Справа № 805/435/15-а
Суддя: Бабаш Г.П.
Дата ухвалення: 2015-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2015 р. Справа № 805/435/15-а

приміщення суду за адресою: 84112, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 2

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Бабаш Г.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Прокурора Першотравневого району Донецької області до Мелекінської сільської ради Першотравневого району Донецької області, третя особа - ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення від 03.10.2014 року №6/32-2037, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Першотравневого району Донецької області звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Мелекінської сільської ради Першотравневого району Донецької області, третя особа - ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення від 03.10.2014 року №6/32-2037.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 24.04.2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Маріуполь-Авто» укладено договір купівлі-продажу бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1» в АДРЕСА_1, яка розташована на земельній ділянці Мелекінської сільської ради Донецької області, площею 0,5478 га, кадастровий номер НОМЕР_1. 22.07.2014 року на підставі рішення Мелекінської сільської ради Донецької області №6/31-1995 від 27.06.2014 року укладено додаткову угоду до договору оренди землі від 27.01.2005 року між Мелекінською сільрадою та ОСОБА_1, згідно якої замінено сторону в договорі оренди землі, та ОСОБА_1 набула права орендаря. Додаткова угода була зареєстрована в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №14597614 від 22.07.2014 року. 16.09.2014 року ОСОБА_1 подала заяву до відповідача з проханням надати згоду на розробку звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки площею 0,5478 га, відведену для розміщення бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1» в АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1 для її подальшого викупу. 03.10.2014 року рішенням Мелекінської сільради №6/32-2037 «Про надання згоди на розробку звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки для її подальшого викупу гр. ОСОБА_1» надано згоду останній на розробку звіту про експертну грошову оцінку вищезазначеної земельної ділянки, відведеної для розміщення бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1». Позивач вважає, що рішення елекінської сільради №6/32-2037 «Про надання згоди на розробку звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки для її подальшого викупу гр. ОСОБА_1» не відповідає вимогам земельного законодавства та порушує вимоги ч. 4 ст. 59 Земельного кодексу України, оскільки дана земельна ділянка не може перебувати у власності громадян. Так, згідно роздруківки з Публічної кадастрової карти України земельна ділянка площею 0,5478 га для розміщення бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1» (кадастровий номер НОМЕР_1) в своїй найширшій частині від урізу води знаходиться на відстані менше 77 метрів. Проте, відповідно до ч. 1, 5, 9, 10 ст. 88 Водного кодексу України з метою охорони водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Землі прибережних захисних смуг перебувають у державній та комунальній власності та можуть надаватись в користування лише для цілей, визначених цим кодексом. Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів виділяється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води. У межах прибережної захисної смуги морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється пляжна зона, ширина якої визначається залежно від ландшафтно-формуючої діяльності моря, але не менше 100 метрів від урізу води. Таким чином, просить визнати протиправним та скасувати рішення Мелекінської сільради від 03.10.2014 року №6/32-2037.

Відповідачем письмових заперечень проти адміністративного позову до суду не надано.

Третьою особою відгуку або пояснень з приводу обставин, викладених в позовній заяві, до суду не надано.

Прокурор не заперечував проти здійснення розгляду справи в порядку письмового провадження.

Таким чином, керуючись ч.6 ст.128 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.01.2005 року між відповідачем (орендодавець) та ВАТ «Маріуполь-Авто» (орендар) укладено договір оренди, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в оренду земельну ділянку, яка знаходиться у с. Білосарайська Коса Першотравневого району Донецької області, вул. Азовська б/н площею 0,5478 га за цільовим призначенням - для розміщення бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1».

24.04.2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Маріуполь-Авто» укладено договір купівлі-продажу бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1» в АДРЕСА_1, яка розташована на земельній ділянці Мелекінської сільської ради Донецької області, площею 0,5478 га, кадастровий номер НОМЕР_1.

22.07.2014 року між Мелекінською сільською радою (орендодавець) та ОСОБА_1 укладено Договір про внесення змін до договору оренди землі від 27.01.2005 року за реєстром №40, за умовами якого у зв'язку з переходом права власності на базу відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1» до ОСОБА_1 переходить право користування на правах оренди земельною ділянкою, на якій розміщена база відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1», площею 0,5478 га, кадастровий номер НОМЕР_1 на тих самих умовах і в тому ж самому обсязі, що були у попереднього користувача. Додаткова угода була зареєстрована в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №14597614 від 22.07.2014 року.

