Справа № 826/4021/15
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2015-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 травня 2015 року № 826/4021/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Іщука І.О., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Дівітіс»
до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 13.11.2014 р. № ,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Дівітіс» звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві, в якому просить:

1. Визнати неправомірним та скасувати наказ ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 17.10.2014 р. № 1458 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Дівітіс».

2. Визнати неправомірними дії ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві щодо проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Дівітіс», за результатами якої складено акт від 30.10.2014 р. № 1582/26-59-22-05/37933043.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 13.11.2014 р. № з податку на додану вартість на загальну суму 252 525,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві вчинено протиправні дії щодо проведення перевірки, за результатами якої винесено податкове повідомлення-рішення від 13.11.2014 р. № , яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 252 525,00 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі. Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначив, що документальна позапланова невиїзна перевірка проведена за відсутності підстав, передбачених чинним законодавством, а тому дії відповідача щодо проведення перевірки є протиправними. Господарські операції позивача є реальними та вчинені з метою настання реальних наслідків.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи. Заяви про розгляд справи без його участі або клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Згідно наданих письмових заперечень проти позову заперечує та просить суд відмовити в їх задоволенні з огляду на те, що перевірка позивача проведена правомірно.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

У зв'язку з тим, що відсутні перешкоди для розгляду справи у судовому засіданні, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, а також зважаючи на відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцію у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві проведено документальну позапланову невиїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Дівітіс» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість та податку на прибуток при взаємовідносинах з ТОВ «Софт Трейд ЛТД» за період з 01.07.2014 р. по 31.07.2014 р.

Перевіркою встановлено порушення ТОВ «Дівітіс»:

1. п.198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.4, п. 201.6, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, п. 9.1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п. 2.4, п. 2.16 Положення «Про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку» та п. 4, п. 14 Порядку «Заповнення податкової накладеної», в результаті чого завищено від'ємне значення з податку на додану вартість за липень 2014 р. на загальну суму 168 350,00 грн.

За результатами перевірки складено акт від 12.09.2014 р. № 11668/10/2659-22-05 та винесено податкове повідомлення-рішення від 13.11.2014 р. № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 252 525,00 грн., в тому числі за основним платежем в розмірі 168 350,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 84 175,00 грн.

За результатами первинного адміністративного оскарження, Головним управлінням ДФС у м. Києві прийнято рішення від 23.01.2015 р. № 1056/10/26-15-10-05-35, яким податкове повідомлення-рішення від 13.11.2014 р. № залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

За результатами повторного адміністративного оскарження, Державною фіскальною службою України прийнято рішення від 18.02.2015 р. № 3213/6/99-99-10-01-01-25, яким податкове повідомлення-рішення від 13.11.2014 р. № та рішення, прийняте за розглядом первинної скарги, залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Відповідно до п. 79.1 ст. 79 Податкового кодексу України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Відповідно до п. 75.1.2 п. 75.2 ст. 75 Податкового кодексу України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Як вбачається зі змісту акту перевірки від 30.10.2014 р. № 1582/26-59-22-05/37933043, на підставі посвідчення від 04.06.2014 р. серія КВ № 109468 та наказу від 17.10.2014 р. № 1458, виданого ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві на підставі пп. 75.1.2, п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78, п. 79.1, п. 79.2 ст. 79 та, відповідно до п. 82.2 ст. 82 Податкового кодексу України головним державним ревізором-інспектором відділу перевірок ризикових підприємств управління податкового аудиту ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві, інспектором податкової та митної справи ІІ рангу, Когутом С.В., проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ТОВ «Дівітіс» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість та податку на прибуток при взаємовідносинах з ТОВ «Софт Трейд ЛТД» за період з 01.07.2014 по 31.07.2014.

Відповідно до пп. 78.1.1 п.78.1 ст. 78 Податкового кодексу України за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків податкового, валютного та іншого законодавства протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Дівітіс», на письмовий запит відповідача від 12.09.2014 р. № 11668/10/2659-22-05 щодо надання документального підтвердження господарських операцій, надало копії первинних фінансово-господарських документів по взаємовідносинам з ТОВ «Софт Трейд ЛТД», що підтверджується листом від 09.10.2014 р. № 09/10/14-1.

