. ст.55 ПК України податкове повідомлення-рішення про визначення суми грошового зобов'язання платника податків або будь-яке інше рішення контролюючого органу може бути скасоване контролюючим органом вищого рівня під час проведення процедури його адміністративного оскарження та в інших випадках у разі встановлення невідповідності таких рішень актам законодавства.

Згідно із п.п. 60.1.2 п. 60.1 ст. 60 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо контролюючий орган скасовує раніше прийняті податкове повідомлення-рішення про нарахування суми грошового зобов'язання або податкову вимогу.

Підпунктом 60.1.3 п. 60.1 ст. 60 Податкового кодексу України визначено, що податкові повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов'язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення або суму податкового боргу, визначену в податковій вимозі.

Відповідно до п. 60.4 ст.60 Податкового кодексу України у випадках, визначених підпунктами 60.1.3 і 60.1.5 пункту 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними з дня надходження до платника податків податкового повідомлення-рішення або податково вимоги, які містять зменшену суму грошового зобов'язання або податкового боргу.

Згідно з п.5.1 р.V Порядку направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.11.2012 №1236, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20.12.2012 за №2135/22447 (далі - Порядок), податкове повідомлення-рішення вважається відкликаним, в тому числі, якщо:

- орган державної податкової служби скасовує раніше прийняте податкове повідомлення-рішення про нарахування суми грошового зобов'язання (пп.5.1.1 п.5.1 р.V Порядку);

орган державної податкової служби зменшує нараховану суму грошового зобов'язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення (пп.5.1.2 п.5.1 р.V Порядку).

Відповідно до п. 5.3. р. V Порядку у випадках, визначених підпунктами 5.1.2 і 5.1.4 пункту 5.1 цього розділу, податкове повідомлення-рішення вважається відкликаним з дня надходження до платника податків податкового повідомлення-рішення, яке містить зменшену суму грошового зобов'язання.

Як зазначалося вище, за наслідками адміністративного оскарження рішенням Головного управління ДФС у м. Києві від 31.12.2014 року №3444/10/26-15-10-06-15 частково задоволено скаргу ПрАТ « 5-ий КАРЗ» - скасовано податкове повідомлення-рішення від 22.10.2014 року № в частині застосованого штрафу у сумі 5 400,71 грн. з підстав, що на виконання грошових зобов'язань позивача, строк виконання яких настав після порушення провадження у справі про банкрутство (07.11.2013), дія мораторію не розповсюджувалась.

Разом з тим, на виконання вимог ст. 60 ПК України відповідачем не було прийнято нового податкового повідомлення-рішення зі зменшеною сумою грошового зобов'язання відповідно до рішення ГУ ДФС у м. Києві від 31.12.2014 року.

За таких підстав, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність скасувати податкове повідомлення-рішення від 22.10.2014 року № в частині застосованого штрафу у розмірі 5 400,71 грн.

Зазначені висновки суду першої інстанції апелянт відповідач не спростовує. Будь-яких доводів з цього приводу апеляційна скарга відповідача не містить.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з дотриманням норм матеріального та процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в справі, підтверджених доказами, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то колегія суддів апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, Приватного акціонерного товариства « 5-й Київський авторемонтний завод» - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 березня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий-суддя І.О.Грибан

суддя О.О.Беспалов

суддя А.Б.Парінов

Повний текст виготовлено - 18.05.15 р.

.

Головуючий суддя Грибан І.О.

Судді: Парінов А.Б.

Беспалов О.О.