Справа № 10/179
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2015-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 травня 2015 року № 10/179

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Гарника К.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 Григоровича
до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у місті Києві
про визнання незаконною позапланової перевірку, скасування податкових рішень- повідомлень, відшкодування моральної та матеріальної шкоди в розмірі 2500000,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, про визнання незаконною документальної перевірки дотримання вимог податкового законодавства без виклику та його участі, скасування податкових повідомлень-рішень від 30.07.202007 № /0 про визначення податкового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб в сумі 521817,71 грн., від 30.07.2007 № /0 про визначення податкового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб (найманих працівників) в сумі 612359,01 грн., від 19.12.2007 № /0 в сумі 201401,00 грн., від 30.07.2007 № /0 про визначення податкового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 1222828 грн., відшкодування моральної та матеріальної шкоди в сумі 2500000,00 грн. та відшкодування витрат на проведення судово-бухгалтерської експертизи в сумі 12000,00 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.01.2011, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20.09.2011, в задоволенні адміністративного суду відмовлено повністю.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23.02.2015 касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задоволено. Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.01.2011 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 20.09.2011 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Окружного адміністративного суду м. Києва.

За результатом автоматичного розподілу, адміністративну справу № 10/179 передано на розгляд судді Гарнику К.Ю.

Враховуючи зазначене, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.03.2015 справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду в судовому засіданні.

Під час розгляду справи позивач та представник позивача підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі та зазначли, що не погоджуються з висновками Акту перевірки щодо порушення позивачем відповідних положень податкового законодавства України, оскільки висновки відповідача за наслідками проведеної перевірки щодо порушень позивачем положень Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», Закону України «Про податок на додану вартість» та Декрету КМУ «Про прибутковий податок з громадян» при визначенні суми податкових зобов'язань є хибними, базуються виключно на суб'єктивних припущеннях перевіряючих, які не мають підтвердження належними доказами.

Представник відповідача в судове засідання не прибув. Подав через канцелярію суду письмові заперечення проти позову, в яких просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Судом протокольно замінено неналежного відповідача на Державну податкову інспекцію у Святошинському районі міста Києва на належного - Державну податкову інспекцію у Святошинському районі Головного управління ДФС у місті Києві.

Справа розглянута в порядку письмового провадження у відповідності до положень ч. 6 ст. 128 КАС України за відсутності необхідності заслуховувати свідків чи експертів.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва зазначає наступне.

ДПІ у Святошинському районі м. Києва склала акт від 13.07.2007 № 240/17-40/НОМЕР_1 про результати перевірки дотримання вимог законодавства про оподаткування ФОП ОСОБА_1 за період з 01.04.2004 по 30.03.2007.

Згідно з цим актом перевірки, податковим органом проведена позапланова виїзна документальна перевірка на підставі постанови слідчого відділу Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України в Київській області від 21.06.2007 «Про призначення документальної перевірки дотримання податкового законодавства приватним підприємцем ОСОБА_1», направлення на перевірку від 27.06.2007 № 541/17-40П, наказу від 26.06.2007 № 488 про проведення позапланової виїзної перевірки, наказу від 09.07.2007 № 562 щодо продовження термінів проведення позапланової виїзної перевірки, направлення на перевірку від 09.07.2007 №562/17-40П в період з 02.07.2007 по 10.07.2007.

Податковий орган склав акти від 02.07.2007 № 1 та від 09.07.2007 № 2 про те, що в допуску та ознайомленні з направленням на позапланову виїзну перевірку за адресою реєстрації позивача, відповідачу було відмовлено.

Таким чином, направлення на перевірку від 27.06.2007 №541/17-40П, копія наказу від 26.06.2007 №488, направлення на продовження перевірки від 09.07.2007 №562/17-40П та копія наказу від 09.07.2007 №562 позивачу не вручені.

На підставі акту перевірки від 13.07.2007 № 240/17-40/НОМЕР_1 складено оспорювані позивачем податкові повідомлення-рішення.

