Справа № 816/4746/14
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2015-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2015 р. Справа № 816/4746/14
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Тацій Л.В.

Суддів: Подобайло З.Г. , Григорова А.М.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 27.02.2015р. по справі № 816/4746/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МЖК Житлобуд"

до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області

про визнання нечинним та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ТОВ "МЖК Житлобуд", звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міністерства доходів у Полтавській області, в якому просив визнати нечинними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 21 жовтня 2014 року №/2017 та №/2018.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 27.02.2015р. по справі № 816/4746/14 позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області від 21 жовтня 2014 року №/2017, у частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем на суму 33721,43 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 16997,22 грн). Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області від 21 жовтня 2014 року №/2018 у частині зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 27358,86 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Відповідач, не погодившись з даним судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання 14.05.2015 року за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що позивач пройшов передбачену законодавством процедуру державної реєстрації, ТОВ "МЖК Житлобуд" 03 грудня 2002 року зареєстроване у якості юридичної особи Виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради Полтавської області, про що видане свідоцтво серії А00 №128646, копія якого наявна у матеріалах справи (а.с. 92, т. 3). Позивач перебуває на податковому обліку в Кременчуцькій ОДПІ (а.с. 217, т.2) та є платником податку на додану вартість (а.с. 93, т.3).

Вказані обставини сторонами визнаються, а тому в силу ч. 3 ст. 72 КАС України не доказуються перед судом.

У період з 22 вересня 2014 року по 26 вересня 2014 року Кременчуцькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міністерства доходів у Полтавській області проведено позапланову виїзну перевірку ТОВ "МЖК Житлобуд" з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ "Нафтобуд 2020" за період травень 2012 року, ПП "Ударник" за період серпень 2012 року та травень, серпень 2013 року, ФОП ОСОБА_2 за період вересень-жовтень 2012 року, ТОВ "АМК" за період вересень 2012 року, ТОВ "Донспецснаб" за період квітень 2013 року, ТОВ "АТП 15307" за період вересень 2013 року та лютий, березень 2014 року, ПП "Полтаваавтотрейдсервіс" за період листопад-грудень 2012 року та січень 2013 року, ТОВ "Метінвест СМЦ" за період грудень 2012 року та лютий 2014 року, ТОВ "Укркварцит" за період березень 2013 року, ТОВ "Інвестшляхбуд - 4" за період березень 2013 року, ТОВ "Гуд Він ХХІ" за період вересень 2013 року, ПП "ПС-Сервіс" за період грудень 2013 року, ТОВ "Вог Рітейл" за період травень 2014 року.

Результати перевірки оформлені актом від 03 жовтня 2014 року №2351/16-03-22-01-08/32275458 (а.с. 218-227, т.2).

У висновках вказаного акту перевірки контролюючим органом відображено порушення позивачем приписів: пунктів 198.1, 198.4, 198.6 статті 198, пунктів 201.1, 201.4, 201.6 статті 201 Податкового кодексу України, у результаті чого встановлено:- завищення податкового кредиту на загальну суму 34357,43 грн, у тому числі за серпень 2012 року 5000,00 грн, вересень 2012 року 675,48 грн, жовтень 2012 року 636,00 грн, листопад 2012 року 3333,33 грн, квітень 2013 року 1000,00 грн, травень 2013 року 6666,67 грн, серпень 2013 року 16166,09 грн, вересень 2013 року 879,86 грн; завищення від'ємного значення різниці між сумою податкових зобов'язань та податкового кредиту на загальну суму 27404,38 грн, у тому числі за травень 2012 року 16537,70 грн, грудень 2012 року 999,91 грн, січень 2013 року 1666,50 грн, березень 2013 року 6992,03 грн, лютий 2014 року 999,91 грн, березень 2014 року 208,33 грн; завищено залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (р.24) на загальну суму 3946,14 грн, у тому числі за грудень 2013 року - 917,00 грн, травень 2014 року - 3029,14 грн.

