Справа № 308/5388/14а
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2015-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2015 року Справа № 876/3776/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Хобор Р.Б., Сеника Р.П.

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 березня 2015 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі за позовом ОСОБА_1 до Ужгородського міського центру зайнятості про визнання дій протиправними, визнання нечинним та скасування направлення,-

В С Т А Н О В И В:

11.10.2013 року позивач - ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Ужгородського міського центру зайнятості, в якому просить визнати протиправними дії відповідача щодо порушення наданих їй державою додаткових гарантій у сприянні її працевлаштування і особливих гарантій її зайнятості; визнати нечинним та скасувати направлення відповідача від 12.09.2013 року №0034001 про направлення ОСОБА_1 на громадські роботи до Медико-соціального реабілітаційного центру.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 березня 2015 року позовну заяву ОСОБА_1 до Ужгородського міського центру зайнятості про визнання дій протиправними, визнання нечинним та скасування направлення залишено без розгляду.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивач повторно не з'явилася у судове засідання без повідомлення про причини неприбуття та від неї не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, вважаючи її незаконною та необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права, позивач оскаржила її, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 березня 2015 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт посилається на те, що її як позивача жодним чином не було повідомлено і не викликано в судове засідання від 10.03.2015 з розгляду цієї справи, в матеріалах справи відсутні докази про вручення їй або іншій особі судовий виклик (повістку) в судове засідання з розгляду цієї адміністративної справи.

Апелянт вказує на те, що суд першої інстанції неправомірно не викликав її в судове засідання, чим умисно позбавив права на розгляд її справи в суді першої інстанції, чим порушив і не дотримав вимог Конституції України.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не поступило, а тому суд апеляційної інстанції, у відповідності до п.п.1,2 ч.1 ст.197 КАС України вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення обставин справи, правильність їх юридичної оцінки, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав:

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 128 КАС України встановлено, що у разі повторного неприбуття позивача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Таким чином, ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду на підставі ч. 3 ст. 128 КАС України слід вважати такою, що постановлена із дотриманням норм процесуального права, якщо належним чином повідомлений про дату час та місце розгляду справи позивач повторно не прибув у судове засідання без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття за умови, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності.

У відповідності до вимог ч.1 ст.33 КАС України передбачено, що судові виклики і повідомлення здійснюються повістками про виклик і повістками-повідомленнями.

Згідно ч. 11 ст. 35 КАС України розписку про одержання повістки (повістку у разі неможливості вручити її адресату чи відмови адресата її одержати) належить негайно повернути до адміністративного суду.

Як слідує з матеріалів справи, справу призначено до судового розгляду на 23.02.2015 року та відкладено на 10.03.2015 року.

Проте у матеріалах справи відсутні розписки чи інші докази того, що позивач належним чином повідомлена про призначення розгляду справи на 23.02.2015 року та 10.03.2015 року.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що у матеріалах справи є клопотання ОСОБА_1 від 23.02.2015 року про відкладення розгляду справи, призначеного на 23.02.2015 року, у зв'язку із її участю на досудовому провадженні з розгляду її скарги на постанову слідчого прокуратури у справі №308/7060/14-к, яку також призначено на 23.02.2015 року на 10:30 год.

Таким чином, з аналізу вказаних норм та обставин справи суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що в даному випадку немає повторності неприбуття позивача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин.

Європейський суд з прав людини вказує, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Так, у справі Delcourt v. Belgium суд зазначив, що «у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення».

У справі Bellet v. France суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ застосовують практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, залишивши позовну заяву без розгляду, позбавив позивача можливості захистити свої права та інтереси, відповідно порушивши його право на захист прав, свобод та інтересів і розгляд справи в адміністративному суді, що гарантовано ст. 6 КАС України.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.199 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу з направленням справи до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Керуючись ст. 195, п.п.1,2 ч.1 ст.197, п.3 ч.1 ст.199, ст.ст. 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 березня 2015 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі №308/5388/14-а за позовом ОСОБА_1 до Ужгородського міського центру зайнятості про визнання дій протиправними, визнання нечинним та скасування направлення скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Я.С. Попко

Судді Р.Б. Хобор

Р.П. Сеник