Однак, як було з'ясовано під час судового розгляду справи, позивачем на запит відповідача було надано не всі документи, що вбачається з додатків до скарг позивача.

Зважаючи на вищевикладене, документальна позапланова невиїзна перевірка позивача проведена податковим органом за наявності підстав, передбачених п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України, а тому суд вважає, що наказ ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 17.10.2014 р. № 1458 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Дівітіс» та дії відповідача щодо проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Дівітіс», за результатами якої складено акт від 30.10.2014 р. № 1582/26-59-22-05/37933043 правомірними, отже, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог щодо визнання неправомірним та скасування наказу ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 17.10.2014 р. № 1458 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Дівітіс» та визнання неправомірними дій ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві щодо проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Дівітіс», за результатами якої складено акт від 30.10.2014 р. № 1582/26-59-22-05/37933043.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 13.11.2014 р. № з податку на додану вартість на загальну суму 252 525,00 грн., суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.6 ст. 201 Податкового кодексу України, податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Зазначена позиція суду узгоджується із позицією Вищого адміністративного суду України, викладеної у листі останнього від 02.06.2011 №742/11/13-11.

ТОВ «Дівітіс» зареєстровано Шевченківською районною у м. Києві державною адміністрацією, взято на податковий облік в органах державної податкової служби від 18.10.2011 № 42774. Перебуває на обліку в ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві. Зареєстровано платником податку на додану вартість в ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві.

Як вбачаться з матеріалів справи, предметом перевірки стали господарські взаємовідносини позивача з ТОВ «Софт Трейд Лтд».

Так, між ТОВ «Дівітіс» (покупець) та ТОВ «Софт Трейд Лтд» (постачальник) укладено договори поставки № б/н від 29.07.2014 р. та № б/н від 30.07.2014 р., відповідно до умов яких, постачальник зобов'язується передати у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти у свою власність та оплатити товар в кількостях, асортименті та за ціною (вартістю), що наводяться у специфікації до цього договору, які підписуються та скріплюються печатками обох сторін та є невід'ємною частиною цього договору.

Поставка товару здійснюється партіями. Кількість, номенклатура та ціна товару в партії визначаються виходячи із замовлення покупця з урахуванням наявності товару в партії визначаються виходячи із замовлення покупця з урахуванням наявності товару на складі постачальника. Кількість, номенклатура та ціна товару вказуються у специфікації, рахунках та накладній, які надає постачальник на кожну партію товару, що є невід'ємною частиною цього договору.

На підтвердження виконання вказаних договорів, позивачем надано суду: специфікації, податкові накладні, видаткові накладні, рахунки-фактури, банківські виписки.

На підтвердження місцезнаходження товариства позивачем надано суду договір оренди нежитлового приміщення № 01/10-13 від 01.10.2013 р.

Як пояснив відповідач в судовому засіданні, транспортування товару в рамках виконання договору у зв'язку з його негабаритністю, здійснювалося власним автотранспортом, що належить на праві власності ОСОБА_3, яка є дружиною засновника та директора ТОВ «Дівітіс» ОСОБА_4, що підтверджується копією техпаспорту та свідоцтва про шлюб. Вказаний автотранспортний засіб фактично використовується директором (засновником) ТОВ «Дівітіс» під час здійснення господарської діяльності товариства.

Зважаючи на вищенаведене, суд вважає посилання відповідача на відсутність товарно-транспортних накладних необґрунтованим та безпідставним.

Підтвердженням подальшої реалізації товару є укладення угоди про подальшу реалізацію обладнання в рамках господарської діяльності на адресу Державного підприємства «Київський бронетанковий завод», що підтверджується відповідними фінансово-господарськими документами.

Щодо тверджень відповідача про порушення позивачем приписів податкового законодавства в частині відсутності факту реєстрації податкових накладних у відповідному реєстрі, слід зазначити наступне.

