Справа № 810/1115/15
Суддя: Терлецька О.О.
Дата ухвалення: 2015-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2015 року 810/1115/15

Суддя Київського окружного адміністративного суду Терлецька О.О.,

при секретарі судового засідання Акопян Е.Н.,

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - Терещенка О.В.,

3-ї особи - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_4 до Реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області, третя особа: ОСОБА_5 - про визнання протиправним та скасування рішення та зобов?язання до вчинення певних дій,

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_4 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області (далі - відповідач) третя особа ОСОБА_5 (далі - 3-тя особа) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов?язання вчинити дії.

Предмет позову складає спір щодо відмови відповідача у здійсненні реєстрації за позивачем права власності на частину нерухомого майна.

Зміст позову складають вимоги про визнання протиправним і скасування рішення відповідача №19922867 від 11.03.2015 про відмову у державній реєстрації права власності ОСОБА_4 на 1/2 житлового будинку, що розташований: АДРЕСА_1 та зобов?язати - вчинити дії щодо державної реєстрації зазначеного права власності. Представник позивача позовні вимоги підтримав в судовому засіданні, пояснивши, що відповідач при державній реєстрації не врахував, що оскаржуване рішення стосується реєстрації частини нерухомого майна, інша частина якого була вже була зареєстрована за співвласником позивача і у володінні відповідача вже були необхідні відомості для здійснення державної реєстрації права власності позивача як співвласника нерухомого майна.

Представник відповідача проти позову заперечив, просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень на позов представник відповідача пояснив, що позивачем до реєстрації не було подано весь необхідний пакет документів, який передбачений чинним законодавством для вчинення реєстраційних дій.

Представник 3-ї особи підтвердив в судовому засіданні відомості, про те, що за 3-ю особою вже було зареєстровано право власності на частину нерухомого майна, щодо реєстрації іншої частини якого виник спір у даній справі. Щодо заявленого позову, представник 3-ї особи не підтримав жодну сторін спору, поклався на розсуд суду.

Дослідивши обставини справи, заслухавши пояснення представників учасників справи, суд встановив наступне.

6.03.2015 до відповідача надійшла заява від позивача за реєстраційним №10502437 - про проведення державної реєстрації права власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1.

З заяви слідує, що позивач просив зареєструвати за ним право спільної часткової приватної власності на об'єкт нерухомості.

Відповідно до картки прийому заяви №19835940, - до вищезазначеної заяви позивачем було надано лише рішення Апеляційного суду Київської області від 19.11.2012 та довідка Гірської сільської ради від 1.12.2014 №453.

11 березня 2015 року відповідачем було винесено рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень на підставі ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», - у зв?язку з тим, що заявлене право не підлягає державній реєстрації, що відповідає підставі для відмови у державній реєстрації, визначеній нормою п.1 ч.1 ст.24 зазначеного Закону.

З пояснень представника відповідача слідує і підтверджується матеріалами справи, що рішенням Апеляційного суду Київської області від 19.11.2012 у справі №22ц-5329/2012 за позивачем було визнано право власності на Ѕ частину матеріалів, обладнання тощо які були використані в процесі будівництва житлового будинку та господарських споруд, однак - не право власності на частину нерухомого майна.

Разом з тим, в матеріалах справи є завірені відповідачем копії документів реєстраційної справи житлового будинку (рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №15550421 від 3.09.2014, свідоцтво про право спільної часткової власності НОМЕР_1 від 3.09.2014, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності НОМЕР_2 від 3.09.2014), з яких слідує, що за 3-ю особою було зареєстровано право спільної часткової власності на частину будинку за адресою АДРЕСА_1. При цьому зі свідоцтва на право спільної часткової власності, виданого 3-ій особі, слідує, що підставою для державної реєстрації було саме рішення державного реєстратора, а не підстави, визначені у вичерпному переліку статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з наступного.

Питання держаної реєстрації прав на нерухоме майно регулюються Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1.07.2004 №1952-IV (далі - Закон №1952) та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 р. №868 (далі - Порядок №868).

Відповідно до пунктів 1 та 2 ч.2 ст.9 Закону №1952, - державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав. За наслідками зазначених дій, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

Відповідно до ст.19 Закону №1952, - державна реєстрація прав проводиться на підставі:

1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом;

2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону;

3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді;

4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом;

5) рішень судів, що набрали законної сили;

6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Відповідно до п.37 Порядку №868, - документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є:

1) укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чи його дублікат;

2) свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат;

3) свідоцтво про право на спадщину, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат;

4) видані нотаріусом свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікати;

5) свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане державним реєстратором відповідно до закону;

6) свідоцтво про право власності, видане органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дублікат;

7) свідоцтво про право власності на нерухоме майно чи його дублікат, видані до 1 січня 2013 р. органом місцевого самоврядування або місцевою держадміністрацією;

8) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняте власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном;

9) державний акт на право приватної власності на землю, державний акт на право власності на землю, державний акт на право власності на земельну ділянку або державний акт на право постійного користування землею;

10) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно;

11) ухвала суду про затвердження (визнання) мирової угоди;

12) заповіт, яким установлено сервітут на нерухоме майно;

13) закон, яким установлено сервітут на нерухоме майно;

14) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об'єкта нерухомого майна релігійній організації;

15) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об'єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність;

16) інші документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно відповідно до закону.

Рішення суду, яке позивач подав як підставу для здійснення державної реєстрації, а саме рішення Апеляційного суду Київської області від 19.11.2012 в цивільній справі №22ц-5329/2012, не містить в резолютивній частині вказівку на визнання права власності за позивачем на об?єкт нерухомого майна, а містить лише рішення щодо права власності на Ѕ частину матеріалів, обладнання, використаних в процесі будівництва житлового будинку та господарських споруд.

Відповідно до ст.24 Закону №1952, яка передбачає дискреційне право відповідача відмовити у державній реєстрації прав на нерухоме майно, - у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо:

1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону;

2) об'єкт нерухомого майна розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав;

3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа;

4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують;

5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону;

5-1) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем;

5-2) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених статтею 4 2 та частиною дев'ятою статті 15 цього Закону;

5-3) під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку;

5-4) після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення;

5-5) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію;

5-6) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем;

6) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Норма п.1 ч.1 ст.24 Закону №1952, передбачає як підставу не можливість державної реєстрації заявленого права з огляду на законодавство України.

Зі змісту заяви позивача №10502437, слідує, що останній заявив про реєстрацію права спільної часткової власності на житловий будинок.

Можливість такої реєстрації передбачена ч.1 ст.1 Закону №1952, з якої слідує, що цей Закон регулює відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Таким чином суд приходить до висновку, що заявлене позивачем до реєстрації право не є таким, що не підлягає реєстрації відповідно до Закону.

Разом з тим, оскаржуване позивачем рішення про відмову у державній реєстрації не містить інших підстав для відмови у державній реєстрації, визначених у вичерпному переліку ст.19 Закону №1952.

За таких умов суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню, як необґрунтоване, оскільки винесене на підставі, яка не знайшла підтвердження в судовому засіданні.

Разом з тим, позовні вимоги, які стосуються зобов'язання відповідача до вчинення певних дій не можуть бути задоволені судом, оскільки передбачають реалізацію останнім дискреційних повноважень відповідача, і перебирання їх судом є втручанням у здійснення таких повноважень, а відтак - і статті 19 Конституції України.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області від 11.03.2015 №19922867 про відмову у державній реєстрації права власності ОСОБА_4 на 1/2 житлового будинку, що розташований: АДРЕСА_1

В решті позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Терлецька О.О.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 7 травня 2015 року