Справа № 826/7139/15
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2015-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 травня 2015 року 14:51 № 826/7139/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Гарника К.Ю., суддів Добрівської Н.А., Кузьменка В.А. при секретарі судового засідання Непомнящій А.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Державної фіскальної служби України

про визнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України (далі по тексту - відповідач) в якому просить: визнати незаконними дії Державної фіскальної служби України щодо відмови позивачу у прийнятті на роботу на посаду начальника Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області; зобов'язати Державну фіскальну службу України видати наказ про призначення позивача на посаду начальника Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області з 06 березня 2015 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 квітня 2015 року відкрито провадження в адміністративній справі № 826/7139/15, закінчено підготовче провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні на 12 травня 2015 року.

У судовому засіданні 12 травня 2015 року представник позивача адміністративний позов підтримав, просив суд задовольнити його. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Після розгляду адміністративного позову та доданих до нього матеріалів, всебічного і повного встановлення всіх фактичних обставин, на яких ґрунтується позов, об'єктивної оцінки доказів, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, громадянин України ІНФОРМАЦІЯ_1. 1997 році отримав вищу юридичну освіту у Національній юридичній академії імені Ярослава Мудрого. у 2001 році отримав другу вищу економічну освіту у Харківському державному Національному університеті імені Каразіна (спеціальність - фінанси та кредит , кваліфікація - економіст).

У 2011 році з відзнакою закінчив факультет магістратури у Національній юридичній академії імені Ярослава Мудрого (кваліфікація - юрист-магістр, спеціальність - правознавство).

За державним направленням був прийнятий на роботу до органів державної податкової служби України, де постійно і безперервно працює протягом 17 років - з 22 серпня 1997 року.

ОСОБА_1 з 22 серпня 1997 року працює в органах державної податкової служби України.

З 2008 року працює на посаді першого заступника начальника державної податкової інспекції у Фрунзенському районі м. Харкова.

Позивач зазначає, що у серпні 2014 року ДФС України проводила незаконну процедуру підбору кандидатів на керівні посади в територіальних органах , що є посадами IV категорії поза межами обов'язкового конкурсу, встановленого вищезазначеними положеннями Конституції та спеціального Закону. Його кандидатура, з врахуванням стажу державної і податкової служби, освіти, професійного рівня і репутації, кваліфікації та здібностей, сумлінного виконання службових обов'язків, як державного службовця податкової служби, досягнутих найкращих результатів у роботі, ініціативності, постійного підвищення професійного рівня, практичного досвіду керівника територіального податкового органу районного рівня у м. Харкові та керівника управління територіального податкового органу обласного рівня у Харківській області, в повній мірі відповідає посаді більш високої категорії - посаді начальника Головного Управління ДФС у Харківській області.

27 та 28 лютого 2015 року на ім'я в.о. Голови ДФС позивачем направлено заяву про прийняття на роботу на посаду начальника ГУДФС у Харківській області та клопотання, в якій позивач порушив питання щодо припинення застосування незаконних наказу ДФС України від 30 липня 2014 року № 21 «Про Раду з кадрових питань ДФС країни» як такого, що не пройшов державну реєстрацію, Положення про Раду з кадрових питань, що не затверджено головою ДФС України і окремо просив розглянути невідкладно заяву про призначення його на посаду голови ГУ ДФС у Харківській області.

Листом Державної фіскальної служби України від 06 березня 2015 року № 2135/В/99-99-04-01-04-14 позивача повідомлено, що згідно з протоколом № 5 засідання Ради від 22 серпня 2014 року із 14 присутніх на засіданні членів Ради за кандидатуру позивача на посаду начальника Головного управління ДФС у Харківській області проголосував 1 член Ради, роти - 8, решта - утримались. Також, зазначено, що позивач не перебуває у кадровому резерві для державної служби. Рада не рекомендувала голові ДФС кандидатуру позивача на зазначену посаду.

Окремо, у вказаному листі наголошено про надання відповіді на аналогічні звернення позивача, зокрема: листи від 12 вересня 2014 року № 1528/В/99-99-04-01-01-14 та від 24 листопада 2014 року № 3442/В/99-99-04-01-01-14).

Позивач вважає, що ДФС України незаконно відмовила останньому у призначенні на посаду начальника Головного управління ДФС у Харківській області, а тому спросить суд визнати незаконними дії Державної фіскальної служби України щодо відмови позивачу у прийнятті на роботу на посаду начальника Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області; зобов'язати Державну фіскальну службу України видати наказ про призначення позивача на посаду начальника Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області з 06 березня 2015 року.

Оцінивши за правилами ст. 86 КАС України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Пунктом 1 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2014 року № 236 (надалі - Положення) Державна фіскальна служба України (ДФС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України і який реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску.

Пунктом 11 Положення встановлено, що Голова Державної фіскальної служби призначає в установленому порядку на посаду за погодженням з Міністром фінансів та головами відповідних місцевих держадміністрацій та звільняє з посади керівників територіальних органів ДФС.