На підставі вищевказаного акту перевірки, Кременчуцькою ОДПІ прийнято податкові повідомлення-рішення від 21 жовтня 2014 року: №/2017, яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість у розмірі 51536,15 грн, у тому числі 34357,43 грн. за основним платежем, 17178,72 грн за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) (а.с. 12, т.1) та №/2018, яким позивачеві зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у сумі 31350,52 грн (а.с. 13, т.1).

З дослідженого акту перевірки слідує, що фактичною підставою для відображення в акті порушень і прийняття спірних податкових повідомлень-рішень слугував, викладений у акті перевірки висновок контролюючого органу про неправомірність формування позивачем податкового кредиту за рахунок ПДВ, сформованого по господарських операціях з контрагентами.

При цьому, в ході перевірки використано інформацію, отриману з "Системи співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів". Перевіркою також встановлено, що взаємовідносини ТОВ "МЖК Житлобуд" з ФОП ОСОБА_2 відбувалися у вересні 2012 року на суму ПДВ 636,00 грн. До декларації з податку на додану вартість дані взаємовідносини включені до податкового кредиту за вересень 2012 року та за жовтень 2013 року. Таким чином, контролюючим органом встановлено, що до податкового кредиту суму податку на додану вартість включено двічі (а.с. 221, т.2) .

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, які покладені суб'єктом владних повноважень в основу спірних правових актів індивідуальної дії на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС України, колегія суддів виходить з наступного.

Правовідносини щодо формування платником податків податкового кредиту з 01 січня 2011 року врегульовано статтею 198 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI.

Так, в силу пункту 198.3 зазначеної статті податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до положень пункту 198.6 статті 198 вказаного вище Кодексу, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Таким чином, валові витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, що є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу валових витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Відтак, надаючи правову оцінку рішенню контролюючого органу про визначення платнику податків грошового зобов'язання, суд досліджує факт здійснення господарської операції (її реальність/товарність), на підставі якої таким платником сформовано дані податкового обліку.

За приписами ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З матеріалів справи слідує, що у перевіряємому періоді ТОВ "МЖК Житлобуд" укладено договори:

- на виконання робіт по влаштуванню внутрішніх електромереж житлового будинку від 25 грудня 2012 року №5 з ПП "Ударник" (а.с. 93-101, т.3).

На виконання умов вищезазначеного договору, а також на підтвердження реальності здійснення господарських операцій позивачем залучено до матеріалів справи, копії: податкових накладних (а.с. 171-177, т.2), додатку №2 (склад робіт) (а.с. 101, т.3).

- поставки з ТОВ "Альфа-Метал-Компані" від 10 жовтня 2011 року №10-10/1 (а.с. 95-98, т.3), на виконання умов вищезазначеного договору, а також на підтвердження реальності здійснення господарських операцій позивачем залучено до матеріалів справи, копії: додаткової угоди (а.с. 117, т.2), податкових накладних видаткових накладних та накладних на переміщення (а.с.117-162, Т.2);

- поставки з ТОВ "Донспецснаб" від 05 березня 2013 року №364 (а.с. 104-107, т.2), на виконання умов вищезазначеного договору, а також на підтвердження реальності здійснення господарських операцій позивачем залучено до матеріалів справи копії: специфікації ( а.с. 108, т.2), видаткової накладної (а.с. 109, т.2), податкових накладних ( а.с. 110-113, т.2);

- з ТОВ "Метінвест СМЦ" (усний договір), на виконання умов вищезазначеного договору, а також на підтвердження реальності здійснення господарських операцій, оплати та подальшого оприбуткування придбаного товару позивачем надано копії: податкової накладної (а.с. 86, т.2), видаткової накладної ( а.с. 84, т.2), накладної на переміщення ( а.с. 85, т.2), витягу з журналу реєстрації довіреностей (а.с. 87-92, т.2);

- поставки з ТОВ "Укркварцит" від 18 березня 2013 року №7, /том ІІ, а.с. 163/, видаткових накладних (а.с. 164, 167, 169, т.2), податкових накладних (а.с. 165, 166, 168, 169, т.2);

