Справа № 804/9207/13-а
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2015-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" травня 2015 р.справа № 804/9207/13-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередниченко В.Є.,

суддів: Коршуна А.О., Панченко О.М.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Дніпропетровську адміністративну справу за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України в м. Нікополь та Нікопольському районі Дніпропетровської області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 липня 2013 року у справі № 804/9207/13-а за позовом суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Нікополь та Нікопольському районі Дніпропетровської області про скасування вимоги та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 08 липня 2013 року звернувся до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Нікополь та Нікопольському районі Дніпропетровської області, в якому просить суд:

- скасувати вимогу про сплату недоїмки № Ф-1288 управління Пенсійного фонду України в м. Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області від 27.06.2013 року;

- зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м. Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області утриматись від прийняття вимог про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за відсутності змін у діючому законодавстві України.

Позов обґрунтовано тим, що позивач є фізичною особою-підприємцем, а також пенсіонером за віком. Як пенсіонер за віком він звільняється від обов'язкової сплати єдиного соціального внеску до Пенсійного Фонду, але управління Пенсійного фонду України в м. Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області вимагає від нього сплатити єдиний соціальний внесок з грудня 2011 року по березень 2013 року.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 липня 2013 року позов задоволено частково.

Суд визнав протиправною та скасував вимогу про сплату недоїмки № Ф-1288 управління Пенсійного фонду України в м. Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області від 27 червня 2013 року на суму 6114,84 грн. (шість тисяч сто чотирнадцять гривень 84 копійки), яка винесена відносно фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позов в частині скасування вимоги про сплату недоїмки № Ф-1288 від 27.06.2013 року суд першої інстанції зробив висновок про те, що «ОСОБА_1 було призначено пенсію за вислугою років і цей вид пенсії, на думку суду, відноситься до пенсії за віком, суд вважає, що на позивача поширюються норми ч. 4 ст. 4 Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування»…». Крім того, суд першої інстанції вказав на те, що судове рішення не може обмежувати волю законодавчого органу в майбутньому змінювати правове регулювання суспільних відносин чи обмежувати волю контролюючого органу в майбутньому визначати заходи процесуального примусу та відмовив у задоволені позову в іншій частині.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивачу призначено пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Оскільки позивачу призначено пенсію із зменшенням пенсійного віку, то він набуде право на користування пільгою передбаченою ч. 4 ст. 4 Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» після досягнення 60 років.

Згідно з запереченнями на апеляційну скаргу позивач просить у її задоволенні відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись при цьому на його законність та обґрунтованість.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що позивач є пенсіонером, що підтверджується пенсійним посвідченням НОМЕР_1 серії НОМЕР_2, виданого Пенсійним фондом України 07.07.2009 року, вказано вид пенсії «За віком» (а.с.13).

ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер фізичної особи-платника податків та інших обов'язкових платежів НОМЕР_1) зареєстрований виконавчим комітетом Нікопольської міської ради Дніпропетровської області 11.06.2002 року у якості фізичної особи-підприємця, що підтверджується копією Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця Серії НОМЕР_3 (а.с.14).

Нікопольською об'єднаною державною податковою інспекцією Дніпропетровської області Державної податкової служби 31 травня 2012 року було видано ОСОБА_1 Свідоцтво про сплату єдиного податку серії НОМЕР_4

Управлінням Пенсійного фонду України в м. Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області 27 червня 2013 року було винесено відносно фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 вимогу про сплату недоїмки № Ф-1288 на суму 6114,84 грн. (а.с.9).

Законність вимоги управлінням Пенсійного фонду України в м. Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області про сплату недоїмки № Ф-1288 від 27 червня 2013 року на суму 6114,84 грн. є предметом спору переданого на вирішення суду.

Суд апеляційної інстанції проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскарженої постанови, виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є фізичні особи?підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування (частина четверта статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування»).

Таким чином, за змістом цієї норми фізичні особи?підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати єдиного внеску за себе, за умови, якщо такі особи є пенсіонерами за віком (незалежно від того чи досягли вони загального пенсійного віку чи така пенсія оформлена на пільгових умовах - зі зменшенням віку) та отримують відповідно до закону пенсію.

Згідно із абзацами першим та другим пункту 16 Прикінцевих положень Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» застосовуються, зокрема в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах.

Статтею 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено виключний перелік трудових пенсій, які призначаються за цим Законом (за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років). Загальні умови призначення пенсій за віком визначені статтею 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Таке право виникало у чоловіків після досягнення 60 років та за наявності відповідного стажу. При цьому, статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», на підставі пункту «а» частини першої якої, позивач отримує пенсію, передбачена можливість призначення пенсії за віком на пільгових умовах - із зменшенням віку, зазначеного у статті 12 цього Закону, та за наявності відповідного трудового стажу.

Проаналізувавши наведені норми матеріального права, ураховуючи закріплені Конституцією України гарантії громадян на соціальний захист, колегія суддів дійшла висновку, що особи, яким пенсія за віком призначена відповідно до пункту «а» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», не є платниками єдиного внеску за себе згідно з частиною четвертою статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», так як і особи, які є пенсіонерами за віком на загальних умовах, оскільки згадана норма не містить будь-яких винятків щодо пенсіонерів за віком.

Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 15 квітня 2013 року справа № 21-57а14.

Відповідно до статті 2442 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» № 192-VIII від 12.02.2015 року), висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об'єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому постанову суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись пунктом 1 частини 1 статті 198, статтями 200, 206 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Нікополь та Нікопольському районі Дніпропетровської області - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 липня 2013 року у справі №804/9207/13-а - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун

Суддя: О.М. Панченко