16.09.2014 року ОСОБА_1 подала заяву до відповідача з проханням надати згоду на розробку звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки площею 0,5478 га, відведену для розміщення бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1» в АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1 для її подальшого викупу.

03.10.2014 року рішенням Мелекінської сільради №6/32-2037 «Про надання згоди на розробку звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки для її подальшого викупу гр. ОСОБА_1» надано згоду останній на розробку звіту про експертну грошову оцінку вищезазначеної земельної ділянки, відведеної для розміщення бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормами Земельного кодексу України, Водного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ст. 36-1 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом.

Згідно ст. п. 3. ч. 2 ст. 20 Закону України "Про прокуратуру" при виявленні порушень закону прокурор або його заступник у межах своєї компетенції мають право звертатись до суду з заявою про захист прав і законних інтересів громадян, держави, а також підприємств та інших юридичних осіб.

Таким чином, Прокурор Першотравневого району Донецької області має право на звернення до суду із даним адміністративним позовом.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, до яких також належить й суд, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Частиною ч. 1 ст. 3 Земельного Кодексу України від 2 жовтня 2001 року № 2768-III (далі - ЗК України) передбачено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно зі ст. 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.

Відповідно до ст. 58 ЗК України до складу земель водного фонду належать землі, зайняті:

а) морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об'єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами;

б) прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами;

в) гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них;

г) береговими смугами водних шляхів;

ґ) штучно створеними земельними ділянками в межах акваторій морських портів.

За приписами ст. 59 цього кодексу землі водного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів). Власники на своїх земельних ділянках можуть у встановленому порядку створювати рибогосподарські, протиерозійні та інші штучні водойми (ч. 2 цієї статті).

Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування об'єктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації об'єктів портової інфраструктури та інших об'єктів водного транспорту. Землі водного фонду можуть бути віднесені до земель морського і річкового транспорту в порядку, встановленому законом (ч. 4 ст. 59 Земельного кодексу України).

Згідно ч. 3 ст. 60 Земельного кодексу України уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води.

Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою.

Межі встановлених прибережних захисних смуг і пляжних зон зазначаються в документації з землеустрою, кадастрових планах земельних ділянок, а також у містобудівній документації.

Прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках усіх категорій земель, крім земель морського транспорту.

Статтею 62 цього кодексу встановлено обмеження у використанні земельних ділянок прибережних захисних смуг уздовж морів, морських заток і лиманів та на островах у внутрішніх морських водах, згідно яких у прибережних захисних смугах уздовж морів, морських заток і лиманів та на островах у внутрішніх морських водах забороняється:

а) влаштування полігонів побутових та промислових відходів і накопичувачів стічних вод;

б) влаштування вигребів для накопичення господарсько-побутових стічних вод об'ємом понад 1 кубічний метр на добу;

в) влаштування полів фільтрації та створення інших споруд для приймання і знезаражування рідких відходів;

г) застосування сильнодіючих пестицидів.

Режим господарської діяльності на земельних ділянках прибережних захисних смуг уздовж морів, морських заток і лиманів та на островах у внутрішніх морських водах встановлюється законом.

У межах пляжної зони прибережних захисних смуг забороняється будівництво будь-яких споруд, крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних.

За приписами ст. 85 Водного кодексу України (в редакції, чинній на момент винесення відповідачем спірного рішення) у тимчасове користування за погодженням з постійними користувачами земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення та берегових смуг водних шляхів можуть надаватися підприємствам, установам, організаціям, об'єднанням громадян, релігійним організаціям, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, а також для проведення науково-дослідних робіт.

Згідно ст. 88 Водного кодексу України з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.

Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води.

У межах прибережної захисної смуги морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється пляжна зона, ширина якої визначається залежно від ландшафтно-формуючої діяльності моря, але не менше 100 метрів від урізу води, що включає:

території, розташовані між лінією максимального відпливу та лінією максимального напливу хвиль, зареєстрованих під час найсильніших штормів, а також територію берега, яка періодично затоплюється хвилями;

прибережні території - складені піском, гравієм, камінням, ракушняком, осадовими породами, що сформувалися в результаті діяльності моря, інших природних чи антропогенних факторів;

скелі, інші гірські утворення.