- на виконання робіт з ТОВ "Гуд Він ХХІ" від 12 квітня 2013 року №1206/01 (а.с. 178-181, т.2), на виконання умов вищезазначеного договору, а також на підтвердження реальності здійснення господарських операцій позивачем надано копії: актів здачі-приймання робіт (а.с. 182, 187, т.2), видаткової накладної (а.с. 183, т.2), накладної на переміщення (а.с. 184, т.2), товарно-транспортної накладної ( а.с. 185, т.2), податкових накладних (а.с. 186, 188, т.2);

- на виконання робіт з ПП "ПС-Сервіс" від 12 березня 2013 року (а.с. 94-95, т.2), на виконання умов вищезазначеного договору, а також на підтвердження реальності здійснення господарських операцій, оплати позивачем залучено до матеріалів справи, а судом досліджено копії: податкової накладної (а.с. 103, т.2), додаткових угод (а.с. 96-97, т.2), акту приймання виконаних будівельних робіт (а.с. 98-102, т.2), локального кошторису ( а.с. 126-128, т.3);

- купівлі-продажу паливно-мастильних матеріалів з ТОВ "Вог Рітейл" від 01 грудня 2013 року №С15137 ( а.с. 197-200, т.2), на виконання умов вищезазначеного договору, а також на підтвердження реальності здійснення господарських операцій позивачем надано копії: видаткових накладних ( а.с. 201-202, т.2), податкових накладних ( а.с. 203-206, т.2).

Зазначені податкові накладні оформлені згідно із вимогами статті 201 Податкового кодексу України, підписані та скріплені печатками контрагентів позивача, які на момент їх видачі знаходилися в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та були зареєстровані платниками ПДВ, що не заперечується представником відповідача.

Подальше використання придбаних позивачем товарів та робіт у своїй господарській діяльності підтверджується наявними у матеріалах справи копіями актів здачі-прийняття виконаних робіт, довідками про вартість виконаних будівельних робіт (а.с. 149-250, т.4, а.с. 1-19, т.5).

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи Кременчуцької ОДПІ з приводу того, що товарно-транспортні накладні на перевірку надані не були, оскільки виходячи з положень Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України №363 від 14 жовтня 1997 року, товарно-транспортні накладні не є документами первинного бухгалтерського обліку, на підставі яких проводиться оприбуткування поставленого товару та не є єдиним та безумовним документом, що підтверджує факт придбання або продажу товарно-матеріальних цінностей, а відтак недоліки у їх оформленні або взагалі відсутність ТТН не може свідчити про нереальність господарських операцій з купівлі-продажу ТМЦ.

Посилання контролюючого органу у Акті перевірки на те, що підприємством не надані документи, що засвідчують якість придбаного товару у ТОВ "Вог Рітейл" (сертифікат якості, паспорти якості тощо) колегією суддів також відхиляються, оскільки документи, які засвідчують якість товару не є первинними документами, що підлягають обов'язковому зберіганню, а тому наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податку у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

При цьому, не заслуговують на увагу і доводи відповідача щодо наявності розбіжностей в автоматизованій системі співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України між сумами податкових зобов'язань та/або кредиту з ПДВ у деклараціях з ПДВ позивача та його контрагентів у перевіряємий період, оскільки Податковий кодекс України не пов'язує виникнення права покупця на включення до складу податкового кредиту сум ПДВ з обставинами підтвердження його контрагентами факту сплати цих же сум ПДВ до бюджету. До того ж сплачений покупцем в ціні придбання товару/послуги ПДВ не перераховується автоматично продавцем безпосередньо до бюджету, а враховується в податкових зобов'язаннях останнього.

Отже, невідображення контрагентами всіх податкових зобов'язань та ухилення ними від сплати податкового зобов'язання з ПДВ не може впливати на результати діяльності позивача та слугувати підставою для застосування до нього заходів фіскального впливу за порушення податкової дисципліни коли відсутні сумніви у товарності господарських операцій.

