Справа № 809/2380/13-а
Суддя: Костів М.В.
Дата ухвалення: 2015-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2015 р. Справа № 876/5141/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Костіва М.В.,

суддів Шавеля Р.М., Бруновської Н.В.

за участю секретаря Бєлкіної Н.І.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Шимін Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.04.2014 р. про закриття провадження у справі №809/2380/13-а в частині позовних вимог за позовом ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України про визнання незаконними дій і бездіяльності Генеральної прокуратури України при здійсненні контролю за розслідуванням кримінальної справи №132862 та зобов'язання до вчинення дій,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в Долинський районний суд Івано-Франківської області з позовом до Генеральної прокуратури України із вимогами: визнати незаконними дії Генеральної прокуратури України щодо: скасування постанови помічника Долинського міжрайонного прокурора Івано-Франківської області від 17.08.1998 року про відмову в порушенні кримінальної справи; скасування постанови слідчого прокуратури Снятинського району Івано-Франківської області від 22.12.1998 року про закриття кримінальної справи; незаконного та безпідставного витребування від слідчого прокуратури Снятинського району Івано-Франківської області в січні 1999 року завершеної розслідуванням кримінальної справи №132862 в час, коли обвинувачені у відповідності до статей 218-220 КПК України знайомилися із матеріалами справи; умисного вилучення із справи речових доказів - трьох касових книг та книг розпоряджень кооперативу «Експрес»; визнати бездіяльність Генеральної прокуратури України, як вищого органу в системі органів прокуратури, яка полягає в наступному: проведення більше семи років досудового слідства без належного продовження строків розслідування згідно зі статтею 120 КПК України; відсутності реального та дієвого контролю і нагляду за розслідуванням кримінальної справи №132862, що привело до багаторічної тяганини і не притягнення винних у скоєнні злочинів осіб до кримінальної відповідальності; розслідування справи протягом більше шести років без постанови слідчого чи прокурора про відновлення слідства; відсутності реагування на численні порушення прокурорськими працівниками закону при розслідуванні справи; не притягнення старшого слідчого прокуратури Тернопільської області В.Старости до відповідальності за викрадення оригіналу господарського договору від 15.07.1992 року; не вияснення обставин викрадення із кримінальної справи №132862 матеріалів Монастирського районного суду Тернопільської області; по факту викрадення (вилучення) документів - матеріалів Монастириського районного суду та апеляційного суду Тернопільської області трьох касових книг, книги наказів та інших із кримінальної справи №132862, зобов'язати Генеральну прокуратуру України як контрольну інстанцію здійснити правові заходи по порушенню кримінальної справи по факту зловживання службовим становищем посадових осіб прокуратури, які причетні до здійснення досудового слідства, прокурорського нагляду та контрольних функцій по цій кримінальній справі, встановити причетних до крадіжки (вилучення) документів осіб, притягнути їх до кримінальної відповідальності та направити справу до суду для розгляду по суті; зобов'язати Генеральну прокуратуру України прийняти необхідні в межах компетенції Генеральної прокуратури України правові заходи по скасуванню незаконної постанови про закриття кримінальної справи №132862 слідчим прокуратури Рогатинського району Івано-Франківської області та організувати досудове слідство в повному об'ємі; зобов'язати Генеральну прокуратуру України здійснити належний контроль за розслідуванням даної справи; за відсутність належного контролю за розслідуванням даної справи, яка роками розслідувалась з порушенням норм кримінально-процесуального закону та, по якій неодноразово приймались незаконні постанови про її закриття, відсутність реагування на викрадення із матеріалів кримінальної справи ряду документів, втрати речових доказів - притягнути службових осіб Генеральної прокуратури України до встановленої законом відповідальності.

Справа розглядалась судами неодноразово. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29.10.2008 р. постановлені судові рішення першої та апеляційної інстанцій скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду справи в частині вимог та вирішення питання про закриття провадження в іншій частині позовних вимог.