Підставою для визначення за податковим повідомленням-рішенням від 30.07.202007 № /0 податкового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб (від підприємницької діяльності) в сумі 521 817,71 грн. основного платежу слугували висновки перевірки про порушення вимог ст. 13 розділу IV Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» від 26.12.1992 № 13-92 та п.п. «а» п. 19.1 ст. 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22.05.2003 № 889-ІV, що полягало у тому, що позивач не включив до складу валового доходу (виручки у грошовій формі) суми, які надходили на розрахунковий рахунок від виконання будівельних та ремонтних робіт на підставі актів виконаних робіт, що призвело до заниження податкового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб в загальній сумі 521 817,71 грн., в т.ч. за 2 квартал, півріччя, 3 квартал та рік 2004 в сумі 18303,34 грн., за 2005 рік в сумі 243805,39 грн., за 2006 рік в сумі 209843,44 грн., за 1 квартал 2007 року в сумі 49865,54 грн.

Підставою для визначення за податковим повідомленням-рішенням від 30.07.2007 № /0 податкового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб в загальній сумі 612359,01 грн., в т.ч. 204119,67 грн. основного платежу та 408239,34 грн. штрафних (фінансових) санкцій, слугували висновки перевірки про порушення вимог п.п. 8.1.1 п. 8.1 ст. 8 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22.05.2003 № 889-ІV. Порушення полягало у тому, що позивач не нарахував та не перерахував до бюджету податок з доходів фізичних осіб (найманих працівників) з виплаченого доходу - заробітної плати найманим працівникам.

Податковий орган виходить з того, що позивач за період 2 квартал, півріччя, 3 квартал та рік 2004 по 2006 рік виплатив найманим працівникам заробітну плату в сумі 1585646,00 грн., з яких слід було утримати податок в сумі 206133,98 грн., однак було утримано та перераховано до бюджету податко лише в сумі 2014,31 грн., в результаті чого відхилення становить 204119,67 грн.

При цьому податковий орган встановив розмір виплаченої найманим працівникам заробітної плати на підставі актів виконаних робіт.

Підставою для визначення за податковим повідомленням-рішенням від 30.07.2007 № /0 податкового зобов'язання з податку на додану вартість в загальній сумі 1 222 828 грн., в т.ч. 813292,00 грн. основного платежу та 409536,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій, слугували висновки перевірки про порушення вимог п.п. 7.4.5 п. 7.4, п.п. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР (далі - Закон № 168/97-ВР), що полягало у неправомірному віднесенні до складу податкового кредиту податоку на додану вартість, в т.ч. за 4 квартал 2004 року в сумі 62814,0 грн. та за лютий 2005 року в сумі 16217,00 грн., а також вимог п.п. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7 Закону № 168/97-ВР, що полягало у заниженні податкових зобов'язань в сумі 734261,0 грн., в т.ч. за 2, 3 квартали 2004 року в сумі 28159,00 грн., за березень-грудень 2005 року в сумі 402902,00 грн., за січень-грудень 2006 року в сумі 303200,00 грн.

При цьому податковим органом вказано, що суми завищеного податкового кредиту та заниженого податкового зобов'язання встановлені ним на підставі виписок про рух коштів на розрахунковому рахунку позивача, актів виконаних робіт та податкових накладних.

Штрафні санкції застосовані за оспорюваним податковим повідомленням-рішенням на підставі п.п. 17.1.3 п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 № 2181-ІІІ, у зв'язку із самостійним донарахуванням контролюючим органом податку на додану вартість в сумі 813292,00 грн., а також на підставі п.п. 17.1.1 п. 17.1 ст. 17 цього закону - за неподання позивачем податкової декларації за податковий (звітний) період, що дорівнює календарному місяцю. Податковий орган встановив, що у 2004 році позивач мав загальну суму від операцій з поставки товарів (послуг) більше 300000 грн., тому для нього податковий (звітний) період дорівнює календарному місяцю, а не кварталу.

За результатами адміністративного оскарження вказаних податкових повідомлень-рішень, останні залишені без змін.

Крім того, податковий орган за результатами розгляду скарги платника податків дійшов висновку про необхідність застосування до позивача додаткових штрафних санкцій в сумі 201451,00 грн., нарахованих на підставі п.п. 17.1.6 п. 17.1 ст. 17 Закону № 2181-ІІІ, оскільки виходив з того, що позивач занизив податкове зобов'язання у великих розмірах. У зв'язку з цим, податковий орган склав окреме повідомлення-рішення від 19.12.2007 № /0 про застосування до позивача штрафних санкцій в сумі 201401,00 грн.

