Справа № 826/2137/15
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2015-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

06 квітня 2015 року 14:00 № 826/2137/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шулежка В.П.,

за участю секретаря судового засідання: Пасічнюк С.В.,

за участю сторін:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Лисенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_3 до відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві про визнання протиправними дій, визнання протиправною та скасування постанови про стягнення з боржника виконавчого збору,

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_3 (далі - позивач) до відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві (далі - відповідач) про визнання протиправними дій відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві щодо винесення постанови про стягнення з позивача, як боржника, виконавчого збору у розмірі 13 323,09 дол.США від 14.01.2015 р. ВП №46004136 та визнання протиправною та скасування постанови від 14.01.2015 р. про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 13 323,09 дол.США по ВП №46004136.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що хоча заборгованість позивачем була погашена із пропуском встановленого строку на добровільне виконання, проте сам по собі сплив строку на добровільне виконання не може бути достатньою підставою для стягнення виконавчого збору, оскільки виконавчою службою не вчинено дій, пов'язаних із примусовим виконанням рішення суду. Крім того, позивач зазначив, що між банком та боржником було укладено мирову угоду, відповідно до якої позивачем було добровільно виконано рішення суду, що підтверджує постанова про закінчення виконавчого провадження від 25.12.2014 року, а тому примусового стягнення в порядку, визначеного Законом України «Про виконавче провадження» не відбулося, у зв'язку з чим немає підстав для стягнення виконавчого збору.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, мотивуючи тим, що державний виконавець при винесенні оскаржуваної постанови діяв на підставі, в межах наданих повноважень, а постанова є правомірною, та просив відмовити у задоволенні позову повністю.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21.06.2010 року було задоволено позов ПАТ «Індустріально-експортний банк» правонаступником якого є ПАТ «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до даного судового рішення з відповідачів було стягнуто за кредитним договором № 112/08-ю від 26.09.2008 року суму в розмірі 133 230, 94 дол.США та вирішено питання щодо судового збору.

На виконання даного судового рішення 14.03.2011 року Печерським районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 2-520-1/10 щодо стягнення з ОСОБА_3 боргу в розмірі 133 230,94 дол.США та 910 грн. та на примусове виконання рішення суду ВДВС Печерського РУЮ в м. Києві 13.12.2011 року відкрите виконавче провадження № 30295487.

У відповідності до п.10 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», а саме у зв'язку з направленням виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби, 21.06.2013 року ВДВС Печерського РУЮ в м. Києві винесена постанова про закінчення виконавчого провадження № 30295487.

В подальшому, за заявою стягувача від 03.07.2014 року ВДВС Шевченківського РУЮ в м. Києві відкрите виконавче провадження №43890161 з примусового виконання виконавчого листа № 2-520-1/10, виданого Печерським районним судом м. Києва відповідно до постанови від 08.07.2014 року.

На підставі заяви стягувача про закінчення виконавчого провадження у зв'язку з виконанням в повному обсязі виконавчого листа, ВДВС Шевченківського РУЮ в м. Києві 25.12.2014 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 43890161.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, 14.01.2015 року головним державним виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ в м. Києві Лисенко О.В. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 46004136 щодо стягнення з ОСОБА_3 виконавчого збору в розмірі 13 323,09 дол.США на виконання постанови ВДВС Печерського РУЮ в м. Києві від 21.06.2013 року по виконавчому провадженню № 30295487.

Позивач, вважаючи дану постанову неправомірною та такою, що підлягає скасуванню, звернувся з відповідним позовом до суду.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку регулює Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV (далі - Закон України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Приписами ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження», копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

За наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладання провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам (ч. 1 ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження»).

Частиною 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача.