Так, предметом поставки договорів від 29.07.2014 р. № б/н та від 30.07.2014 р. № б/н є прилади нічного бачення, акумулятори, електромагніти тощо.

Відповідно до п. 11 Перехідних положень Податкового кодексу України реєстрація податкових накладних платниками податку на додану вартість - продавцями в Єдиному реєстрі податкових накладних запроваджується для платників цього податку, у яких сума податку на додану вартість в одній податковій накладній становить:

понад 1 мільйон гривень - з 1 січня 2011 року;

понад 500 тисяч гривень - з 1 квітня 2011 року;

понад 100 тисяч гривень - з 1 липня 2011 року;

понад 10 тисяч гривень - з 1 січня 2012 року.

Отже, податкова накладна, в якій сума податку на додану вартість не перевищує 10 000,00 грн., не підлягає включенню до Єдиного реєстру податкових накладних.

Враховуючи вищевикладене, відсутність обов'язку щодо реєстрації податкової накладної, якщо сума податку не перевищує 10 тисяч гривень прямо передбачена положеннями Податкового кодексу України та не може бути підставою для висновку про нікчемність всіх угод, укладених таким суб'єктом господарювання, а тим більше для висновку про настання у зв'язку із цим несприятливих наслідків для його контрагентів.

Крім того, ТОВ «Софт Трейд Лтд» відображені у податковій звітності операції по взаємовідносинам з ТОВ «Дівітіс», а податкові зобов'язання з ПДВ за результатами реалізації товарів є сплаченими.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Софт Трейд Лтд» було позбавлено можливості подавати звітність в електронному вигляді.

Так, ТОВ «Софт Трейд Лтд» 22.08.2014 р. у паперовій формі через канцелярію ОДПІ подало декларацію з податку на додану вартість за липень 2014 р. та додаток № 5 до декларації, яка була прийнята з відміткою «до відома», тобто не визнана податковою звітністю.

За результатами оскарження дій податкового органу, що полягають у неприйнятті вказаної вище декларації, ГУ Міндоходів у Київській області прийнято рішення від 23.09.2014 р. № 2317/10/10-36-18-03-13, яким визнано неправомірними дії Васильківської ОДПІ щодо невизнання податкової декларації підприємства за 2014 р.

Відповідно до п. 49.11 ст. 49 Податкового кодексу України у разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, такий контролюючий орган зобов'язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови:

- у разі отримання такої податкової декларації, надісланої поштою або засобами електронного зв'язку, - протягом п'яти робочих днів з дня її отримання;

- у разі отримання такої податкової декларації особисто від платника податку або його представника - протягом трьох робочих днів з дня її отримання.

Відповідно до п. 49.9.2 п. 49.9 ст. 49 Податкового кодексу України податкова декларація, надана платником, також вважається прийнятою у разі, якщо контролюючий орган із дотриманням вимог пункту 49.11 цієї статті не надає платнику податків повідомлення про відмову у прийнятті податкової декларації або у випадках, визначених цим пунктом, не надсилає його платнику податків у встановлений цією статтею строк.

Враховуючи вищенаведені правові норми, а також рішення ГУ Міндоходів у Київській області від 23.09.2014 р. № 2317/10/10-36-18-03-13, суд приходить до висновку про відсутність розбіжностей у податкових обліках ТОВ «Дівітіс» та ТОВ «Софт Трейд Лтд».

Щодо неправомірності застосування штрафної санкції у розмірі 50 % у зв'язку з повторністю факту порушення ТОВ «Дівітіс» вимог податкового законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач посилаючись на акт перевірки № 2/2220/37933043 від 01.07.2012 р., на підставі якого донараховано ТОВ «Дівітіс» 81 147,00 грн. податку на додану вартість, застосував до підприємства штрафну санкцію у розмірі 50 % у зв'язку із повторністю здійснення порушення.

Разом з тим, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.09.2013 р. по справі № 826/11129/13-а, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12.06.2014 р. визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення ДПІ у Шевченківському районі м. Києва ДПС від 27.06.2013 р. № , № , що прийняті на підставі акту перевірки № 2/2220/37933043 від 01.07.2012 р.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою податкового органу.

