Справа № 214/2065/15-а
Суддя: Попов В. В.
Дата ухвалення: 2015-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 214/2065/15-а
П О С Т А Н О В А

Іменем України

30 квітня 2015 року суддя Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Попов В.В., розглянувши у порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, інтереси яких представляє ОСОБА_4, до Управління Пенсійного фонду України в Саксаганському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про визнання дій та рішень суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись до суду із зазначеним адміністративним позовом, в якому просять визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду в частині розгляду позовних вимог про поновлення виплати пенсії за період з 07.10.2009 року по 25.02.2015 року, визнати протиправним рішення відповідача про відмову в поновленні виплати їм пенсії за віком, з підвищенням у розмірі надбавки, встановленої для дітей війни, починаючи з 07.10.2009 року та призначення пенсії за особливі заслуги починаючи з 25.02.2015 року, зобов'язати відповідача поновити і виплачувати їм з 07.10.2009 року пенсію за віком та інші пенсійні надбавки, на підставах, визначених пенсійним законодавством, як не працюючим громадянам, за документами, які є в пенсійній справі, з урахуванням додатково наданих документів про трудовий стаж, що не врахований у пенсійній справі, з урахуванням індексу інфляції, зобов'язати відповідача призначити та виплачувати позивачу ОСОБА_2 з 25.02.2015 року пенсію за особливі заслуги перед Україною відповідно до ст. 1 Закону України «Про пенсії за особливі заслуги перед Україною», зобов'язати відповідача виплачувати позивачам з 07.10.2009 року підвищення у розмірі надбавки, встановленої для дітей війни, відповідно до ст.ст. 1, 3, 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року, допустити негайне виконання постанови суду з разовим стягненням всього боргу починаючи з 07.10.2009 року по день ухвалення судового рішення, згідно ч. 1 ст. 257 КАС України покласти обов'язки щодо забезпечення виконання рішення на начальника УПФУ в Саксаганському районі м. Кривого Рогу та зобов'язати відповідача надати суду в місячний строк звіт про виконання судового рішення. Свої вимоги вмотивували тим, що вони є громадянами України, однак виїхали на постійне місце проживання до країни Ізраїль. У зв'язку із досягненням пенсійного віку їм була призначена пенсія, виплата якої була припинена у зв'язку з їх виїздом за кордон. 25.02.2015 року вони звернулись до Управління Пенсійного фонду України в Саксаганському районі м. Кривого Рогу із заявою про поновлення виплати пенсії та інших пенсійних надбавок, однак отримали відмову через те, що вони проживають на території іншої держави - Ізраїлю, а документів, які б засвідчили факт їх проживання на території України не надали, а відтак у них відсутні підстави для звернення за поновленням пенсії, у зв'язку з чим вони вимушені були звернутись до суду.

Суд за результатами розгляду справи приходить до наступного висновку.

Так, позивачі є громадянами України, які виїхали на постійне місце проживання до Ізраїлю (а.с.10, 12).

До 26.05.1992 року позивачі перебували на обліку у відділі з призначення пенсії управління Пенсійного фонду України в Саксаганському районі м. Кривого Рогу та отримували пенсії за віком, виплата яких була припинена у зв'язку з їх виїздом за кордон (а.с.38-39).

25.02.2015 року позивачі звернулись до Управління Пенсійного фонду України в Саксаганському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області із заявами про поновлення виплати їм пенсій за віком та інших пенсійних надбавок, на підставах, визначених пенсійним законодавством, як непрацюючим громадянам, включаючи підвищення у розмірі надбавки встановленої для дітей війни, із урахуванням додатково наданих документів про стаж та заробітні плати, які не враховано в пенсійній справі, а позивачу ОСОБА_2 - встановлення пенсії за особливі заслуги перед Україною (а.с.46-50).

06.03.2015 року Управлінням Пенсійного фонду України в Саксаганському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, на засіданні комісії з розгляду питань, пов'язаних із призначенням та виплатою пенсії, було прийнято рішення про відмову в поновленні позивачам пенсії через те, що вони проживають на території іншої держави - Ізраїлю, а документів, які б засвідчили факт їх проживання на території України не надали, у зв'язку з чим у них відсутні підстави для звернення за поновленням пенсії (а.с.54-57).

Згідно ст. 4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року, законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України та складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, даного закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон), виплата пенсії припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно ст. 51 Закону, у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Так, міжнародних договорів між Україною та Ізраїлем стосовно призначення та виплати пенсії не укладалося.

Таким чином, враховуючи вище викладене, відповідач, припиняючи виплату пенсії позивачам у зв'язку з їх переїздом на постійне місце проживання до Ізраїлю, діяв відповідно до вимог законодавства, яке було чинне на момент виникнення спірних правовідносин.

Однак, Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 року положення п. 2 ч. 1 ст. 49 та другого речення ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV, були визнані такими, що не відповідають Конституції України.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України, закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

З огляду на зазначене, положення п. 2 ч. 1 ст. 49 та друге речення ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» втратили чинність з 07.10.2009 року, тобто від дати прийняття рішення Конституційним Судом України №25-рп/2009.