За наслідками розгляду даної справи Івано-Франківський окружний адміністративний суд ухвалою від 20.07.2010 року закрив провадження у справі по всіх позовних вимогах. Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 02.07.2013 року вказана вище ухвала суду від 20.07.2010 року скасована, а справа направлена до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

На виконання ухвали Вищого адміністративного суду України, ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.04.2014 року в справі №809/2380/13-а судом на підставі пункту 1 частини 1 статті 157 КАС України закрито провадження у справі в частині позовних вимог про:

1. Визнання незаконними дій Генеральної прокуратури України щодо:

- скасування постанови помічника Долинського міжрайонного прокурора Івано-Франківської області від 17.08.1998 року про відмову в порушенні кримінальної справи;

- скасування постанови слідчого прокуратури Снятинського району Івано-Франківської області від 22.12.1998 року про закриття кримінальної справи;

- незаконного та безпідставного витребування від слідчого прокуратури Снятинського району Івано-Франківської області в січні 1999 року, завершеної розслідуванням кримінальної справи №132862, в час, коли обвинувачені у відповідності до статей 218-220 Кримінально-процесуального кодексу України знайомилися із матеріалами справи;

- умисного вилучення із справи речових доказів - трьох касових книг та книг розпоряджень кооперативу «Експрес»;

2. Визнання бездіяльності Генеральної прокуратури України, як вищого органу в системі органів прокуратури, яка полягає в наступному:

- проведення більше 7-ми років досудового слідства без належного продовження строків розслідування згідно статті 120 Кримінально-процесуального кодексу України;

- відсутності реального та дієвого контролю і нагляду за розслідуванням кримінальної справи №132862, що призвело до багаторічної тяганини і не притягнення винних у скоєнні злочинів осіб до кримінальної відповідальності;

- розслідування справи на протязі більше 6 років без постанови слідчого чи прокурора про відновлення слідства;

- не притягнення старшого слідчого прокуратури Тернопільської області В.Старости до відповідальності за викрадення оригіналу господарського договору від 15.07.1992 року;

- не вияснення обставин викрадення із кримінальної справи №132862 матеріалів Монастирського районного суду Тернопільської області;

3. Зобов'язання Генеральної прокуратури України як контрольної інстанції здійснити правові заходи по порушенню кримінальної справи по факту зловживання службовим становищем посадовими особами прокуратури, які причетні до здійснення досудового слідства, прокурорського нагляду та контрольних функцій по кримінальній справі №132862, по встановленню причетних до крадіжки (вилучення) документів осіб, притягнення їх до кримінальної відповідальності та направлення справи до суду для розгляду по суті за фактами викрадення (вилучення) документів - матеріалів Монастириського районного суду та апеляційного суду Тернопільської області, 3-х касових книг, книги наказів та інших із кримінальної справи №132862;

4. Зобов'язання Генеральної прокуратури України прийняти необхідні в межах компетенції Генеральної прокуратури правові заходи по скасуванню незаконної постанови про закриття кримінальної справи №132862 слідчим прокуратури Рогатинського району Івано-Франківської області та здійснити і організувати досудове слідство в повному об'ємі;

5. Зобов'язання Генеральної прокуратури України здійснити належний контроль за розслідуванням кримінальної справи №132862.

В апеляційній скарзі скаржник просить ухвалу суду скасувати та направити справу на новий судовий розгляд в Івано-Франківський окружний адміністративний суд в іншому складі суду. Апеляційна скарга мотивована неповнотою дослідження обставин справи, довільним тлумаченням понять «прокурорський нагляд» та «контроль», що призвели до прийняття незаконної ухвали. Посилається також на те, що суд в ухвалі зіслався на новий КПК України і зазначив, що позивач мав можливість оскаржити порушення закону по новому КПК. Проте суд не врахував, що позов було подано в 2006 році, коли ще не діяв новий КПК.

В судових засіданнях скаржник апеляційну скаргу підтримав із зазначених у ній мотивів.