Згідно з пунктом 4 Порядку призначення на посади та звільнення з посад керівників територіальних органів міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 січня 2012 року № 45 у разі коли діяльність центрального органу виконавчої влади спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через відповідного міністра, керівник такого органу подає відповідному міністру за формою згідно з додатком 1 пропозицію щодо погодження призначення на посаду, звільнення з посади керівника територіального органу для розгляду. Така пропозиція розглядається міністром у десятиденний строк з дня її надходження.

У разі непогодження міністром зазначеної пропозиції керівник центрального органу виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через відповідного міністра, обирає згідно з пунктом 3 цього Порядку іншого кандидата на посаду.

У разі погодження зазначеної пропозиції міністром, через якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України діяльність центрального органу виконавчої влади, керівник центрального органу виконавчої влади подає протягом двох тижнів Голові Ради міністрів Автономної Республіки Крим, голові відповідної місцевої держадміністрації пропозицію щодо погодження призначення на посаду, звільнення з посади керівника територіального органу.

Стаття 15 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-XII "Про державну службу" (далі - Закон № 3723) визначає, що прийняття на державну службу на посади третьої - сьомої категорій, здійснюється на конкурсній основі, крім випадків, коли інше встановлено законами України. Порядок проведення конкурсу для вступу на державну службу регулюється Положенням, що затверджується Кабінетом Міністрів України (постанова Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2002 року № 169 "Про затвердження Порядку проведення конкурсу на заміщення вакантних посад державних службовців").

Разом з тим, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17 червня 1994 року № 423 "Про деякі питання застосування статей 4, 15 і 27 Закону України "Про державну службу" установлено, що просування по службі державного службовця, який зарахований до кадрового резерву чи пройшов стажування, а також прийняття на роботу державного службовця, який припинив державну службу у зв'язку з відставкою, може здійснюватися за рішенням керівника відповідного державного органу без конкурсного відбору. Без конкурсного відбору або стажування можуть також прийматися: а) державні службовці на посади керівників, які згідно із законодавством обираються або затверджуються колегіальним органом; керівників, які призначаються міністрами, керівниками інших центральних органів державної виконавчої влади за погодженням з керівниками місцевих органів державної виконавчої влади; спеціалістів при переміщенні їх в межах одного державного органу на рівнозначну або нижчу посаду з дотриманням вимог законодавства про працю; б) державні службовці, які перебували на відповідних посадах у державних органах та виконавчих органах Рад, у тому числі в тих, що ліквідуються, до новостворених органів державної виконавчої влади і місцевого самоврядування; в) на державну службу - випускники Української Академії державного управління при Президентові України та її філіалів у державні органи, які направляли їх на навчання.

З метою забезпечення комплектування керівних посад територіальних органів фіскальної служби професійно підготовленими кадрами, встановлення прозорої процедури призначення за участі представників громадськості та бізнесу, керуючись дорученням Прем'єр-міністра України від 18 липня 2014 року № 27376/0/1-14, наказом ДФС від 30 липня 2014 року № 21 утворено Раду з кадрових питань ДФС України (далі - Рада) як допоміжний дорадчий орган.

Пунктом 13 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2014 року № 236 (далі - Положення), передбачено, що для розгляду наукових рекомендацій та проведення фахових консультацій з основних питань діяльності у ДФС можуть утворюватися постійні або тимчасові консультативні, дорадчі та інші допоміжні органи.

Рішення про утворення чи ліквідацію колегії, інших постійних або тимчасових консультативних, дорадчих та інших допоміжних органів приймає Голова ДФС. Кількісний та персональний склад колегії, інших постійних або тимчасових консультативних, дорадчих та інших допоміжних органів також визначає Голова ДФС.

Таким чином, наказом ДФС від 30 липня 2014 року № 21 з дотриманням пункту 13 Положення утворено допоміжний консультативний орган, який за участі громадськості покликаний оцінити спроможність кандидатів забезпечити виконання функцій територіальними органами ДФС з урахуванням прав платників податків та думки громадськості.

Рішенням Ради з кадрових питань Державної фіскальної служби України (далі - Рада) від 01 серпня 2014 року затверджено Положення про Раду з кадрових питань Державної фіскальної служби України, яким визначено, що Рада є консультативно-дорадчим органом і утворена для підготовки рекомендацій щодо кадрового забезпечення територіальних органів ДФС України. Рішення Ради носять рекомендаційний характер.

Рада не підміняє і не заміняє конкурсну комісію, яка утворюється в державному органі відповідно до вимог Порядку проведення конкурсу на заміщення вакантних посад державних службовців, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2002 № 169.

З огляду на викладене, з метою встановлення правомірності або неправомірності дій відповідача щодо відмови у прийнятті на роботу на посаду начальника Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області та підстав для зобов'язання Державну фіскальну службу України видати наказ про призначення позивача на посаду начальника Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області позивача, суду слід встановити дотримання відповідачем порядку проведення конкурсу на заміщення вакантних посад та прийняття на державну службу.

