Справа № 808/9025/14
Суддя: Чернова Жанна Миколаївна
Дата ухвалення: 2015-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2015 року Справа № 808/9025/14 ДО/808/1247/14 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого - судді Чернової Ж.М.

суддів Калашник Ю.В.

Нечипуренко О.М.

за участю:

секретаря судового засідання Батигіна О.В.

представників:

позивача: ОСОБА_2

відповідача1: Завгороднього В.І.

відповідача2: Віциної О.О.

відповідача3: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовною заявою: ОСОБА_2

до відповідача1: Міністерства внутрішніх справ України

до відповідача2: Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області

до відповідача3: Дружківського МВ ГУМВС України в Донецькій області

про: скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_2 до Міністерства внутрішніх справ України (відповідач 1), Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (відповідач 2), Дружківського МВ ГУМВС України в Донецькій області (відповідач 3), в якому позивач, з урахуванням уточнень, просить: скасувати накази МВС України №865 від 07.08.2014 та №1680о/с від 27.08.2014; скасувати наказ ГУ МВС України в Донецькій області №361 о/с від 07.10.2014; поновити позивача на посаді заступника начальника Дружківського МВ ГУМВС України в Донецькій області з 27.08.2014; стягнути з Дружківського МВ ГУМВС України в Донецькій області грошове забезпечення за фактично відпрацьований час з 28.08.2014 по 04.11.2014 в сумі 15435,88грн.; стягнути з Дружківського МВ ГУМВС України в Донецькій області середній заробіток за час вимушеного прогулу по день подання позову до суду у сумі 7538,37грн.; стягнути з Дружківського МВ ГУМВС України в Донецькій області середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03.12.2014 - дня подання адміністративного позову по день винесення судового рішення.

У судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги, в обґрунтування позову зазначив, що з 17.08.1993 прийнятий на службу в МВС України в якості курсанта та працював у органах внутрішніх справ України до 27.08.2014. Наказом МВС України №680 о/с від 27.08.2014 позивача звільнено з органів МВС. Проте, до 04.11.2014 виконував свої функціональні зобов'язання, отримував табельну зброю для несення служби, тощо. Лише, 04.11.2014 дізнався про існування зазначеного наказу, коли його знайомили з іншим наказом ГУ МВС України в Донецькій області №361 о/с від 07.10.2014. Про існування наказу МВС України №865 від 07.08.2014 про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ України, позивач дізнався лише під час судового розгляду справи. Також зазначив, що після ознайомлення під час судового засідання із висновком службового розслідування йому стало відомо, що відповідно до висновку позивач вчиняв протиправні дії. Пояснив, що жодних дій, про які йде мова у висновку, не вчиняв, а також не вчиняв дій, які дискредитують звання працівника ОВС. З урахуванням викладеного просив позов задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача 1 заперечив проти позовних вимог з підстав викладених у запереченнях проти позову, зокрема зазначивши, що наказ МВС України №1680о/с від 27.08.2014 «По особовому складу», виданий на підставі наказу МВС України №865 від 07.08.2014 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Артемівського МВ, Дружківського МВ, Краматорського МВ, УБОЗ, УКР, УДАІ ГУМВС України в Донецькій області», в якому були встановлені обставини безвідповідального ставлення працівників Дружківського МВ ГУ МВС України в Донецькій області, у тому числі і позивача до виконання службових обов'язків, неналежного реагування на факти протиправного захоплення приміщень державних установ, органів внутрішніх справ, які свідомо зрадили інтереси служби, що виразилося у сприянні та співпраці з представниками незаконно створених воєнізованих формувань та злочинних угрупувань, найманцями інших держав, які посягають на цілісність України та ведуть бойові дії на території нашої країни. Позивача, звільнено з органів внутрішніх справ України у запас (із поставленням на військовий облік) за п.66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ - за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу. Зазначив, що оскаржуваний наказ був виданий з дотриманням вимог Положення. Зазначив, що позивач проходив службу в Дружківському МВ ГУ МВС України в Донецькій області, який йому і здійснював виплату грошового забезпечення у цей період. Таким чином виплата грошового забезпечення працівникам Дружківського МВ ГУ МВС України в Донецькій області здійснюється цим міськвідділом. Оскільки позивач не проходив службу на посадах в Центральному апараті МВС України, а перебував на посаді, яка знаходиться в штаті Дружківського МВ ГУМВС України в Донецькій області, та призначався на посаду не наказом МВС України, а наказом ГУМВС України в Донецькій області, то поновлювати позивача, у разі прийняття даного рішення, на посаді повинно ГУМВС України в Донецькій області. Зазначив, що підстави для задоволення вимог позивача до МВС України відсутні, а тому просив суд у задоволенні позовних вимог позивача відмовити у повному обсязі.