Представник відповідача апеляційну скаргу заперечив за безпідставністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши наявні в справі матеріали та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, на основі наявних у справі доказів, колегія суддів дійшла переконання, що подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Як правильно встановив суд першої інстанції з матеріалів адміністративної справи, кримінальної справи №132862 і наглядового провадження 06/2-4002/93, за заявою скаржника - директора МП «Бескиди» 18.07.1995 р. Долинською міжрайонною прокуратурою Івано-Франківської області порушено кримінальну справу №132862 щодо підробки та використання фіктивних бухгалтерських і платіжних документів та зловживання своїм службовим становищем головою кооперативу «Експрес» за статтею 165, частиною 1 статті 172 КК України в редакції 1960 р.

В межах даної кримінальної справи з 1995 року по 2002 рік прокурорами та слідчими органів прокуратури Івано-Франківської області за заявами позивача та зустрічних заяв посадових осіб кооперативу «Експрес», МП «Інтеграл» по нових епізодах порушувалися кримінальні справи за фактами: вчинення шахрайства з фінансовими ресурсами, в тому числі складання фіктивних документів, які подавалися нею у державну нотаріальну контору з метою сплати держмита у неповному обсязі за частиною 1 статті 165, 2, статтею 172 КК України 1960 року; підробки та використання фіктивних бухгалтерських і платіжних документів та зловживання своїм службовим становищем директором МП «Інтеграл» і юрисконсультом кооперативу «Експрес» за частинами 1, 2 статті 165, статтею 172, частинами 1, 2, 3 статті 194 КК України 1960 року; фальсифікації договорів між МП «Бескиди» і «Прикарпатський бізцентр», між МП «Бескиди» і ТзОВ «Айсберг» за статтею 172 КК України 1960 року; зловживання посадовим становищем, підробки і використання ними офіційних документів з метою створення умов для неповернення майна за рішенням арбітражних судів; крадіжки арочного боксу і сушильної камери - майна МП «Бескиди» за частиною 4 статті 81 КК України 1960 року. Під час досудового слідства по окремих епізодах виділялися матеріали для провадження додаткових перевірок і здійснення самостійного досудового розслідування, в тому числі і кримінальна справа №221487. З 2004 року кримінальні справи №132862 і №221487 за постановою слідчого були об'єднанні в одне провадження із присвоєнням номера - 132862.

Розслідування по матеріалах кримінальних справ №132862 і №221487 з 1995 року по 2007 рік здійснювалося прокурорами, слідчими органів прокуратури Івано-Франківської, Тернопільської і Львівської областей, а також слідчими органів внутрішніх справи Івано-Франківської області.

Матеріали кримінальної справи за наслідками досудового слідства поверталися судом до органів прокуратури для проведення додаткового розслідування. Неодноразово прокурорами і слідчими приймались постанови про закриття кримінальної справи. В порядку прокурорського нагляду вищестоящими прокурорами і судами різних областей за скаргами учасників кримінального провадження приймались рішення про скасування різних процесуальних рішень по справі №132862.

Скаржник, заявник, потерпілий неодноразово звертався до Генеральної прокуратури України на неправомірні дії, бездіяльність, незаконні, на його думку, процесуальні рішення посадових осіб Генеральної прокуратури України, територіальних органів прокуратури і внутрішніх справ, що здійснювали безпосереднє розслідування кримінальної справи №132862, нагляд та контроль за таким розслідуванням. Дані заяви і скарги розглядалися і вирішувалися Генеральною прокуратурою України безпосередньо, частина із них скеровувалася за належністю до територіальних прокуратур відповідних областей, та, як правило, долучалися до матеріалів кримінальної справи №132862 для перевірки в ході розслідування справи.

14.03.2007 року і 06.06.2007 року старшим слідчим прокуратури Рогатинського району Івано-Франківської області прийняті постанови про закриття кримінальної справи №132862 по всіх епізодах. Про прийняті процесуальні рішення слідчий прокуратури листами від 14.03.2007 року №479 і від 08.06.2007 року №1096 повідомив скаржника.

