Справа № 826/3410/15
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2015-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

826/3410/15

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

12 травня 2015 року №826/3410/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., при секретарі судового засідання Давиденко Л.В., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

товариства з обмеженою відповідальністю « 2С Дизайн»

до

державної податкової інспекції у Дніпровському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Справу №826/3410/15 розглянуто в письмовому провадженні згідно із приписами частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у Дніпровському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві (на час розгляду справи в суді - державна податкова інспекція у Дніпровському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві) проведено документальну позапланову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю « 2С Дизайн» з питань дотримання вимог податкового, митного та іншого законодавства при взаємовідносинах з товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Сельта», товариством з обмеженою відповідальністю «Діджітал Технолоджі», приватним підприємством «Юридична компанія «ФОРТ», товариством з обмеженою відповідальністю «Алмаз Олма», товариством з обмеженою відповідальністю «Дельта Трейд», товариством з обмеженою відповідальністю «Еколан», товариством з обмеженою відповідальністю «Андрій і К», товариством з обмеженою відповідальністю «Престижбуд», товариством з обмеженою відповідальністю «Бекор Груп», товариством з обмеженою відповідальністю «Сокіл СБ», товариством з обмеженою відповідальністю «Тренінг – центр «Гудвіл - Україна», товариством з обмеженою відповідальністю «Бастіон Ко», товариством з обмеженою відповідальністю «Сельта», товариством з обмеженою відповідальністю «Живий хліб», товариством з обмеженою відповідальністю «Сігма Компані», приватним підприємством «Лєпта», товариством з обмеженою відповідальністю «Гронінген», товариством з обмеженою відповідальністю «Континент - Стиль», товариством з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Астра Інвест», товариством з обмеженою відповідальністю «Талісман Київ», товариством з обмеженою відповідальністю «Атлас Компані», товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Контроль», товариством з обмеженою відповідальністю приватним підприємством «Безпека Комплекс», приватним підприємством «Марсбуд», товариством з обмеженою відповідальністю «Відео АРТ» та ряду інших контрагентів (покупців, продавців) за період 01.01.11 по 30.06.14.

Перевіркою встановлено порушення товариством з обмеженою відповідальністю « 2С Дизайн»:

підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток на суму 245 412,00 грн.;

пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на суму 184 194,00 грн.

За наслідками перевірки державною податковою інспекцією у Дніпровському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві складено акт від 14.08.2014 №52/26-53-22-01-26/36002746 та прийнято податкові повідомлення-рішення:

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, в редакції на час спірних правовідносин, визначено, що не включаються до складу валових витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Зазначена позиція суду узгоджується із позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною у листі від 02.06.2011 №742/11/13-11.

Як вбачається з акту перевірки державної податкової інспекції у Дніпровському районі головного управління Міністерства доходів і зборі у місті Києві від 14.08.2014 №52/26-53-22-01-26/36002746 висновки щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблено з огляду на відсутність факту реальності господарських операцій між товариством з обмеженою відповідальністю « 2С Дизайн» та його контрагентами: товариством з обмеженою відповідальністю «Діджитал Технолоджі», товариством з обмеженою відповідальністю «Бекор Груп», приватним підприємством «Юридична компанія «ФОРТ», приватним підприємством «Марсбуд» за рахунками-фактури.

На підтвердження реальності господарських взаємовідносин із названими контрагентами, виконання умов рахунків-фактур, руху активів в процесі здійснення господарських операцій позивачем надано суду копії: рахунків-фактур за відповідні періоди; видаткових накладних за відповідні періоди; податкових накладних за відповідні періоди.

Також позивачем надано суду письмові пояснення щодо взаємовідносин із кожним із наведених контрагентів (товариством з обмеженою відповідальністю «Діджитал Технолоджі», товариством з обмеженою відповідальністю «Бекор Груп», приватним підприємством «Юридична компанія «ФОРТ», приватним підприємством «Марсбуд») щодо предмету господарських взаємовідносин, розрахунків між суб’єктами господарювання, відсутності заборгованості по розрахункам, транспортування продукції, використання придбаної продукції у власній господарській діяльності позивача.