В обгрунтування правомірності проведення контрольного заходу, відповідач посилається на те, що позивач був в телефонному режимі повідомлений про початок позапланової перевірки, однак не відкрив двері та до перевірки не допустив, про що складено акт. Оскільки позивач не надав до перевірки документи, пов'язані з підприємницькою діяльністю, перевірка проведена на підставі первинних документів, наданих ВПМ ДПІ у Києво-Святошинському районі Київської області, вилучених у ОСОБА_1 та ТОВ «Реставратор», виписки з розрахункового рахунку і податкової звітності, поданої позивачем до податкового органу.

За таких обставин, не погоджуючись з правомірнстю дій про проведенню перевірки та, як наслідок, правомірністю окаржуваних податкових повідомлень-рішень, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Оцінивши за правилами ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, за наступних підстав.

Чинним на час виникнення спірних відносин законодавством не передбачено такого наслідку відсутності платника податків за юридичною адресою як безумовне визнання факту відсутності у платника первинних документів за господарськими операціями, за якими задекларовані податкові показники, та факту заниження платником податків податкових зобов'язань.

Разом з тим у випадку проведення контролюючим органом документальної перевірки та складання відповідного акту, а на підставі останнього - складання податкових повідомлень-рішень про визначення податкових зобов'язань з податків та штрафних (фінансових) санкцій, допущені порушення податковим органом процедури проведення перевірки не можуть бути самостійною підставою для висновків про протиправність таких податкових повідомлень-рішень.

Враховуючи зазначене, суди вважає за доцільне надавати оцінку оспорюваним податковим повідомленням-рішенням з огляду на суть виявлених контролюючим органом порушень, що стали підставою для складання цих податкових повідомлень-рішень.

Як вбачається з матеріалів справи, протягом періоду, ФОП ОСОБА_1 працював на загальній системі оподаткування та здійснював будівельні та ремонтні роботи.

В розділі 2.1 акту перевірки (стор. 4, 5) визначено заниження валового доходу за П кв. - IV кв. 2004р., 2005р., 2006р., І кв.2007р. на суму 3 962 838,24 грн., у зв'язку з не включенням ФОП ОСОБА_1 до складу валового доходу сум, які отримані на розрахунковий рахунок від виконання будівельних ремонтних робіт, згідно з укладеними договорами з ТОВ «Реставратор» та ПП «Вігро-дизайн» (від продажу товарів), що призвело до заниження податкових зобов'язань по податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності на суму 521 817,71 грн. (в тому числі: за І кв. - IV кв. 2004р. - 18 303,34 грн., 2005р. - 243805,39 грн., 2006р. - 209843,44 грн., І кв. 2007р. - 49865,54 грн.).

Згідно ст. 13 Декрету KM України «Про прибутковий податок з громадян» від 26.12.1992р., оподаткуванню підлягають доходи громадян, одержані протягом календарного року від здійснення підприємницької діяльності без створення юридичної особи. Оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручка у грошовій та натуральній формі) і документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. До складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать витрати, що включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Якщо ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то вони враховуються податковими органами при проведеннні остаточних розрахунків за нормами, наведеними в додатку № 6 до Інструкції про прибутковий податок з громадян № 12. Норми встановлені у відсотках до суми валового доходу і їх величина залежить від виду діяльності.

Відповідно до п. 4.2.1 статті 4 Закону «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР, до складу валового доходу не включаються суми податку на додану вартість, отримані (нараховані) платником податку на додану вартість, нарахованого на вартісість продажу товарів (робіт, послуг), за винятком випадків, коли підприємство-продавець не є платником податку на додану вартість.

Зі змісту експертного висновку судово-економічної експертизи, проведеної в рамках даної справи на підставі документів, наданих сторонами, вбачається, що згідно наданих на дослідження банківських виписок, на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_1 надійшло коштів від підприємницької діяльності з квітня 2004 по квітень 2007 на загальну суму 3 966 263,07грн. без ПДВ.

За таких обставин, суд приходить до переконання, що за період з квітня 2004р. по квітень 2007р. документально підтвердженими валовими доходами, одержаними позивачем від підприємницької діяльності є доходи в сумі 3 966 263,07 грн., що на 24,83 грн. більше ніж зазначено у акті перевірки від 13.07.2007р. № 240/17-40/НОМЕР_1.