Постановами Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 21.03.2007 р. і 30.03.2007 р. у справах №4-3/07, №4-7/07, №4-5/07, №4-6/07 скарги фігурантів кримінальних справ на постанови Долинської міжрайонної прокуратури і прокуратури Рожнятівського району Івано-Франківської області про порушення відносно них кримінальних справ від 18.07.1995 року, 08.04.1996 року по провадженню №132862, і скарги на постанову прокуратури Рогатинського району Івано-Франківської області про закриття кримінальної справи від 14.03.2007 року залишено без задоволення. Ухвалами колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області від 11.04.2007 р. у справах №10-37/2007 р. і №10-38/2007 р. апеляційні скарги залишено без задоволення, а постанови Рогатинського районного суду Івано-Франківської області залишені без змін.

Постановою Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 13.04.2007 р. у справі №4-8, залишеної без змін ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області від 14.05.2007 року, скаргу позивача на постанову слідчого прокуратури Рогатинського району Івано-Франківської області від 14.03.2007 року про закриття кримінальної справи №132862 на підставі пункту 2 статті 6 та пункту 1 статті 213 КПК України 1960 року залишено без задоволення. Верховний Суд України листом від 03.03.2008 р. за №5-4423км07 повідомив скаржника, що його клопотання про перегляд постанови Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 13.04.2007 р., якою кримінальну справу, порушену за частинами 1, 2 статті 165, статтею 172 КК України 1960 року, та за частинами 1, 2, 3 статті 358 КК України 2001 року, закрито на підставі пункту 2 статті 6 КПК України, залишено без розгляду, оскільки за змістом частини 2 статті 400-4 КПК України перегляд даної категорії судових рішень з підстав, передбачених у пункті 2 частини 1 статті 400-4 КПК України, в порядку виключного провадження не допускається.

В суді першої інстанції представник Генеральної прокуратури України заявляв клопотання про закриття провадження у справі в частині позовних вимог, які стосуються рішень, дій і бездіяльності Генеральної прокуратури при здійсненні нагляду за розслідуванням кримінальної справи №132863, в тому числі щодо зобов'язання відповідача вчинити певні дії по відновленню досудового розслідування по вказаній кримінальній справі.

Закриваючи провадження в частині позовних вимог, суд першої інстанції керувався тим, що оскарження окремих процесуальних актів, дій чи бездіяльності органів дізнання, досудового слідства, прокуратури може здійснюватися у порядку, встановленому кримінально-процесуальним кодексом України, оскільки діяльність посадових осіб прокуратури має свої особливості і не належить до управлінської сфери.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх правильними з наступних мотивів.

Правовідносини, які виникли між позивачем і відповідачем врегульовані нормами Закону України «Про прокуратуру» та КПК України, у редакціях закону, чинних на час виникнення і дії спірних відносин.

З системного аналізу норм зазначених вище законодавчих актів вбачається, що прокуратура України здійснює нагляд за додержанням законів органами, які проводять оперативно-розшукову діяльність, дізнання, досудове слідство.

Повноваження прокурора при здійсненні нагляду за додержанням законів органами попереднього слідства і дізнання визначаються кримінально-процесуальним законодавством (частина 2 статті 30 Закону України «Про прокуратру»).

Призначенням Кримінально-процесуального кодексу України є визначення порядку провадження у кримінальних справах (стаття 1 КПК України 1960 року).

Відповідно до положень статті 25 КПК України 1960 року нагляд за додержанням законів органами, які проводять досудове слідство здійснюється Генеральним прокурором України і підпорядкованими йому прокурорами. Прокурор зобов'язаний в усіх стадіях кримінального судочинства своєчасно вживати передбачених законом заходів до усунення всяких порушень закону, від кого б ці порушення не виходили. Свої повноваження в кримінальному судочинстві прокурор здійснює незалежно від будь-яких органів і посадових осіб, підкоряючись тільки законові і керуючись вказівками Генерального прокурора України.

В свою чергу, деталізовані повноваження прокурора по здійсненню нагляду за виконанням законів органами дізнання і досудового слідства визначені главою 21 КПК України 1960 року.