Відповідно до ч. 1 ст. 78. Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

За приписами ст. 84 цього кодексу у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом (ч. 1, 2).

Пунктом «д» частини 4 цієї статті визначено, що до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом;

Згідно ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Статтею 128 цього кодексу встановлений порядок продажу земельних ділянок державної та комунальної власності громадянам та юридичним особам.

Так. продаж громадянам і юридичним особам земельних ділянок державної (крім земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації) та комунальної власності для потреб, визначених цим Кодексом, провадиться місцевими державними адміністраціями, Радою міністрів Автономної Республіки Крим або органами місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Громадяни та юридичні особи, зацікавлені у придбанні земельних ділянок у власність, подають заяву (клопотання) до відповідного органу виконавчої влади або сільської, селищної, міської ради чи державного органу приватизації. У заяві (клопотанні) зазначаються місце розташування земельної ділянки, її цільове призначення, розміри та площа, а також згода на укладення договору про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки (ч. 1, 2).

Рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевої державної адміністрації, сільської, селищної, міської ради про продаж земельної ділянки є підставою для укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки (ч. 6).

З матеріалів справи вбачається, що 03.10.2014 року рішенням Мелекінської сільради №6/32-2037 гр. ОСОБА_1 надано згоду на розробку звіту про експертну грошову оцінку вищезазначеної земельної ділянки, відведеної для розміщення бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Аналіз вищенаведених норм дає підстави вважати, що законодавством встановлено заборону передання у приватну власність земель водного фонду. Крім того, вищезазначеними нормами встановлено, що підставою набуття громадянами України права власності на земельну ділянку, що перебуває у державній власності, є рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, винесене в межах їх повноважень.

З матеріалів справи вбачається, що на даний час земельна ділянка, на якій розміщена база відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1», площею 0,5478 га, кадастровий номер НОМЕР_1 перебуває у власності Мелекінської сільської ради та надана в оренду ОСОБА_1

В обґрунтування свої позовних вимог прокурор посилається на порушення відповідачем, зокрема, ч. 4 ст. 59 Земельного кодексу України, оскільки спірне в даній справі рішення, на його думку, є першим в ланцюгу рішень з продажу земельної ділянки, що відноситься до водного фонду та не може перебувати у власності громадян.

Однак суд не підтримує позицію позивача, оскільки у відповідності до ст. 128 Земельного кодексу України саме рішення сільської ради про продаж земельної ділянки є підставою для укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки, тоді як рішення про надання згоди на розробку звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки передує даній процедурі та не тягне за собою правових наслідків щодо визначення права власності на земельну ділянку.

Крім того, позивач зазначає, що згідно роздруківки з Публічної кадастрової карти України земельна ділянка площею 0,5478 (кадастровий номер НОМЕР_1) в своїй найширшій частині від урізу води знаходиться на відстані менше 77 метрів, тоді як законодавством встановлено, що у межах прибережної захисної смуги морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється пляжна зона, ширина якої визначається залежно від ландшафтно-формуючої діяльності моря, але не менше 100 метрів від урізу води.

Проте, суд зауважує на те, що даний факт не є предметом розгляду даної справи, оскільки спірним в даній справі є рішення саме про надання третій особі - ОСОБА_1 згоди на розробку звіту про експертну грошову оцінку зазначеної земельної ділянки. Належна правова оцінка даним обставинам може бути надана лише в рамках оскарження позивачем рішення про надання земельної ділянки площею 0,5478 (кадастровий номер НОМЕР_1) в оренду, або прийняття відповідачем рішення про її продаж.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про недоведеність прокурором протиправності прийнятого відповідачам рішення від 03.10.2014 року №6/32-2037.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади й органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

У відповідності до ст.ст. 71, 86 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Розглянувши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Прокурора Першотравневого району Донецької області не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 94 КАСУ судові витрати не підлягають стягненню.

Керуючись, ст.ст. 2, 8-11, 17, 69-71, 86, 94, 158-163, 185-186, 254, КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову Прокурора Першотравневого району Донецької області до Мелекінської сільської ради Першотравневого району Донецької області, третя особа - ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення від 03.10.2014 року №6/32-2037 - відмовити у повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення постанови апеляційної скарги. У разі застосування судом частини третьої ст.160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У випадку подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Бабаш Г.П.