Разом з тим, згідно з положеннями ст. 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Окрім того, доводи відповідача щодо неможливості поновлення виплати позивачам пенсії у зв'язку з відсутністю реєстрації їх на території України є необґрунтованими також і на підставі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», положеннями якої визначено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, судом установлено, що позивачі звернулись саме до відповідача із заявою про поновлення виплати пенсії, оскільки вони виїхали на постійне місце проживання до держави Ізраїлю, а останнім місцем їх реєстрації була адреса: АДРЕСА_1, що територіально відноситься саме до Саксаганського району м. Кривого Рогу (а.с.40-43).

Відтак, зважаючи на вище викладене, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині поновлення позивачам виплати пенсії за віком.

Стосовно вимоги позивачів щодо поновлення виплати пенсії саме з 07.10.2009 року, суд зазначає наступне.

При визначенні часу, з якого належить поновити призначення пенсії, суд приймає до уваги те, що відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 року, про поновлення виплати раніше призначеної пенсії подається заява.

При цьому пунктом 5 вказаного Порядку визначено, що днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, перерахунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший.

Так, позивачі звернулись до відповідача із заявами про поновлення виплати пенсії 25.02.2015 року (а.с.46-47), а відтак поновлення виплати пенсії повинно здійснюватися саме з вказаної дати.

Стосовно частини позовних вимог щодо поновлення та виплати позивачам пенсії за віком з урахуванням надбавки, встановленої для дітей війни, то суд зазначає наступне.

Згідно ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», дитина війни - особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років.

Так, судом установлено, що позивач ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1, а позивач ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2, тобто є особами на яких поширюється дія ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» передбачено, що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» дане підвищення провадиться за їх вибором згідно з одним із законів.

Відтак, суд уважає, що дана частина позовних вимог є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Щодо частини позовних вимог про зобов'язання відповідача призначити і виплачувати позивачу ОСОБА_2 пенсію за особливі заслуги перед Україною відповідно до ст. 1 Закону України «Про пенсії за особливі заслуги перед Україною», суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 6 ч. 1 Закону України «Про пенсії за особливі заслуги перед Україною» пенсії за особливі заслуги перед Україною встановлюються громадянам України: особам, відзначеним почесним званням України, колишніх Союзу РСР та Української РСР «заслужений», державними преміями України, колишніх Союзу РСР та Української РСР, нагородженим одним із орденів України або колишнього Союзу РСР, Почесною грамотою Президії Верховної Ради Української РСР або Грамотою Президії Верховної Ради Української РСР, а також особам, яким до 1 січня 1992 року було встановлено персональні пенсії союзного чи республіканського значення.

Так, як убачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 Указом від 01.03.1988 року був нагороджений Почесною грамотою Президії Верховної Ради Української РСР за успіхи, досягнуті у виконанні державних планів і соціалістичних зобов'язань, та у зв'язку з 100-річчям заснування рудника (а.с.51-53), у зв'язку з чим суд уважає, що він є особою, на яку поширюється дія Закону України «Про пенсії про особливі заслуги перед Україною».

Однак, згідно ч. 2 ст. 2 Закону України «Про пенсії про особливі заслуги перед Україною» особам, зазначеним у пунктах 2, 6-8 статті 1 цього Закону, пенсії за особливі заслуги встановлюються органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим у сфері пенсійного забезпечення, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями, у зв'язку з чим суд уважає звернення позивача ОСОБА_2 до відповідача за призначенням пенсії за особливі заслуги перед Україною безпідставним, а позовні вимоги в цій частині необґрунтованими, в задоволенні яких слід відмовити.

Вимоги про негайне виконання рішення суду також задоволенню не підлягають у зв'язку з унесеними змінами до ст. 1832 КАС України, чинними на час виникнення спірних відносин, які скасували такі положення.

Разом з тим, у суду відсутні підстави для задоволення вимог позивачів щодо покладення обов'язку по забезпеченню виконання судового рішення саме на начальника Управління Пенсійного фонду України в Саксаганському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, оскільки даним судовим рішенням вказані обов'язки покладені на Управління Пенсійного фонду України в Саксаганському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Окрім того, стосовно позовних вимог про встановлення для відповідача строку подання до суду звіту про виконання постанови суду, то ці вимоги задоволенню не підлягають як передчасні, позаяк таке право надане суду у зв'язку з виникненням тих чи інших питань під час виконання судового рішення.

Відповідно до ст. 94 КАС України судові витрати підлягають віднесенню на рахунок держави.

Отже, зважаючи на вище викладене, суд уважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Керуючись ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ЗУ «Про пенсії про особливі заслуги перед Україною», ст.ст. 24, 152 Конституції України, ст. ст. 99, 100, 159-163, 167, 1832 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2, ОСОБА_3, інтереси яких представляє ОСОБА_4, задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення Управління Пенсійного фонду України в Саксаганському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про відмову в поновленні виплати ОСОБА_2, ОСОБА_3 пенсії за віком, з підвищенням у розмірі надбавки, встановленої для дітей війни, починаючи з 25.02.2015 року.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Саксаганському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області поновити ОСОБА_2, ОСОБА_3 і виплачувати з 25.02.2015 року пенсію за віком та інші пенсійні надбавки, на підставах, визначених пенсійним законодавством, як не працюючим громадянам, за документами, які є в пенсійній справі, з урахуванням додатково наданих документів про трудовий стаж, що не врахований у пенсійній справі, з урахуванням індексу інфляції

та підвищення у розмірі надбавки, встановленої для дітей війни, відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Постанова набирає законної сили у порядку, встановленому статтею 254 КАС України.

Суддя В.В. Попов.