Справа № 813/2501/14
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2015-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.04.2015р. м. Київ К/800/37849/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Кошіля В.В.

Суддів Борисенко І.В.

Моторного О.А.

при секретарі Калініні О.С.

за участю представника позивача - Московича А.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області

на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.06.2014

та постанову Львівського окружного адміністративного суду від 10.04.2014

у справі № 813/2501/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Галпап»

до Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області

про скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Галпап» звернулось до суду з позовом про скасування податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова Львівської області Державної податкової служби від 10.07.2012 № /8470 та № /8471.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 10.04.2014, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суд від 18.06.2014, позов задоволено; визнано протиправними та скасовано спірні податкові повідомлення-рішення, з підстав обґрунтованості позовних вимог.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Позивач в запереченнях на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, як такі, що прийняті у відповідності до норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, за результатами проведеної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Торговий дім «Галпап» з питань правильності формування податкового зобов'язання та податкового кредиту в розрізі контрагентів по декларації з податку на додану вартість за березень 2012 року та з питань взаєморозрахунків з ПП «Ново-Ком» за період з 01.02.2011 по 30.09.2011, складено акт № 156/22-10/22343278 від 02.07.2012, в якому зафіксовано порушення: пп. 14.1.36, 14.1.56 п. 14.1 ст. 14; п. 135.1, пп. 135.4.1 п. 135.4 ст. 135; п. 137.1 ст. 137 Податкового кодексу України, п. 5.1, пп. 5.2.1 п. 5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», внаслідок чого завищено від'ємне значення об'єкта оподаткування з податку на прибуток підприємств за ІІ квартал 2011 року на суму 1 016 667 грн.; пп. 14.1.185, п. 14.1.191 п. 14.1. ст. 14, п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188, п. 185.1 ст. 185, п. 186.1 ст. 186, п. п. 198.1, 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, внаслідок чого завищено податковий кредит за березень 2011 року на суму 392 399 грн. та завищено податкове зобов'язання в квітні 2011 року на суму 189 065 грн., завищено від'ємне значення, яке після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (ряд.24) за квітень 2011 року на суму 203 334 грн.

10.07.2012 відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення:

- № /8470 про зменшення суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за ІІ квартал 2011 року в розмірі 1 016 667 грн.;

- № /8471 про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість на 203 334 грн.

Підставою для зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за ІІ квартал 2011 року та податку на додану вартість, стали висновки податкового органу, що базуються на даних автоматизованого співставлення податкового зобов'язання та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України, відповідно до якого податковим органом було встановлено розбіжності між даними податкової звітності ПП «Ново-Ком» та на підставі висновків, викладених в акті Алчевської ОДПІ в Луганській області № 315/231-36917481 від 10.02.2012, що складений за результатами позапланової невиїзної документальної перевірки ПП «Ново-Ком» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість за період з 01.02 по 30.09.2011, згідно якого ПП «Ново-Ком» фактично не могло здійснювати господарської діяльності через відсутність для цього трудових ресурсів, основних фондів, складських приміщень, транспортних засобів.

Матеріалами справи встановлено, що ТОВ «Торговий дім «Галпап» уклало з ПП «Ново-Ком» наступні договори:

- договір купівлі-продажу № 010311/1 від 01.03.2011 відповідно до якого ПП «Ново-Ком» зобов'язується поставити (передати у власність), а ТОВ «Торговий дім «Галпап» зобов'язується прийняти та оплатити товар (фарби, блоки живлення, клеї, лампи, модулі та ін.);

- договір купівлі-продажу № 050511/1 від 04.04.2011, відповідно до якого ТОВ «Торговий дім «Галпап» зобов'язується передати у власність, а ПП «Ново-Ком» зобов'язується прийняти і оплатити товар (пральні порошки, миючі засоби, побутова хімія, оливи мастильні).

Реальність виконання господарських операцій за вказаними договорами підтверджується належною первинною документацією, а саме: видатковими та податковими накладними, придбані товари приймалися працівником позивача Синчич Я.Я. (директор) на підставі виданої довіреності № ГП 64 від 01.03.2011.

По даних взаємовідносинах з ПП «Ново-Ком» станом на 05.05.2011 сальдо розрахунків становило 0,00 грн. в результаті укладення договору про зарахування зустрічних однорідних вимог (взаємозаліку) на суму 1 134 391,43 грн., та часткової оплати в розмірі 1 220 000 грн. на розрахунковий рахунок.

Придбані товари у ПП «Ново-Ком» були використані в господарській діяльності ТОВ «Торговий дім «Галпап» шляхом їх реалізації іншим контрагентам: ВАТ «Тернопільобленерго», ТОВ Паперова фабрика «Рома», ТОВ «БІСС ДІСТРІБ'ЮШН», ТОВ «Сіга Трейд», ТОВ «Терраком - Т».