Представник відповідача 2 підтримав позицію відповідача 1, заперечив проти позовних вимог та просив відмовити у задоволенні позову.

У судовому засіданні представник відповідача 3 заперечив проти позовних вимог, та надав пояснення, аналогічні викладеним у письмових запереченнях на позов. Просив відмовити у задоволенні позову.

У судовому засіданні 23 квітня 2015 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали і з'ясувавши обставини адміністративної справи, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наступні обставини.

З 17.08.1993 позивача було прийнято на службу в МВС України, в якості курсанта Донецького інституту внутрішніх справ МВС України. По закінченню учбового закладу 02.09.1997 був призначений на посаду оперуповноваженого ВДСБЕЗ Дружківського МВ УМВС України в Донецькій області. В подальшому проходив службу в Дружківському МВ на різних посадах. З 14.08.2013 та по день звільнення - 27.08.20014 позивач займав посаду заступника начальника міськвідділу Дружківського МВ ГУМВС України в Донецькій області.

Як свідчать матеріали справи, наказом Міністерства внутрішніх справ України №1680 о/с «По особовому складу», відповідно до положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, за п.66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу),підполковника міліції ОСОБА_2, заступника начальника Дружківського міського відділу Головного управління МВС України в Донецькій області - звільнено. Доказів ознайомлення з вказаним наказом сторонами по справі не надано.

Відповідно до відмітки, 04.11.2014 позивач був ознайомлений з наказом ГУМВС України в Донецькій області №361 о/с «По особовому складу» від 07.10.2014, згідно до якого вислуга років станом на 27.08.2014 відносно позивача у календарному обчисленні складає 21 рік 00 місяці 12 днів, у пільговому обчисленні - 25 років 00 місяців 12 днів.

Представником відповідача 1 суду було надано висновок службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни окремими працівниками ГУМВС України в Донецькій області та УМВС України, датований 07.08.2014.

За результатами службового розслідування комісія дійшла висновку, що за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, порушення ст.65 Конституції України, ч.3 ст.3, ч.1 ст.5 Закону України «Про міліцію» та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 №382, позивача слід звільнити з органів внутрішніх справ України за п.66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (п.6).

Пунктом 4 Наказу Міністерства внутрішніх справ України №865 від 07.08.2014 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Артемовського МВ, Дружківського МВ, Краматорського МВ, УБОЗ, УКР, УДАІ ГУМВС України в Донецькій області» за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, порушення ст.65 Конституції України, ч.3 ст.3, ч.1 ст.5 Закону України «Про міліцію» та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, керуючись ст.2, 5, 7, 12, 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, підполковника міліції ОСОБА_2, заступника начальника Дружківського міського відділу Головного управління МВС України в Донецькій області, звільнено з органів внутрішніх справ України за п.66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Вважаючи протиправними накази Міністерства внутрішніх справ України №865 від 07.08.2014, №1680 о/с від 27.08.2014 та №361 о/с від 07.10.2014 в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ України, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з приписів ч.3 ст.2 КАС України, відповідно до яких, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Щодо оскаржуваних наказів відповідача 1 в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та його звільнення з органів внутрішніх справ, суд зазначає наступне.

Як зазначено у наказі Міністерства внутрішніх справ України №865 від 07.08.2014 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Артемівського МВ, Дружківського МВ, Краматорського МВ, УБОЗ, УКР, УДАІ ГУМВС України в Донецькій області» притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ обґрунтоване наступним: за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, статті 65 Конституції України, ч. 3 ст. 3, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про міліцію» та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 №382, керуючись ст. ст. 2, 5, 7, 12, 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ позивача звільнити з органів внутрішніх справ України за п. 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов'язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

За приписами ч.3 ст.3 Закону України «Про міліцію» у підрозділах міліції не допускається діяльність політичних партій. При виконанні службових обов'язків працівники міліції незалежні від впливу політичних партій та інших об'єднань громадян.