Судом встановлено, що у вересні 2014 року ОСОБА_1 звертався до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної фіскальної служби України, за участі третіх осіб - Міністерства фінансів України та Національного агентства України з питань державної служби з урахуванням уточнених позовних вимог про:

- визнання незаконними дії відповідача щодо не призначення та не проведення конкурсу на заміщення вакантних керівних посад територіальних органів Державної фіскальної служби в порядку статей 15, 27 Закону України "Про державну службу" та "Порядку проведення конкурсу на заміщення вакантних посад державних службовців", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2002р. №169;

- визнання незаконними дії відповідача щодо проведення відбору та оцінювання кандидатів на керівні посади в органах Державної фіскальної служби всупереч вимогам статей 15, 27 Закону України "Про державну службу";

- зобов'язати відповідача призначити та провести конкурс на заміщення вакантних керівних посад територіальних органів Державної фіскальної служби в порядку статей 15, 27 Закону України "Про державну службу" та "Порядку проведення конкурсу на заміщення вакантних посад державних службовців", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2002р. №169;

- зобов'язати відповідача опублікувати і поширити через засоби масової інформації, веб-сайті Державної фіскальної служби дані про вакантні посади керівників територіальних органів Державної фіскальної служби, порядок та умови проходження конкурсу на їх заміщення не пізніше ніж за місяць до його початку;

- зобов'язати відповідача затвердити наказом Державної фіскальної служби умови і порядок проведення конкурсу на заміщення вакантних керівних посад територіальних органів Державної фіскальної служби;

- зобов'язати відповідача затвердити наказом Державної фіскальної служби порядок проведення іспиту як складової процедури конкурсу на заміщення вакантних керівних посад територіальних органів Державної фіскальної служби;

- зобов'язати відповідача утворити наказом Державної фіскальної служби конкурсну комісію у складі голови - заступника Голови Державної фіскальної служби, секретаря, членів комісії. До складу конкурсної комісії включити представників кадрової та юридичної служб Державної фіскальної служби України;

- визнати незаконними дії відповідача щодо призначення на керівні посади в територіальних органах Державної фіскальної служби осіб без проведення конкурсу;

- скасувати накази відповідача про призначення на керівні посади в територіальних органів Державної фіскальної служби осіб без проведення конкурсу.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києві від 13 листопада 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2015 року у справі № 826/12940/14 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Частиною 1 статі 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Аналіз статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України свідчить, що преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб'єктивними і об'єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини.

Не потребують доказування обставини, встановлені рішення суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати лише ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які зазначені у резолютивній частині рішення.

Таким чином, вищезазначеними рішеннями встановлено відсутність в діях Державної фіскальної служби України порушень діючого законодавства щодо проведення конкурсу на заміщення вакантних посад та прийняття на державну службу, визнано законними дії відповідача щодо не призначення та не проведення конкурсу на заміщення вакантних керівних посад територіальних органів Державної фіскальної служби в порядку статей 15, 27 Закону України "Про державну службу" та "Порядку проведення конкурсу на заміщення вакантних посад державних службовців", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2002р. №169 та законними дії відповідача щодо проведення відбору та оцінювання кандидатів на керівні посади в органах Державної фіскальної служби всупереч вимогам статей 15, 27 Закону України "Про державну службу".

Зазначені обставини в межах даного спору носять преюдеційний характер, а тому доказуванню не підлягають.

Відтак, оскільки дії відповідача щодо проведення конкурсу на заміщення вакантних посад та прийняття на державну службу є правомірними, підстави вважати протиправним рішення відповідача про відмову позивачу у прийнятті на роботу на посаду начальника Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області відсутні, як і відсутні підстави для задоволення адміністративного позову в цілому.

Посилання позивача на відсутність інших кандидатів в кадровому резерві ДФС на спірну посаду на час його звернення із заявою не підтверджується матеріалами справи та спростовується відповідачем, відтак є необґрунтованим.

Також, доводи щодо протиправності дій в частині неповідомлення у письмовій формі про причини відмови у прийнятті на роботу як батька дитини віко іч до трьох років, що перебуває у соціальній відпустці по її догляду, спростовуються матеріалами справи, оскільки як вже зазначалось, листом Державної фіскальної служби України від 06 березня 2015 року № 2135/В/99-99-04-01-04-14 позивача повідомлено, що згідно з протоколом № 5 засідання Ради від 22 серпня 2014 року із 14 присутніх на засіданні членів Ради за кандидатуру позивача на посаду начальника Головного управління ДФС у Харківській області проголосував 1 член Ради, роти - 8, решта - утримались. Також, зазначено, що позивач не перебуває у кадровому резерві для державної служби. Рада не рекомендувала голові ДФС кандидатуру позивача на зазначену посаду.

Суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів (стаття 69 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем доведена правомірність та обґрунтованість дій з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в строки та порядку, встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя К.Ю. Гарник

Судді Н.А. Добрівська

В.А. Кузьменко