Товар, який ТОВ «Торговий дім «Галпап» реалізовувався ПП «Ново-Ком» був придбаний у ТОВ «Квадрокомп» (оливи мастильні) та у нерезидента (усі інші товари відповідно до накладних) - Zaklad Produkcji Chemiczno - Budowlanej «ZALCHEM» (Республіка Польща) на підставі міжнародного контракту № 16 від 01.03.2010 і був ввезений на митну територію України по вантажно-митних деклараціях

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з наступного, з чим погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до пп. 4.1.1 п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валовий доход - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі, виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами. Валовий доход включає: загальні доходи від продажу товарів (робіт, послуг), у тому числі допоміжних та обслуговуючих виробництв, що не мають статусу юридичної особи, а також доходи від продажу цінних паперів, деривативів, іпотечних сертифікатів участі, іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю, сертифікатів фондів операцій з нерухомістю (за винятком операцій з їх первинного випуску (розміщення), операцій з їх кінцевого погашення (ліквідації) та операцій з консолідованим іпотечним боргом відповідно до закону).

Відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу (п. 135.1 ст. 135 ПК України).

Згідно з пп. 135.4.1 п. 135.4 ст. 135 ПК України дохід від операційної діяльності визнається в розмірі договірної (контрактної) вартості, але не менше ніж сума компенсації, отримана в будь-якій формі, в тому числі при зменшенні зобов'язань, та включає: дохід від реалізації товарів, виконаних робіт, наданих послуг, у тому числі винагороди комісіонера (повіреного, агента тощо); особливості визначення доходів від реалізації товарів, виконаних робіт, наданих послуг для окремих категорій платників податків або доходів від окремих операцій встановлюються положеннями цього розділу.

Відповідно до п. 137.1 ст. 137 зазначеного Кодексу дохід від реалізації товарів визнається за датою переходу покупцеві права власності на такий товар. Дохід від надання послуг та виконання робіт визнається за датою складення акта або іншого документа, оформленого відповідно до вимог чинного законодавства, який підтверджує виконання робіт або надання послуг.

В даному випадку судами обох інстанцій встановлено з підтвердженням матеріалів справи реальне здійснення господарських операцій за договором купівлі-продажу № 050511/1 від 04.04.2011, що призвело до об'єктивних змін у майновому стані платника податку - позивача, в результаті чого в нього були підстави для віднесення отриманих доходів до складу доходів спірного періоду.

Згідно з п. 5.1, пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності. До складу валових витрат включаються: суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку (абз. 4 пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»).

Аналогічні положення зазначені і в Податковому кодексі України.

Згідно з пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 цього Кодексу витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу (п. 138.2 ст. 138 ПК України).

Відповідно до п. 138.4. ст. 138 Податкового кодексу України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України).

З наведених законодавчих положень випливає, що право на зменшення об'єкта оподаткування податку на прибуток на суму понесених витрат надається добросовісним платникам для компенсації витрат, понесених у процесі здійснення реальної економічної діяльності, за умови наявності належного документального підтвердження виконання господарської операції, що в даному випадку встановлено судами з підтвердженням матеріалів справи.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платників та інших учасників правовідносин у сфері економіки. У зв'язку з цим презюмується, що дії платника, результатом яких є отримання податкової вигоди, вважаються економічно виправданими, а відомості, що містяться у податковій та бухгалтерській звітності платника, - достовірні.

Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник. податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 цього Кодексу право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.2 ст. 198 ПК України).

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону (п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України).

Відповідно до положень п. 201.1, 201.8, 201.10 ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну; право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу; податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, для формування податкового кредиту з податку на додану вартість необхідно: наявність у платника податку - покупця належно оформлених податкових накладних, фактична сплата грошових коштів контрагенту в сумі визначеній в податкових накладних, а також фактичне виконання господарських операцій, за наслідками яких у платника податку на додану вартість виникає право на податковий кредит, що в даному випадку судами обох інстанцій встановлено з підтвердженням матеріалів справи.

На основі зазначеного, висновок податкового органу про завищення позивачем від'ємного значення, яке після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (ряд.24) за квітень 2011 року та від'ємного значення об'єкта оподаткування з податку на прибуток підприємств за ІІ квартал 2011 року по операціям з вищевказаним контрагентом, є таким, що не підтверджений належними доказами та спростований матеріалами справи, що, в свою чергу, свідчить про протиправність прийняття спірних податкових повідомлень-рішень.

Враховуючи наведені обставини, відсутність порушень норм матеріального та процесуального права, висновок судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позовних вимог є вірним, а касаційна скарга відповідача - необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області залишити без задоволення.

Ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.06.2014 та постанову Львівського окружного адміністративного суду від 10.04.2014 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий В.В. Кошіль
Судді І.В. Борисенко
О.А. Моторний