Справа № 2а-7449/09/1570
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2015-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2015 року м. Київ К/9991/86987/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Карася О.В. (головуючого), Олендера І.Я., Рибченка А.О., розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 30.09.2010 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 09.11.2011 у справі № 2а-7449/09/1570

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Міял"

до Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси

про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2009 року Товариством до суду заявлений позов про скасування податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції від 02.02.2009 № /0, № /0, № /0, якими позивачеві визначено податкові зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) з податку на прибуток, з податку на додану вартість (далі - ПДВ) та збір за забруднення навколишнього природного середовища.

Постановою суду першої інстанції, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду, позовні вимоги задоволено у повному обсязі, оспорювані податкові повідомлення - рішення визнано протиправними та скасовані.

Не погодившись із судовими рішеннями, держаний податковий орган до Вищого адміністративного суду України подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить судові рішення першої та апеляційної інстанцій скасувати та прийняти нове рішення, яким Товариству у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді, перевіривши повноту встановлених обставин справи та правильність їх юридичної оцінки судами, Вищий адміністративний суд України не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Судами першої і апеляційної інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи, що оспорювані позивачем податкові повідомлення - рішення Державна податкова інспекція прийняла на підставі акта від 21.01.2009 про результати планової виїзної перевірки Товариства з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 05.12.2005 по 30.09.2009, за висновками якого позивачем допущено порушення п. 4.2 ст. 4, пп. 7.2.6 п. 7.2, пп. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону України від 03.04.1997 № 168/97-ВР "Про податок на додану вартість" (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 168/97-ВР), пп. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4, пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5, п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України від 28.12.1994 № 334/94-ВР "Про оподаткування прибутку підприємств" (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 334/94-ВР), п. 3.1 Порядку встановлення нормативів збору за забруднення навколишнього природного середовища, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.1999 № 303, та пп. 4.1.1 п. 4.1 ст. 4 Закону України від 21.12.2000 № 2181-ІІІ "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами".

З позиції контролюючого органу порушення позивачем положень Закону № 334/94-ВР полягало у заниженні позивачем валового доходу внаслідок невірного визначення приросту (убутку) балансової вартості запасів у залишках готової продукції та формування валових витрат без підтверджуючих документів; порушення положень Закону № 168/97-ВР - у завищенні податкового кредиту з ПДВ внаслідок формування даних податкового кредиту на підставі так званих "старих" податкових накладних, тобто відображеними із запізненням на декілька податкових періодів, а також завищення податкового кредиту за наслідками придбання товарів, які не пов'язані з господарською діяльністю платника; п. 3.1 Порядку встановлення нормативів збору за забруднення навколишнього природного середовища, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.1999 № 303, - не враховано обсяги використаного пального пересувними джерелами забруднення (автомобілями).

Розв'язуючи спір та задовольняючи позовні вимоги Товариства, суд першої інстанції, з думкою якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що, з урахуванням використання Товариством обліку товарних запасів за методом оцінки вибуття запасів за цінами перших закупок (first-in, first-out method - FIFO), а також те, що при веденні податкового обліку приросту (убутку) балансової вартості запасів у залишках готової продукції визначається вартість не всіх залишків готової продукції за даними бухгалтерського обліку, а тільки вартість запасів (матеріальних ресурсів), використаних у виробництві продукції, - всі зазначені в рядку 01.2 декларації по прибутку показники обчислені Товариством правильно та відповідають даним бухгалтерського й податкового обліку, а позиція державного податкового органу щодо невірного визначення платником податків приросту (убутку) балансової вартості запасів у залишках готової продукції є необґрунтованою. Висновок податкового органу про завищення позивачем валових видатків через відсутність первинних документів, що є підставою для формування валових витрат згідно пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону № 334/94-ВР, спростовано наданими позивачем доказами, що були досліджені судами, а саме договорами, платіжними документами та угодою про залік однорідних грошових вимог між сторонами, а формування валових витрат та податкового кредиту з придбання товару, що не пов'язаний з господарською діяльністю, - спростовано дослідженими судом обставинами щодо придбання ним у фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 товарів, призначених для подальшої реалізації, тобто для використання у своїй господарській діяльності, що підтверджено копіями податкової накладної, накладної на відвантаження товару. Також суди зазначили, що Законом № 168/97-ВР та Порядком ведення реєстру отриманих і виданих податкових накладних, затверджених наказом ДПА України від 30.06.2005 № 244, не обумовлено строк передачі покупцеві податкової накладної, а згідно даних бухгалтерського обліку позивача списання палива для потреб вантажних автомобілів не здійснювалося, тобто відповідачем не доведено суду факту використання транспортних засобів позивачем у період, що перевірявся.

Відповідно до наведеного та враховуючи приписи пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України від 03.04.1997 № 168/97-ВР та п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України від 28.12.1994 № 334/94-ВР "Про оподаткування прибутку підприємства", згідно яких будь-які витрати мають бути здійснюваними саме для і в межах провадження господарської діяльності, а не з іншими цілями, та підтверджені відповідними первинними документами, наявність та належність оформлення яких була встановлена судами, факт включення позивачем до податкового кредиту звітного періоду суми ПДВ за податковими накладними, отриманими із запізненням, а також аналізуючи пп. 7.2.6 зазначеного Закону, згідно якого подання заяви зі скаргою на постачальника є виключним правом, а не обов'язком покупця, а також ненадання податковим ораганом достатніх доказів на обґрунтування висновків про порушення платником податків норм податкового законодавства відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, - у суду касаційної інстанції відсутні правові підстави для висновку про законність оскаржених податкових повідомлень - рішень.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси відхилити.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 30.09.2010 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 09.11.2011 у справі № 2а-7449/09/1570 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Карась

Судді І.Я. Олендер

А.О. Рибченко