Нормами матеріального і процесуального права не передбачено можливість здійснення прокурором, в тому числі Генеральною прокуратурою України, контролю за розслідуванням кримінальної справи.

А тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що прокурор як процесуальна особа у кримінальному провадженні, так як і відповідні посадові особи Генеральної прокуратури України за скаргами, зверненнями, заявами і клопотаннями учасників кримінального провадження, у тому числі за заявами фізичних осіб чи посадових осіб юридичних осіб про вчинення злочину, не володіють правовими засобами і механізмами впливу на об'єктивність, повноту і всебічність розслідування злочинів і нагляду за дізнанням, окрім того, який визначений кримінально-процесуальним законодавством.

Приймаючи рішення про закриття провадження у справі, суд першої інстанції виокремив відповідні позовні вимоги та коло норм матеріального і процесуального законодавства, які врегульовують такі правовідносини.

Так, з приводу визнання незаконними дій Генеральної прокуратури України щодо скасування постанов помічника прокурора і слідчого прокуратури про відмову в порушенні кримінальної справи, про закриття кримінальної справи, витребування завершеної розслідуванням кримінальної справи, а також вилучення із справи речових доказів, окремих документів і матеріалів, судом проаналізовано приписи ст. ст. 99-1, 227, 236, 236-1, 236-5 КПК України 1960 року, та зроблено підставний висновок про те, що дії прокурора, у тому числі відповідних посадових осіб Генеральної прокуратури України по скасуванню постанови помічника Долинського міжрайонного прокурора від 17.08.1998 про відмову в порушенні кримінальної справи, щодо скасування постанови слідчого прокуратури Снятинського району від 22.12.1998 про закриття кримінальної справи, витребування від слідчого прокуратури Снятинського району в січні 1999 року кримінальної справи № 132862, про вилучення, втрату речових доказів - регламентовані нормами КПК України 1960 року та були виражені прокурором у винесенні процесуальних рішень і вчиненні дій.

Розглядаючи вимоги ОСОБА_1 про визнання бездіяльності Генеральної прокуратури України, як вищого органу в системі органів прокуратури, яка полягає в тривалому проведенні досудового слідства без належного продовження строків розслідування, розслідування справи без постанови слідчого чи прокурора про відновлення слідства, відсутності реального та дієвого контролю і нагляду за розслідуванням кримінальної справи, що призвело до багаторічної тяганини і не притягнення винних у скоєнні злочинів осіб до кримінальної відповідальності, не вияснення обставин викрадення із кримінальної справи оригіналів окремих документів і не притягнення за це слідчого до відповідальності, суд керувався положеннями ст. ст. 120, 206, 210 КПК України 1960 року. Так, відповідають нормам зазначених статей висновки суду першої інстанції про те, що дії прокурора, в тому числі відповідних посадових осіб Генеральної прокуратури України, які свідчать про недотримання обов'язкових вимог кримінально-процесуального законодавства щодо продовження чи не продовження в порядку, визначеному статтею 120 КПК України 1960 року, строків досудового слідства у кримінальній справі, розслідування справи без постанови слідчого чи прокурора про відновлення слідства, належності прокурорського нагляду за розслідуванням кримінальної справи, не вжиття заходів щодо порушення кримінальної справи (прийняття відповідного процесуального рішення) відносно слідчого за втрату матеріалів кримінальної справи також регламентовані нормами КПК України 1960 року.

Позивачем заявлено також вимоги про: - зобов'язання Генеральної прокуратури України, як контрольної інстанції, здійснити правові заходи по порушенню кримінальної справи по факту зловживання службовим становищем посадовими особами прокуратури, які причетні до здійснення досудового слідства, прокурорського нагляду та контрольних функцій по кримінальній справі, по встановленню осіб причетних до крадіжки (вилучення) документів, притягнення їх до кримінальної відповідальності та направлення справи до суду для розгляду по суті; - зобов'язання Генеральної прокуратури України прийняти необхідні, у межах компетенції, правові заходи по скасуванню постанови про закриття кримінальної справи та здійснити і організувати досудове слідство в повному об'ємі; - зобов'язання Генеральної прокуратури України здійснити належний контроль за розслідуванням кримінальної справи.