Частиною 1 статті 5 зазначеного Закону визначено, що міліція виконує свої завдання неупереджено, у точній відповідності з законом. Ніякі виняткові обставини або вказівки службових осіб не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій або бездіяльності міліції. Для забезпечення громадського порядку працівники міліції зобов'язані вживати заходів незалежно від свого підпорядкування.

З тексту присяги працівника внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 №382, вбачається, що кожний працівник органів внутрішніх справ України, який склав таку присягу, вступаючи на службу до органів внутрішніх справ України: поклявся завжди залишатися відданим народові України, суворо дотримуватися її Конституції та чинного законодавства, бути гуманним, чесним, сумлінним і дисциплінованим працівником, зберігати державну і службову таємницю; присягнув з високою відповідальністю виконувати свій службовий обов'язок, вимоги статутів і наказів, постійно вдосконалювати професійну майстерність та підвищувати рівень культури, всіляко сприяти зміцненню авторитету органів внутрішніх справ, поклявся мужньо і рішуче, не шкодуючи своїх сил і життя, боротися із злочинністю, захищати від протиправних посягань життя, здоров'я, права й свободи громадян, державний устрій і громадський порядок.

Отже, недодержання працівником органів внутрішніх справ України наведених вище норм є безумовною підставою вважати цю особу такою, яка вчинила правопорушення.

Разом з тим, наявність такого правопорушення повинна бути доведена певними доказами, отриманими із дотриманням певної процедури, при цьому обов'язок доведення такого факту покладається на орган внутрішніх справ, який приймає рішення щодо притягнення працівника до відповідальності, визначеної законом.

В обґрунтування підстав для прийняття оскаржуваних наказів представник відповідача 1 послався на Висновок службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни працівниками ГУМВС України в Донецькій області та УМВС України, затверджений міністром внутрішніх справ України 07.08.2014.

Вказаним висновком встановлено: що «ОСОБА_2 у своєму поясненні підтвердив обставини втрати озброєння, який повідомив про те, що 12.04.2014 о 9-00год. Працівники дізналися про захоплення Слов'янського МВ невідомими озброєними особами, в результаті чого особовий склад Дружківського МВ був піднятий по сигналу «Тривога» та озброєний. Після цього, від керівника ГУМВС ОСОБА_6 надійшла вказівка вивезти зброю з кімнати зберігання зброї у безпечне місце. У наслідок цього надійшла команда всьому особовому складу здати табельну зброю, яку у подальшому було виконано. Під час цього, у кімнаті озброєння знаходився оперативний черговий, ОСОБА_6 та інші працівники, які розбирали зброю на частини, складали у синтетичні мішки та разом із боєприпасами виносили на задній двір МВ. Вказані мішки завантажили в автомобіль ВАЗ 2110, закріплений за водієм начальника міліції. Після чого водій на вказаному автомобілі вивіз основну частину зброї у невідомому напрямку, а інша частина залишилася у працівників. Того ж дня, коли стало відомо про захоплення Краматорського МВ, від ОСОБА_6 надійшов наказ здати та вивести іншу частину зброї. Вказану зброю та боєприпаси було складено в мішки, після чого оперуповноважений СКР майор міліції ОСОБА_7 та старший інспектор СК Дружківського МВ винесли зброю у двір, де передали її заступникам начальника МВ».

Необхідно зазначити, що з тексту висновку вбачається, що зафіксовані лише пояснення ОСОБА_2, який підтвердив лише деякі обставини, а не встановлено скоєння ним особисто якого-небудь протиправного вчинку.

Також, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Статтею 70 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги.

Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно із статтею 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, не може самостійно надати докази, то вона повинна зазначити причини, через які ці докази не можуть бути надані, та повідомити, де вони знаходяться чи можуть знаходитися. Суд сприяє в реалізації цього обов'язку і витребовує необхідні докази. Про витребування доказів або про відмову у витребуванні доказів суд постановляє ухвалу.

Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали.