Твердження відповідача про те, що позивачем фактично в перевіряємому періоді отримано валових доходів в сумі 3966238,24 грн., судом відхиляються, адже в акті проведеної перевірки відсутнє посилання на первинні документи, відповідно до яких була визначена загальна сума валового доходу в розмірі 3 966 238,24 грн.

Разом з тим, згідно п.5.2.1 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», до складу валових витрат включаються: суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

На підставі наданих позивачем актів виконаних робіт, відомостей про нарахування заробітної плати, нарахування та сплати обов'язкових платежів на заробітну плату та сплат коштів за бінківьскі послуги, судом встановлено, що валові витрати ФОП ОСОБА_1 за період з 01.04.2004 по 30.03.2007 підтверджуються в сумі 4132069,73 грн. (4098988,62 + 483,20 + 23550,00 + 9047,91).

При цьому, розрахунки за виконані роботи ФОП ОСОБА_1 проводив грошовими коштами через касу підприємств, що підтверджується відпоідними прибутковими касовими ордерами.

Враховуючи зазначене, вбачається за можливе прийти до висновку, що на підставі первинних документів від господарської діяльності за перевіряємий період, позивач фактично отримав збитки в сумі 201450,56 грн. (4132069,73-3966263,07), внаслідок чого доводи ДПІ про заниження податкових зобов'язань по податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 на суму 521 817,71 грн. є необгрунтованими, а ППР № /0 від 30.07.2007 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Стосовно правомірності та обгрунтованості ППР № /0, суд зазначає наступне.

Згідно п.п. 1 п. 2 Наказу Мінпраці «Про затвердження Форми трудового договору між працівником і фізичною особою та Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою» від 08.06.2001 № 260, цей Порядок поширюється на фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності без створення юридичної особи з правом найму рпацівників та фізичних осіб, які використовують найману працю, пов'язану з наданням послуг (кухарі, няньки, водії, тощо).

Укладений у письмовій формі трудовий договір між працівником і фізичною особою, фізична особа повинна подати на реєстрацію до державної служби зайнятості за місцем свого проживання у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи.

Позивачем в підтвердження власної правової позиції надані трудові угоди з найманими працівниками, які укладені ФОП ОСОБА_1 у відповідності до наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 08.06.2003 № 260 та зареєстровані в Центрі зайнятості (є відмітка центру), в т.ч. з ОСОБА_2 від 19.06.2006 № 1092/6, ОСОБА_3 від 14.06.2006 № 1073/6, ОСОБА_4 від 21.06.2006 № 1105/6, ОСОБА_5 від 21.06.2006 № 1107/6, ОСОБА_6 від 21.06.2006 № 1106/6.

Згідно п. 8.1.1 ст. 8 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22.05.2003, № 889-IV, податковий агент, який нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід на користь платника податку, утримує податок від суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену у відповідних пунктах статті 7 цього Закону.

Згідно п.1.1, п.1.2 ст.1, п.2.1, п.2.2 ст. 2 наказу ДПА України «Про затвердження форми податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (ф. 1ДФ) та Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку» від 29.09.2003 № 451, порядок заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку за ф. № іДФ (далі - Порядок) регулює заповнення і подання органам державної податкової служби України податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, та сум утриманого з них податку (далі - податковий розрахунок)

Відповідно до вимог абз. «б» пункту 19.2 статті 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» дія вищевказаного Порядку поширюється на юридичних осіб (їх філії; відділення, інші відокремлені підрозділи), фізичних осіб, нерезидентів або їх представництв, які незалежно від їх організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками, зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок з доходів фізичних осіб до бюджету від імені та за рахунок платника податку, та є податковими агентами відповідно до норм Закону.

В матеріалах справи наявні відомості по нарахуванню заробітної плати та табелі обліку виходу на роботу за період з червня по грудень 2006 та за березень 2007. За січень, лютий 2007 дані документи відсутні.

При цьому, на дослідження експерту ДПІ були надано податкові розрахунки, складені ФОП ОСОБА_1 на користь платників податку та сум утриманого з них податку (за період ІІ кварталу 2006 по 1 квартал 2007).