На виконання Закону України «Про виконавче провадження» наказом Міністерства юстиції України від 15.12.1999 року № 74/5 затверджено Інструкцію про проведення виконавчих дій, пунктом 4.1. якої передбачено, що постанова про відкриття виконавчого провадження вважається врученою боржнику за адресою, зазначеною у виконавчому документі, за умов, передбачених для вручення судових повісток. У разі, якщо копія постанови про відкриття виконавчого провадження одержана боржником несвоєчасно, внаслідок чого боржник був позбавлений можливості добровільно виконати рішення у встановлений державним виконавцем строк, за письмовою заявою боржника при підтвердженні факту несвоєчасного одержання вказаної постанови державний виконавець відкладає провадження виконавчих дій у порядку, установленому статтею 32 Закону, та поновлює боржнику строк для добровільного виконання рішення.

З аналізу вищевикладених правових норм вбачається, що законодавець встановлює обов'язок щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору у разі невиконання боржником рішення суду добровільно, тобто стягнення з боржника виконавчого збору за своєю правовою природою є санкцією держави за невиконання рішення добровільно у встановлений строк.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, постанову про відкриття виконавчого провадження отримано боржником 17.07.2014 р. несвоєчасно, що позбавило позивача можливості добровільного виконання рішення у встановлений строк.

При цьому, як пояснив представник позивача, позивачем подано до органу державної виконавчої служби заяву про затвердження мирової угоди, у зв'язку з чим просила державного виконавця звернутися до суду з відповідним поданням.

Згідно з ч.3 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», сторони мають право укласти мирову угоду про закінчення виконавчого провадження, яка визнається судом, оспорювати належність майна і результати його оцінки, подавати письмові заперечення проти розрахунку державного виконавця щодо розподілу коштів між стягувачами.

Стаття 49 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до ч.7 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження», у разі завершення виконавчого провадження з виконання рішення немайнового характеру та в разі закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених статтею 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.

Проте, як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, державний виконавець ВДВС Шевченківського РУЮ в м. Києві звернувся до Печерського районного суду м. Києва, тобто не за місцем виконання рішення суду, у зв'язку з чим, 06.10.2014 року ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06.10.2014 року у задоволенні подання державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ в. Києві про визнання мирової угоди між сторонами справи за позовом ПАТ «Креді Агрікол Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Жодних інших виконавчих дій в рамках даного виконавчого провадження державним виконавцем більше не проводилось.

При цьому, як підтверджується матеріалами справи, між позивачем та ПАТ «Креді Агріколь Банк» укладено договір від 10.11.2014 року про задоволення вимог іпотекодержателя та у зв'язку з цим ПАТ «Креді Агріколь Банк» видано довідку позивачу про те, що ОСОБА_3 повністю виконане зобов'язання за кредитним договором № 112/08-ю від 26.09.2008 року.

В свою чергу, представником ПАТ «Креді Агріколь Банк» 20.11.2014 року подано до канцелярії ВДВС Шевченківського РУЮ в м. Києві заяву про закінчення виконавчого провадження.

На підставі вказаної заяви, ВДВС Шевченківського районного РУЮ в м. Києві винесено постанову від 25.12.2014 року про закінчення виконавчого провадження № 43890161.

Таким чином, на момент винесення державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з позивача виконавчого збору від 14.01.2015 р., в матеріалах виконавчого провадження була наявна мирова угода, відтак відповідачу було відомо про добровільне погашення боржником існуючої заборгованості. Отже, стягнення виконавчого збору та виділення цього питання в окреме провадження є неправомірним.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін.

Відповідно до частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів правомірності своїх дій щодо винесення оскаржуваної постанови у зв'язку з чим суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Згідно з частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_3 задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві щодо винесення постанови про стягнення з ОСОБА_3, як боржника, виконавчого збору у розмірі 13 323,09 дол.США від 14.01.2015 р. ВП №46004136.

Визнати протиправною та скасувати постанову відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві від 14.01.2015 р. про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 13 323,09 дол.США по ВП №46004136.

Присудити з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 73,08 грн.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Повний текст постанови складений та підписаний 10.04.2015 р.

Суддя В.П. Шулежко