Суд може збирати докази з власної ініціативи.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Суд зазначає, що в ході судового розгляду відповідачами не надано жодного доказу на підтвердження фактів вчинення позивачем будь-якого правопорушення, викладених у Висновку службового розслідування.

Відповідачами такі докази суду не надані.

Враховуючи те, що у МВС України на час розгляду даної справи не має матеріалів службової перевірки, оскільки вони направлені до ГПУ, ухвалою про витребування доказів від 13.01.2015 було задоволено клопотання відповідача 1 та витребувано від Генеральної прокуратури України матеріали службової перевірки, проведеної за фактами неправомірних дій окремих працівників Дружківського міського відділу ГУМВС України в Донецькій області, що стосується ОСОБА_2 та стали підставою для його звільнення з органів внутрішніх справ України. Генеральна прокуратура України листом повідомила, що МВС України надсилало до Генеральної прокуратури України лише копію матеріалів (а не їх оригінали) службової перевірки, проведеної за фактами неправомірних дій окремих працівників ГУМВС України в Донецькій області. Зазначені документи направлено за належністю до прокуратури Донецької області.

Відтак, на підставі ч. 6 ст.71 КАС України справа вирішена на основі наявних у ній доказів.

Оскільки підставою прийняття оскаржуваних наказів стали висновки службового розслідування, то для вирішення позовних вимог необхідним є дослідження обґрунтованості цих висновків.

Як підставу для застосування до позивача дисциплінарного стягнення відповідачем 1 визначене вчинення позивачем вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу - якого саме вчинку, з тексту висновку незрозуміло.

В той же час, жодних доказів на підтвердження вказаного факту відповідачами не надано. Крім того, як вже зазначалося раніше, судом було вжито всіх необхідних заходів щодо збору доказів, проте ані від відповідачів, ані від ГПУ на адресу суду не надходило витребуваних судом копій матеріалів службової перевірки щодо позивача. Враховуючи викладене, суд вважає, що відносно Гальца А.В. жодної кримінальної справи не порушено.

Також представники відповідачів зазначили, що їм не відомо про наявність будь-якого кримінального провадження відносно позивача, за фактами, які викладені у висновку службового розслідування щодо здійснення позивачем.

За результатами службового розслідування, МВС України виданий наказ №865 від 07.08.2014, яким притягнено до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ України.

В той же час суд зазначає наступне. Частиною 6 ст.14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України встановлено, що про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу (ч. 8 ст.14).

Судом встановлено, що позивачу у спосіб, встановлений ч.8 ст.14 Дисциплінарного статуту не доведений зміст наказу про притягнення його до дисциплінарної відповідальності. Відповідачами зі свого боку, не надано суду доказів ознайомлення позивача із таким наказом під підпис.

За приписами ст.2 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460-IV, дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Отже, наявні в матеріалах справи докази спростовують викладену у висновку службового розслідування інформацію щодо вчинення позивачем правопорушення, а відтак висновок щодо наявності підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності є необґрунтованим та таким, що спростовується наявними у матеріалах справи доказами.

Пунктом 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 № 114, визначено, що особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ. При цьому звільнення проводиться з урахуванням вимог пункту 62 цього Положення.

При цьому пунктом 70 зазначеного Положення визначено, що звільнення осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу в запас і відставку провадиться:

до полковника міліції, полковника внутрішньої служби включно - начальниками головних управлінь, управлінь МВС в Автономній Республіці Крим, областях, м Києві та Севастополі і рівними їм начальниками, яким таке право надано Міністром внутрішніх справ;

осіб вищого начальницького складу - відповідно до законодавства.

Статтею 13 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460-IV, визначено, що міністрові внутрішніх справ України належить право накладати дисциплінарні стягнення, передбачені цим Статутом, на всіх осіб рядового і начальницького складу.

Інші начальники накладають дисциплінарні стягнення в межах прав, наданих їм міністром внутрішніх справ України.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідачами не доведено та не надано суду доказів, що позивачем вчинені будь-які вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, не підтверджені жодними доказами висновки службового розслідування, не надані докази порушення відносно позивача кримінального справи.

Крім того, у матеріалах справи містяться докази, які свідчать про той факт, що незважаючи на фактичне звільнення позивача із ОВС та з займаної ним посади 27.08.2014, позивач фактично виходив на службу та виконував покладені на нього обов'язки до листопада 2014 року.

