Справа № 809/3846/14
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2015-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2015 року Справа № 876/967/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Багрія В.М., Качмара В.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2014 року у справі за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Тисменицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень та вимог про сплату боргу,-

в с т а н о в и в :

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Тисменицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень та вимог про сплату боргу.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції фізична особа - підприємець ОСОБА_1 оскаржив її, подавши до Львівського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу, в якій зазначає, що оскаржувана постанова є незаконна і необґрунтована та прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, при невідповідності висновків суду обставинам справи і підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позову, оскільки вважає, що відповідачем в порушення вимог ст. 102 Податкового кодексу України, було проведено перевірку його підприємницької діяльності за період, який перевищує 1095 днів. Крім того, зазначає, що згідно довідки управління ПФУ в Тиcменицькому районі за ним заборгованості зі сплати єдиного соціально внеску немає.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з'явилися, хоча належним чином були повідомленні про місце та час розгляду справи, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу згідно з п.2 ч.1 ст.197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено, що з 02.09.2014 року по 08.09.2014 року посадовими особами Тисменицької ОДПІ було проведено позапланову виїзну документальну перевірку з питань дотримання вимог законодавства про оподаткування суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року.

Перевіркою встановлено наступні порушення: ст.164,ст.167,ст.168 Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано податку на доходи фізичних осіб в сумі 6635,78 грн., ст.ст. 6, 7, 8, 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", в результаті чого донараховано єдиного внеску в сумі 35602,55 гривень, ч.2 п.1 ст.6, ч.1. п.3 ст.7, ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" в результаті чого донараховано єдиного внеску за 2011 рік в сумі 4010,30грн., та за 2012 рік - 4572,00 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про законність і правомірність дій податкового органу і відповідно щодо безпідставності позовних вимог позивача з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 292 ПК України, доходом платника єдиного податку для фізичної особи - підприємця є дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті. При цьому до доходу не включаються отримані такою фізичною особою пасивні доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті, страхові виплати і відшкодування, а також доходи, отримані від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності.

Згідно з Положенням при веденні касових операцій у національній валюті в Україні № 637 від 15.12.2004 року, уся готівка, що надходить до каси, має своєчасно (у день отримання готівкових коштів) і в повній сумі оприбутковуватися і відображатися у Книзі форми № 10. Каса - це приміщення, або місце здійснення готівкових розрахунків, а також приймання, видачі, зберігання готівкових коштів, інших цінностей, касових документів, тобто у підприємця касою може вважатися місце, де він проводить готівкові розрахунки, приймає гроші від покупців за допомогою РРО або РК або без таких, виплачує гроші - видає зарплату, кошти на відрядження тощо, зберігає готівкові кошти, КОРО, Книгу ф. № 10.

Як наслідок, суд зазначає, що кошти, які надійшли підприємцю за надані послуги, повинні відображатися у Книзі обліку й включаються до складу валового доходу (виручки) такого платника єдиного податку.

Як встановлено перевіркою, позивачем, книгу обліку доходів і витрат для перевірки не представлено чим порушено ст. 44, ст. 121, ст. 177.10 Податкового кодексу України. Доказів та спростувань протилежного, позивачем суду не надано.

Крім того, податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (Ф 1ДФ) позивачем в податкову інспекцію подавались не в повній мірі та з порушенням термінів передбачених законодавством.

В порушення положень п.119.2 ст.119 Податкового кодексу України, позивачем не подавалась податкова звітність про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку за 2, 3 та 4 квартали 2013 року.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що згідно пункту 4 частини 1 статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" платниками єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування є ФОП, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з п. 4 частини другої ст. 6 вказаного Закону, платник єдиного внеску зобов'язаний подавати звітність до контролюючого органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Суд першої інстанції вірно наголосив в оскаржуваному рішенні, що перевіркою, встановлено, що звіти щодо сум нарахованого єдиного соціального внеску, позивачем, за 2011-2012 роки не подано, чим порушено пункт 4 частини другої статті 6 Закону.

Пунктом 3 ч.1 ст.7 Закону встановлено, що для фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, єдиний внесок нараховується на суми, що визначаються такими платниками для себе самостійно, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу. Мінімальний страховий внесок для фізичної особи - підприємця - платника єдиного податку визначається розрахунково, як добуток мінімального розміру заробітної плати на 34,7%.

Перевіркою відображення сум, визначених позивачем, який обрав спрощену систему оподаткування, на який нараховується єдиний внесок, з урахуванням вимог законодавства про Державний бюджет на 2011 та 2012 роки, встановлено, що позивач не подав до контролюючого органу звіту за 2011 рік - 2012 рік щодо сум нарахованого єдиного внеску та не задекларував суму, на яку нараховується єдиний внесок, але не менше за розмір мінімальної заробітної плати, чим порушено п.1 ч.2 ст.6, п.1. ч.3 ст.7 вказаного Закону.

Окрім того, згідно наданих до перевірки документів встановлено, що фактично у періоді з 01.01.2011року по 31.12.2013 року, самозайнята особа ОСОБА_1 проводив господарську діяльність по коду 52.12.0 - Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах без переваги продовольчого асортименту.

Так, відповідно до п. 5 ст.8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" для виду економічної діяльності по коду 52.12.0, встановлено код професійного ризику 5, відповідно розмір єдиного внеску становить 36,8%.

Для найманих осіб, що працюють у фізичних осіб підприємців на умовах трудового договору або на інших умовах, передбачених законодавством, відповідно до вказаного Закону, розмір єдиного внеску становить 3,6% бази нарахування. В той же час, фізична особа-підприємць ОСОБА_1, виплачував найманим працівникам відповідно до укладених трудових договорів заробітну плату без нарахування та утримання єдиного внеску, чим порушив вимоги ст.6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

Так, перевіркою правильності нарахування єдиного внеску з сум заробітної плати, на які нараховується єдиний внесок, а також утримання єдиного внеску із сум заробітної плати, нарахованої особам, які працюють на умовах трудового договору (контракту), встановлено порушення п.5, п.7 ст.8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

А перевіркою правильності нарахування єдиного внеску із сум виплачених доходів, на які нараховується єдиний внесок, а також утримання єдиного внеску із сум виплаченого доходу, нарахованої особам, які працюють на умовах трудового договору (контракту) встановлено порушення ст.6, ст.7 та ст.8, ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" в результаті чого донараховано єдиного внеску в сумі 35602,55 гривень.

Суд першої інстанції вірно зазначив в оскаржуваному рішенні, що оскаржуючи рішення відповідача позивач вказує, що перевірка проведена працівниками Тисменицької ОДПІ, в порушення вимог ст. 102 ПК України, тобто період, який перевірявся перевищує 1095 днів, однак це не може слугувати підставою для звільнення від відповідальності позивача застосованої до нього у вигляді штрафів за порушення вимог чинного законодавства, які й були виявлені під час проведення перевірки.

Більше того, суд зазначає, що оскаржуваними рішеннями до позивача застосовано штрафні санкції та донараховано зобов'язання за період, який не перевищує 1095 днів, тобто з серпня 2011 року по вересень 2014 року, що також виключає підстави для визнання їх протиправними.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.195,197,198,200,205,206,254 КАС України, суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2014 року у справі № 809/3846/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий А.Р.Курилець

Судді В.М.Багрій

В.Я.Качмар