Права і обов'язки прокурора, станом на квітень 2014 року (момент вирішення позову по суті), в тому числі відповідних посадових осіб Генеральної прокуратури України, по порушенню кримінальної справи (внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань по повідомленню про вчинення кримінального правопорушення), по скасуванню постанови про закриття кримінальної справи, здійснення належного контролю за розслідуванням кримінальної справи, регламентовані нормами КПК України 2012 року.

Главами 20-25 Розділу III КПК України 2012 року визначено загальні положення досудового розслідування - від реєстрації повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення (заяви про злочин) до направлення справи в суд для розгляду по суті.

Прокурор здійснює нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням (стаття 36 КПК України 2012 року). Відповідно до положень пункту 6 частини 2 статті 36 КПК України 2012 року прокурор, здійснюючи такий нагляд, серед іншого, уповноважений скасовувати незаконні та необґрунтовані постанови слідчих.

Статтями 303 і 306 КПК України 2012 року передбачено можливість на досудовому провадженні оскарження до суду рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які розглядаються слідчим суддею місцевого суд.

Таким чином, розгляд спорів про порушення вимог КПК України 1960 року і 2012 року відбувається в порядку кримінально-процесуального судочинства.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що весь порядок кримінального провадження від виявлення злочину до притягнення винних до кримінальної відповідальності врегульований кримінально-процесуальним законодавством, в редакціях законів 1960 року і 2012 року. Прийняття або не прийняття відповідного процесуального рішення слідчим чи прокурором, вчинення або не вчинення ними відповідних процесуальних дій, допущення певної бездіяльності, в тому числі неповнота виконання повноважень із нагляду за розслідуванням кримінальних справ, є єдиним процесом провадження у кримінальних справах.

Вчинення дій, неповне вчинення дій або не вчинення дій при винесенні процесуального рішення слідчим або прокурором, прийнятого чи не прийнятого в межах кримінально-процесуального закону, є нерозривним із самим рішенням.

Визначений ОСОБА_1 спосіб захисту порушеного права у кримінальному судочинстві шляхом оскарження дій чи бездіяльності при прийнятті процесуального рішення слідчим і прокурором, не може змінити підсудності провадження за позовами учасників кримінальної справи про захист їхніх прав і свобод.

Зазначене підтверджується також рішенням Конституційного Суду України №6-рп/2001 від 23.05.2001 року, відповідно до якого захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, таке оскарження може здійснюватись у порядку, встановленому Кримінально-процесуальним кодексом України, оскільки діяльність посадових осіб прокуратури має свої особливості і не належить до управлінської сфери.

За аналогією, Верховний Суд України, розглянувши в порядку письмового провадження за винятковими обставинами скаргу на ухвалу Вищого адміністративного суду України від 07 жовтня 2009 року (за позовом до прокурора м. Харцизька Донецької області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії), у постанові від 23.12.2009 року дійшов висновку про те, що повноваження прокурора, регламентовані нормами Кримінально-процесуального кодексу України, виключають можливість розгляду позову в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини 1, пункту 2 частини 2 статті 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Компетенція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи, що належить вирішувати в порядку кримінального судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо її не належить розглядати у порядку адміністративного судочинства.

З урахуванням наведеного, провадження у справі в частині позовних вимог було закрито підставно.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У відповідності до вимог ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно зі ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Скаржник у встановленому законом порядку не довів наявність передбачених законом підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 199, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.04.2014 р. про закриття провадження у справі №809/2380/13-а в частині позовних вимог - без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20-ти днів після набрання нею законної сили, а уразі складення такої в порядку ч. 3 ст. 160 КАС України, протягом того ж строку з часу складення в повному обсязі.

Головуючий суддя Костів М.В.

Судді Шавель Р.М.

Бруновська Н.В.

Повний текст ухвали складений 12.05.2015 року.