Справа № 2-а/1970/2268/12
Суддя: Ільчишин Н.В.
Дата ухвалення: 2015-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2015 р. Справа № 876/10007/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Пліша М.А., Шинкар Т.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 07.06.2012 року в справі за позовом Управління Пенсійного фонду України в Збаразькому районі Тернопільської області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ :

УПФ України в Збаразькому районі 24.05.2012 року звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати страхових внесків в загальній сумі 2129,75 грн., яка самостійно визначена у поданому нею звіті за 2008 рік, і в добровільному порядку -у повному обсязі не сплачена.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 07.06.2012 року позов задоволено.

Не погодившись із зазначеним рішенням ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку. Просить зазначену постанову скасувати та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову, покликаючись на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, а відтак на підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

На адресу суду, надіслані відповідачу документи повернулися з відміткою пошти «за терміном зберігання». Відповідно до ч. 11 ст.35 КАС України розписку про одержання повістки (повістку у разі неможливості вручити її адресату чи відмови адресата її одержати) належить негайно повернути до адміністративного суду. У разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа - підприємець 05.11.2001 року. При цьому, відповідач у 2008 році перебувала на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Збаразькому районі Тернопільської області та, відповідно, - була платником єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - у розумінні ст.ст. 15, 17 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (в редакцій на момент виникнення правовідносин).

Як визначено із самостійно поданого відповідачем до управління Пенсійного фонду звіту про нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування фізичними особами-підприємцями, які обрали спрощену систему оподаткування за 2008 рік, - сума єдиного внеску, яка мала бути сплачена відповідачем за 2008 рік, - становить 2144,72 грн.

Із картки особового рахунку відповідача - встановлено, що станом на 01.05.2009 року Управлінням Пенсійного фонду проведено зарахування коштів, попередньо сплачених відповідачем станом на 01.04.2009 року, на зарахування сплати єдиного внеску - у розмірі 14,97 грн.

Вказана заборгованість підтверджується наявними матеріалами справи: обґрунтованим розрахунком суми позовних вимог, самостійно поданим відповідачем до управління Пенсійного фонду розрахунком суми страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за 2008 рік, карткою особового рахунку фізичної особи -підприємця.

Відповідно до норм статей 14, 17 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV, ст. 1 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» від 26.06.1997 року № 400/97-ВР (які діяли на момент даних правовідносин), відповідач у 2008 році, як страхувальник, - була платником внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а тому - була зобов'язана нараховувати, обчислювати і сплачувати їх у встановлені строки та в повному обсязі.

Згідно абз. 1 п. 6 ст. 20 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» збір на обов'язкове державне пенсійне страхування платники збору сплачують до Пенсійного фонду України в порядку, визначеному законодавством України.

Відповідач як фізична особа-підприємець, всупереч вимогам ст.ст. 4, 20 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» - не здійснив сплати єдиного внеску до Пенсійного Фонду України у належному розмірі та у встановлені строки. І станом на час розгляду справи відповідач доказів добровільного погашення вказаної заборгованості перед Пенсійним фондом, яка виникла за період 2008 року, в сумі 2129,75 грн. - суду не надав.

Відповідно до абз. 7 ч. 4 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» передбачено право звернення територіального органу Пенсійного фонду до суду з позовом про стягнення недоїмки, при цьому, відповідно до частини 16 цієї ж статті - строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Відповідно до п.п 2.1.3 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду, затвердженої Постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 року № 21-1 відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та пункту 12 Положення про Пенсійний Фонд України , затвердженого Указом Президента України від 01 березня 2001 року № 121 (далі Інструкції) платниками страхових внесків є фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності (фізичні особи СПД).

Пунктом 5.3. Розділу 5 Інструкції, визначено порядок нарахування (обчислення) і строки сплати внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування платниками, визначеними підпунктами 2.1.3 цієї Інструкції, де в п.п. 5.3.1 вказано, що визначення сум страхових внесків зазначеною категорією платників (в даному випадку фізичні особи СПД), здійснюється на підставі даних у річних розрахунках.

Відповідно до п. 11.1., п. 11.12 розділу 11 Інструкції платники, зазначені в підпунктах 2.1.3, пункту 2.1, зобов'язані вести облік платежів до Пенсійного фонду.

За підсумками року платники, зазначені в підпункті 2.1.3 (крім тих, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок)) пункту 2.1 цієї Інструкції, надають органу Пенсійного фонду за місцем проживання розрахунки сум страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за звітний рік до 1 квітня наступного за звітним роком за формою згідно з додатком 25 цієї Інструкції.

Відповідно до п. 8.1. Інструкції, суми страхових внесків, своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені пунктами 5.3 цієї Інструкції, у тому числі обчислені органами Пенсійного фонду, уважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків (далі - недоїмка) і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.

Відповідно до п.п 8.2, органи Пенсійного фонду надсилають страхувальникам вимогу про сплату недоїмки в таких випадках: б) якщо страхувальник має на кінець звітного базового періоду недоїмку зі сплати страхових внесків, і відповідно вимога надсилається щомісяця протягом п'яти робочих днів, наступних за звітним базовим періодом. Вимога формується на підставі даних особових рахунків платників на всю суму боргу.

Відповідно до матеріалів справи та спростовуючи доводи апеляційної скарги, борг виник в квітні 2009 року, платнику згідно поданої звітності зареєстрованої Управлінням 31.03.2009 року за № 75 у відповідності до п. 11.12 Інструкції (додаток №25) за 2008 рік належало до сплати внесків в сумі 2144,72 грн., яку потрібно було сплатити до 20 квітня 2009 року. Враховуючи переплату на 01.04.2009 року в сумі 14,97 грн. борг на 01.05.2009 року становив 2129,75 грн., що підтверджується карткою особового рахунку платника - боржника і є не сплачені.

А тому колегія суддів з врахуванням, вищенаведеного дійшла висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі у відповідності п.п 8.2 випадку «б», 07.05.2009 року Управлінням було надіслано вимогу, яка сформована на підставі даних особових рахунків платників на всю суму боргу (картка особових рахунків платників є в матеріалах справи), яка була отримана 08.05.2009 року (копія поштового повідомлення та корінця вимоги від 05.05.2009 року долучена до матеріалів справи).

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до частини 1 статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 07.06.2012 року у справі № 2-а/1970/2268/12 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі, може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Н.В. Ільчишин

Судді М.А. Пліш

Т.І. Шинкар