Враховуючи викладені вище факти, суд дійшов висновку про протиправність наказів Міністерства внутрішніх справ України №865 від 07.08.2014 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Артемівського МВ, Дружківського МВ, Краматорського МВ, УБОЗ, УКР, УДАІ ГУМВС України в Донецькій області» в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ України та №1680о/с від 27.08.2014 «По особовому складу» в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ.

У зв'язку із тим, що суд дійшов висновку про протиправність оскаржуваних наказів відповідача 1 в частині, яка стосується позивача, то на підставі вимог п. 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 № 114, позивач підлягає поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Суд зазначає, що обов'язок видання наказу про поновлення позивача на посаді лежить на особі, яку наділено повноваженням призначати на таку посаду працівника органів внутрішніх справ.

Також, визначаючи розмір грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, суд виходить з наступного.

З довідки відповідача 3 №3178 від 08.04.2015 вбачається, що середньомісячний розмір грошового забезпечення позивача на день звільнення становив 7000,00грн., а середньоденний - 229,51грн.

Відтак, станом на 23.04.2015 з дня видання відповідачем 1 наказу про звільнення позивача минуло 239 днів. Отже, грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, яке належить стягнути з відповідача 3 на користь позивача, становить: 229,51 грн. * 239 днів = 54852,89грн.

Щодо позовної вимоги позивача стосовно стягнення на свою користь грошового забезпечення за відпрацьований час, за який розрахунок із позивачем проведений не в повному обсязі, то суд зазначає наступне.

Суд погоджується із доводами позивача, що незважаючи на його звільнення із ОВС 27.08.2014, позивач фактично до 11.11.2014 працював на займаній посаді. Останній раз грошове забезпечення позивачу нараховано за липень 2014 року. Суд також погоджується, що за фактично відпрацьований позивачем період з липня по листопад 2014 року він грошове забезпечення не отримував. Проте, задовольняючи вимоги позивача в частині скасування наказу про його звільнення від 27.08.2014 та поновлюючи його на займаній посаді з 28.08.2014, суд стягнув грошові кошти на користь позивача за час вимушеного прогулу, який включає у себе і фактично відпрацьований позивачем час після його звільнення. Таким чином, оскільки стягнення грошових коштів за час вимушеного прогулу включає в себе період з моменту звільнення позивача до 11.11.2014 (час, до якого позивач фактично виконував обов'язки на займаній посаді), то суд відновив порушені права позивача в частині неотримання ним грошового забезпечення за фактично відпрацьований час.

З наведених вище підстав суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, а саме в наведений вище частині.

За приписами ст. 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби. З наведених підстав постанова суду в частині поновлення позивача на посаді та в частині стягнення з відповідача 3 на користь позивача грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць - 7000,00грн. підлягає негайному виконанню.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 86, 158-163, 256 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Дружківського Міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства внутрішніх справ України №865 від 07.08.2014 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Артемівського МВ, Дружківського МВ, Краматорського МВ, УБОЗ, УКР, УДАІ ГУМВС України в Донецькій області» в частині притягнення ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ України.

Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області від 27.08.2014 №1680 «По особовому складу» в частині звільнення з органів внутрішніх справ підполковника міліції ОСОБА_2.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області від 07.10.2014 №361 «По особовому складу» в частині звільнення з органів внутрішніх справ підполковника міліції ОСОБА_2.

Зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області поновити підполковника міліції ОСОБА_2 на посаді заступника начальника Дружківського Міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області з 28.08.2014.

Стягнути з Дружківського Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на користь ОСОБА_2 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 28.08.2014 по 23.04.2015 в розмірі 54852,89 грн. (п'ятдесят чотири тисячі вісімсот п'ятдесят дві гривні 89 коп.).

В задоволенні решти вимог відмовити.

Постанова суду в частині поновлення підполковника міліції ОСОБА_2 на посаді заступника начальника Дружківського Міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області та в частині стягнення з Дружківського Міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на користь ОСОБА_2 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць - 7000,00грн. підлягає негайному виконанню.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Головуючий - суддя Ж.М. Чернова

Суддя Ю.В. Калашник

Суддя О.М. Нечипуренко