Доводи контролюючих органів про обставини, встановлені у ході проведених ними перевірок контрагентів позивача, є такими, що не ґрунтуються на нормах права, оскільки чинним законодавством України господарюючий суб'єкт не обтяжений обов'язком щоразу здійснювати перевірку своїх контрагентів на предмет дотримання ними вимог податкового законодавства. Навіть якщо контрагент не виконав свого обов'язку зі сплати податку, або не знаходиться за місцем державної реєстрації, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме відносно цієї особи. Чинне податкове законодавство не ставить право на формування податкового кредиту в залежність від правильності податкового обліку інших осіб і фактичної сплати контрагентом податку до бюджету. Питання податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не залежить від стану розрахунків з бюджетом третіх осіб.

Вищенаведені висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду України, відображеної у постановах від 01 червня 2010 року у справі №21-573во10, від 31 січня 2011 року у справі №21-47а10, де суд зазначив, що коли контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи.

Зазначена позиція також узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у справі "Булвес" АД проти Болгарії" (заява №3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року у пункті 71 зазначив, що платник податку не повинен нести відповідальності за наслідки невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також пеню. Такі вимоги стали б надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (рішення Європейського Суду від 09 січня 2007 року у справі "Інтерсплав проти України").

Згідно зі статті 17 Закону України №3477-IV від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При цьому, стаття 8 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Отже наведені докази порушення позивачем податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ "Нафтобуд 2020", ПП "Ударник", ТОВ "АМК", ТОВ "Донспецснаб", ПП "Полтаваавтотрейдсервіс", ТОВ "Метінвест СМЦ", ТОВ "Укркварцит", ТОВ "Гуд Він ХХІ", ПП "ПС-Сервіс", ТОВ "Вог Рітейл", які покладені в основу Акту Кременчуцької ОДПІ від 03 жовтня 2014 року №2351/16-03-22-01-08/32275458, суперечать принципам податкового законодавства та усталеній судовій практиці Європейського суду, що свідчить про їх неналежність та недопустимість.

Відповідно до частини першої статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

З огляду на приведене колегія суддів не приймає до уваги докази Кременчуцької ОДПІ, які ґрунтуються на висновках перевірок контрагентів позивача, оскільки такі не містять безпосереднього аналізу взаємовідносин у спірних періодах, за якими позивачу були зняті суми податкового кредиту з ПДВ.

Відповідно до частини другої статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а тому позивач, як покупець та платник податку на додану вартість, не повинен нести відповідальність за господарську діяльність (податкові зобов'язання) його контрагентів ТОВ "Нафтобуд 2020", ПП "Ударник", ТОВ "АМК", ТОВ "Донспецснаб", ПП "Полтаваавтотрейдсервіс", ТОВ "Метінвест СМЦ", ТОВ "Укркварцит", ТОВ "Гуд Він ХХІ", ПП "ПС-Сервіс", ТОВ "Вог Рітейл".

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що надані позивачем належним чином оформлені первинні та інші документи в їх сукупності свідчать про реальність спірних господарських операцій та як наслідок про правомірність включення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту та формування від'ємного значення по господарським операціям зТОВ "Нафтобуд 2020", ПП "Ударник", ТОВ "АМК", ТОВ "Донспецснаб", ПП "Полтаваавтотрейдсервіс", ТОВ "Метінвест СМЦ", ТОВ "Укркварцит", ТОВ "Гуд Він ХХІ", ПП "ПС-Сервіс", ТОВ "Вог Рітейл" за період, що перевірявся.

Разом з тим, взаємовідносини ТОВ "МЖК Житлобуд" з ФОП ОСОБА_2 відбувалися у вересні 2012 року на суму ПДВ 636,00 грн ( а.с. 93, т.2).

При цьому, до декларації з податку на додану вартість дані взаємовідносини включені до податкового кредиту за вересень 2012 року (а.с. 236, т. 2) та за жовтень 2013 року ( а.с. 233-234, т.2).