Крім того, в матеріалах справи є платіжні відомості по виплаті заробітної плати найманим працівникам, в т.ч: за червень 2006 в сумі 886,05 грн., липень 2006 в сумі 2098,85 грн., серпень 2006 в сумі 2098,85 грн., вересень 2006 в сумі 2098,85 грн., жовтень 2006 в сумі 2098,85 грн., листопад 2006 в сумі 2098,85 грн., грудень 2006 в сумі 2098,85 грн., березень 2007 в сумі 2200,65грн.

Із акту перевірки вбачається, що ФОП - ОСОБА_1 повинен нарахувати, утримати і перерахувати до бюджету податок з доходів фізичних осіб із заробітної плати найманих працівників за період з ІІ кв. 2004 по 2006 на підставі актів виконаних робіт в сумі 206133,98грн.

В акті перевірки зазначено, що ФОП ОСОБА_1 перераховано до бюджету податку з доходів фізичних осіб із заробітної плати найманих працівників в сумі 2014,31грн., в т.ч: за 2006 - 1700,66 грн., І кв. 2007 - 313,65 грн.

Згідно акту перевірки ФОП ОСОБА_1 занижено податкові зобов'язання по податку з фізичних осіб з виплаченого доходу у розмірі 204119,67 грн. (206133,98-2014,31) за період з ІІ кв. 2004 по 2006.

В даному випадку суд відзначає, що наведені в акті перевірки (таб. № 3) розрахунки документально з боку контролюючого органу не підтверджені, внаслідок чого відхиляються судом як належні докази повідомлених в них обставин.

За таких обставин, оскільки матеріали справи містять в собі належні докази сплати позивачем ПДФО з найманих працівників в перевіряємому періоді, а сума заниження податку в розмірі 204119,67 грн. контролюючим органом докумнетально не підтверджена, то ППР № /0 сприймається судом, як необгрунтоване та таке, що підлягає скасуванню.

В той же час, ППР № /0 по податку на додану вартість скасуванню не підлягає, адже уточнюючі розрахунку були подані позивачем під час проведення перевірки, що суперечить п. 17.2 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Податкове повідомлення-рішення № /0 підлягає скасуванню, адже позивач на час проведення перевірки не був засуджений за скоєння злочину щодо ухилення від сплати податків та не декларував переоцінені або недооцінені об'єкти оподаткування. Тобто, умови, визначені в пп. 17.1.6 Закону України № 2181 в досліджуваних правовідносинах на позивача не розповсюджуються, внаслідок чого зазначене ППР є протиправним та підлягає скасуванню.

Позовна вимога про відшкодування моральної та матеріальної шкоди в сумі 2500000,00 грн., задоволенню не підлягає, адже довідка № 4884/6-1П від 17.08.2009 містить виправлення, а саме, в терміні з якого позивач отримує пенсію по інвалідності стоїть дата « 26.08.2007», але як видно з матеріалів справи, до яких додана аналогічна довідка, позивач отримує пенсію по інвалідності з 26.06.2006. Тобто, посилання позивача на погіршення стану здоров'я та переходу на II групу інвалідності у зв'язку з проведенням перевірки є безпідставними, оскільки перевірка проводилась 02.07.2007 по 10.07.2010.

Разом з тим, позовна вимога про визнання незаконною документальної перевірки дотримання вимог податкового законодавства без виклику та участі позивача, задоволенню не підлягає, як така, що є невірно обраним способом захисту порушеного права, адже перевірку вже провежено, за її наслідками складено відповідні ППР, правомірність яких і є предметом дослідження в рамках даної справи.

В той же час, суд не знаходить підстав для присудження компенсації витрат на правову допомогу за рахунок Державного бюджету України в сумі 35 000 грн., адже матеріали справи не містять в собі належних письмових доказів обгрунтованості понесення позивачем витрат в зазначеній сумі.

Витрати на проведення експертизи підлягають поверненню позивачу пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме, в сумі 5 774,33 грн.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представника позивача стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Керуючись статтями 69-71, 94, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ДПІ у Святошинсткому рійоні м. Києва від 30.07.2007 №№ /0, /0; від 19.12.2007 № /0.

3. В решті позову - відмовити.

4. Судові витрати в сумі 5 774 (п'ять тисяч сімсот сімдесят чотири) грн. 33 грн. присудити на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) з Державного бюджету України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 КАС України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя К.Ю. Гарник