Окрім того, позивачем на підтвердження виконання умов рахунків-фактур надано фотоматеріали, договорів з третіми особами про оренду обладнання, про оренду нежитлових приміщень.

У свою чергу, державною податковою інспекцією у Дніпровському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на спростування реальності господарських операцій, здійснених між товариством з обмеженою відповідальністю « 2С Дизайн» та його контрагентами: товариством з обмеженою відповідальністю «Діджитал Технолоджі», товариством з обмеженою відповідальністю «Бекор Груп», приватним підприємством «Юридична компанія «ФОРТ», приватним підприємством «Марсбуд» вказано на акти:

від 08.05.2013 №1345/2240/37146262 державної податкової інспекції у Шевченківському районі міста Києва «Про неможливість проведення зустрічної звірки товариства з обмеженою відповідальністю «Діджитал Технолоджі» щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за період лютий 2012 року та травень 2012»;

від 05.11.2013 №2112/26-55-22-08/38347350 «Про неможливість проведення зустрічної звірки товариства з обмеженою відповідальністю приватним підприємством «Марсбуд» щодо підтвердження господарських відносин з товариством з обмеженою відповідальністю «Київський машинобудівний завод» за період з 01.05.2013 по 31.05.2013»;

від 06.02.2014 №114/26-58-22-08-11/36309459 «Про неможливість проведення зустрічної звірки приватного підприємства «Юридична компанія «ФОРТ» з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.11.2010 по 18.11.2013».

Щодо доводів відповідача про припинення товариства з обмеженою відповідальністю «Бекор Груп», то суд наголошує на тому, що самим же контролюючим органом в акті перевірці наведено, що господарські взаємовідносини позивача із названим контрагентом мали місце в січні, лютому 2011 року, дата проведення державної реєстрації припинення товариства з обмеженою відповідальністю «Бекор Груп» - 12.07.2011.

Отже позиція контролюючого органу щодо відсутності реальності господарських взаємовідносин названих контрагентів лише з підстав припинення в майбутньому юридичної особи, є жодним чином необґрунтованою та безпідставною.

Суд звертає увагу, що відповідачем не надано суду будь-яких належних доказів, які покладено в основу висновків акту перевірки на підтвердження відсутності факту реальності господарських операцій, вчинених позивачем з контрагентами, а також факту суперечності відповідних правочинів фіскальним інтересам держави.

Так, ані акт перевірки, ані письмові заперечення відповідача, не містять аналізу дотримання як позивачем, так і його контрагентом податкової дисципліни у спірних правовідносинах (відсутній аналіз первинних документів).

Аналіз взаємовідносин між товариством з обмеженою відповідальністю « 2С Дизайн» та його контрагентами: товариством з обмеженою відповідальністю «Діджитал Технолоджі», товариством з обмеженою відповідальністю «Бекор Груп», приватним підприємством «Юридична компанія «ФОРТ», приватним підприємством «Марсбуд» свідчить, що:

- контролюючим органом не надано суду доказу щодо наявності на момент вчинення господарських операцій дефекту у правових статусах контрагентів позивача;

- всупереч вимогам податкового законодавства України, висновки контролюючого органу в спірних правовідносинах базуються на аналізі обставин, які не можуть бути самостійною підставою для нарахування суми грошового зобов’язання з податку на додану вартість;

- під час перевірки товариства з обмеженою відповідальністю « 2С Дизайн» відповідачем не перевірявся рух активів у процесі здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами;

- доказів порушення фіскальних інтересів держави внаслідок таких взаємовідносин відповідачем суду не надано.

При цьому, з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку право на податковий кредит та віднесення сум, понесених витрат, до складу валових витрат товариства не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов'язаннями іншої юридичної особи, в тому числі за податковими зобов'язаннями.

Судом також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), “Булвес” АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до статті 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись статтями 69, 70, 71 та 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.