Зважаючи на те, що постанова Окружного адміністративного суду України від 16.09.2013 р. по справі № 826/11129/13-а набрала законної сили, відповідно повторність у здійсненні порушення податкового законодавства відсутня, отже, штрафна санкція у розмірі 50 % застосована неправомірно.

Суд проаналізувавши надані позивачем первинні документи та інші документи, відносно здійснення його господарської діяльності, не може погодитися з висновками податкового органу, оскільки висновки викладені в акті перевірки зроблені з порушенням вимог законодавства та не відповідають дійсності.

Суд зазначає, що зазначені документи повністю відображають суть господарських операцій, рух товарів від контрагента до позивача, а, отже, і реальність господарських операцій.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що висновки відповідача не підкріплені належними доказами.

Відповідно до визначення частини першої статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Підпункт 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначає господарську діяльність як - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що операції позивача з ТОВ «Софт Трейд Лтд» здійснені в межах господарської діяльності, є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій.

Суд також враховує вимоги статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», яка встановлює: якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

На момент здійснення спірних господарських операцій ТОВ «Софт Трейд Лтд» було зареєстровано як юридична особа в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

На момент здійснення господарських операцій усі контрагенти були належним чином зареєстровані платниками ПДВ.

Враховуючи наведене, з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку право на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами. Відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов'язаннями іншої юридичної особи, в тому числі за податковими зобов'язаннями.

Таким чином, недотримання контрагентом позивача податкової дисципліни є підставою для застосування правових наслідків саме щодо цього контрагента, оскільки порушення платником вимог податкового законодавства тягне застосування заходів відповідальності саме до такого платника та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб (зокрема, його контрагентів) за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції. Зазначена позиція узгоджується з Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12.10.2007 р. N К-24186/06.

Також суд зазначає, що в акті перевірки від 12.09.2014 р. № 11668/10/2659-22-05 відповідачем не наведено жодного доказу того, що укладені між позивачем і ТОВ «Софт Трейд ЛТД» угоди суперечать актам цивільного законодавства чи свідчать про намір сторін ухилитися від оподаткування доходів, отриманих внаслідок виконання цих угод або приховування дійсного об'єкту оподаткування, зменшення бази оподаткування, створення штучних підстав для незаконного відшкодування сум сплачених податків за рахунок коштів бюджету тощо.

Викладене свідчить, що позивач, придбані у ТОВ «Софт Трейд Лтд» товари, використав у подальших оподатковуваних операціях в межах своєї основної господарської діяльності.

Судом встановлено, що податковий кредит був сформований позивачем на підставі належним чином оформлених податкових накладних, отриманих від ТОВ «Софт Трейд Лтд», що не заперечується податковим органом.

В даній справі судом встановлено, що господарські операції здійсненні на підставі оформлених належним чином первинних документів.

За таких обставин суд дійшов висновку, що висновки відповідача, викладені в акті перевірки від 12.09.2014 р. № 11668/10/2659-22-05 спростовуються матеріалами справи.

Отже, враховуючи вищенаведене та перевіривши всі фактичні обставини справи, суд не знаходить порушень чинного законодавства щодо оформлення первинних документів у фінансово - господарських взаємовідносинах між позивачем та ТОВ «Софт Трейд Лтд», а тому вважає, що формування ТОВ «Дівітіс» податкового кредиту з податку на додану вартість є правомірним, а дії Державної податкової інспекції у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві щодо збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість - протиправними.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України визначено, у разі, якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків сплачує штрафні санкції.

Оскільки, суд визнав неправомірним збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість, то нарахування штрафних санкцій є також неправомірним.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 13.11.2014 р. № прийнято обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин справи, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги ТОВ «Дівітіс» в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення 13.11.2014 р. № підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, 160-163, 167, 254 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Дівітіс» задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 13.11.2014 р. № з податку на додану вартість на загальну суму 252 525,00 грн.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Судові витрати в розмірі 487,20 грн. присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дівітіс» за рахунок Державного бюджету України.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її проголошення особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Іщук