Суд першої інстанції погодився з доводами контролюючого органу, що до податкового кредиту суму податку на додану вартість включено двічі.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачем завищено податковий кредит на загальну суму 636,00 грн по взаємовідносинах з ФОП ОСОБА_2

Крім того, з матеріалів справи слідує, що взаємовідносини ТОВ "МЖК Житлобуд" з ТОВ "Інвестшляхбуд - 4" відбувалися у лютому 2013 року на суму ПДВ 3783,33 грн.

Однак, до декларації з податку на додану вартість дані взаємовідносини включені до податкового кредиту за лютий 2013 року (а.с. 71, т.5) та за березень 2013 року ( а.с. 253, т.2).

Отже, до податкового кредиту суму податку на додану вартість включено двічі.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивачем завищено податковий кредит на загальну суму 3783,33 грн по взаємовідносинах з ТОВ "Інвестшляхбуд - 4".

Взаємовідносини ТОВ "МЖК Житлобуд" з ТОВ "АТП-15307" відбувалися у вересні 2013 року на суму ПДВ 208,33 грн.

Однак, до декларації з податку на додану вартість дані взаємовідносини включені до податкового кредиту за лютий 2014 року ( а.с. 11, т. 3) та за березень 2014 року ( а.с. 259, т. 2).

Таким чином, до податкового кредиту суму податку на додану вартість включено двічі.

З огляду на викладене, позивачем завищено податковий кредит на загальну суму 208,33 грн по взаємовідносинах з ТОВ "АТП-15307".

Щодо правомірності застосування до позивача суми штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) колегія суддів зазначає наступне.

Згідно пункту 123.1. Податкового кодексу України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов'язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

З матеріалів справи слідує, що Кременчуцькою ОДПІ повторно протягом 1095 днів визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про правомірність прийняття відповідачем податкових повідомлень-рішень від 21 жовтня 2014 року №/2017 та №/2018 у частині взаємовідносин позивача з ФОП ОСОБА_2, ТОВ "АТП-15307", ТОВ "Інвестшляхбуд - 4".

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на викладене, висновок відповідача про завищення позивачем суми податкового кредиту з податку на додану вартість та від'ємного значення підтверджено лише у частині господарських операцій з ФОП ОСОБА_2, ТОВ "АТП-15307", ТОВ "Інвестшляхбуд - 4".

При цьому, колегія суддів відмічає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині скасування податкового повідомлення - рішення від 21.10.2014 року за № /2017, виходив з правомірності висновків податкового органу про порушення, допущені позивачем по взаємовідносинам з ФОП ОСОБА_2 на суму ПДВ 636 грн.

При цьому, суд першої інстанції, скасував податкове повідомлення - рішення в частині у частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем на суму 33721,43 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 16997,22 грн), тобто визнав правомірним вказане рішення щодо збільшення зобов'язання з ПДВ за основним платежем на суму 636 грн. та за штрафними санкціями на суму 181,50 (25%) грн.

Проте, як слідує з матеріалів справи та не оспорюється сторонами, штрафні санкції застосовані у розмірі 50 %, а отже податкове повідомлення - рішення від 21.10.2014 року за № /2017 підлягає скасуванню в частині у частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем на суму 33721,43 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 16860,72 грн).

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, але постанова прийнята з помилковим застосуванням норм матеріального права, що за приписами пункту першого частини першої статті 201 Кодексу адміністративного судочинства є підставою для зміни судового рішення в частині розміру скасування штрафних санкцій, застосованих податковим повідомленням - рішенням від 21.10.2014 року за № /2017.

Інші доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, ст. 201, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міністерства доходів у Полтавській області - задовольнити частково.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 27.02.2015р. по справі № 816/4746/14 - змінити.

Абзац другий резолютивної частини постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 27.02.2015р. по справі № 816/4746/14 замінити на «Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області від 21 жовтня 2014 року №/2017, у частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем на суму 33721,43 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 16860,72 грн).

В іншій частині постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 27.02.2015р. по справі № 816/4746/14 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Тацій Л.В.
Судді Подобайло З.Г. Григоров А.М.
Повний текст постанови виготовлений 19.05.2015 р.