Справа № 804/14823/14
Суддя: Коршун А.О.
Дата ухвалення: 2015-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
і м е н е м У к р а ї н и
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд
у складі колегії суддів: головуючого судді: Коршуна А.О. (доповідач)
суддів: Панченко О.М. Чередниченко В.Є.
за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1
за позовом:ОСОБА_1
до: про:Військового комісару Амур-Нижньодніпровського районного військового комісаріату визнання протиправним та скасування рішення
15.09.2014р. ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Військового комісару ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії / а.с. 3-4/.
Позивач, посилаючись у позовній заяві, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог / а.с. 53-56/ на те, що 05.04.2012р. його було повідомлено відповідачем про необхідність з`явитись до військомату у зв`язку з мобілізацією та 12.04.2014р. він прибув до відповідача та цього ж дня його було направлено до військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 , у якій він проходив службу до відправки у зону проведення бойових дій під м. Донецьк де він знаходився до 01.09.2014р., з 01.09.2014р. йому було надано відпускний квиток до 10.09.2014р. та він прибув у м. Дніпропетровськ та став на облік в Дніпропетровському ЗВ ВСП, але йому 01.09.2014р. було поставлено відмітку про зняття з обліку 01.09.2014р., перебуваючи у відпустці він був змушений звернутись до лікарів через погіршення свого психічного стану, який обумовлений тим, що він побачив проходячи службу в зоні бойових дій, але у наданні медичної допомоги йому було відмовлено в зв`язку з необхідністю надання довідки з військового комісаріату, але відповідач відмовив йому у наданні такої довідки та рекомендував звернутись до командира військової частини у якій він проходить військову службу, на момент призиву позивача 05.04.2014р. відповідач не надав позивачу для ознайомлення наказ про його мобілізацію, також позивачу цей наказ не надавали для ознайомлення в військовій частині НОМЕР_1 , а в зоні проведення бойових дій він також не міг ознайомитись з цим наказом, тому з 05.04.2014р. по 09.09.2014р. позивачу не був відомий зміст наказу відповідача №37 від 05.04.2014р., після ознайомлення з цим наказом позивач вважає цей наказ протиправним з огляду на те, що наказ створено на підставі неіснуючого Указу ВО Президента України №303/14 від 17.03.3013р., у наказі не вірно визначені правові підстави прийняття цього наказу та крім цього у наказі відсутні дата та місце доведення цього наказу до відома, крім цього позивач зазначив, що під час його прибуття до відповідача у квітні 2014р. його не запитували про стан його здоров`я, а довідку про відсутність скарг на стан здоров`я йому видали вже 12.04.2014р. в військовій частині НОМЕР_1 , отже враховуючи те, що позивач у період з 12.04.2014р. перебував на військовій службі у тому числі у зоні проведення бойових дій, що виключало можливість ознайомлення з оскаржуваним ним наказом відповідача, позивач просив суд поновити йому строк на звернення до суду з даним адміністративним позовом та визнати протиправним та скасувати наказ відповідача №37 від 05.04.2014р. про призив ОСОБА_1 за частковою мобілізацією на підставі Указу ВО Президента України №303/14 від 17.03.2013р., доручення Голови Дніпропетровської обласної державної адміністрації та розпорядження військового комісара Дніпропетровського облвійськомату від 22.03.2014р.
Позивач, не погодившись з постановою суду першої інстанції суду від 11.11.2014р., подав апеляційну скаргу / а.с. 79-82/ , у якій посилаючись на те, що судом першої інстанції під час розгляду даної справи не було з`ясовано усі обставини справи, які мають значення для її вирішення та зроблено висновки, які суперечать фактичним обставинам справи, що призвело до постановлення ним рішення у справі з порушенням норм чинного матеріального та процесуального права, тому просив суд скасувати постанову суду першої інстанції від 11.11.2014р. та постановити у справі нове рішення, яким задовольнити заявлені ним позовні вимоги у повному обсязі.
Відповідач, у письмових запереченнях на апеляційну скаргу / а.с. 91-92/, посилаючись на те, що судом першої інстанції під час розгляду справи було з`ясовано усі обставини, які мали значення для вирішення справи та постановлено у справі обґрунтоване рішення без порушень норм чинного законодавства, просив апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, постанову суду першої інстанції від 11.11.2014р. у даній справі залишити без змін.
Представник позивача у судовому засіданні підтримав доводи викладені у апеляційній скарзі та просив суд апеляційну задовольнити, постанову суду першої інстанції від 11.11.2014р. у даній справі скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити заявлені позивачем позовні вимоги.
Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги та посилаючись на те, що судом першої інстанції постановлено у справі обґрунтоване рішення без порушень норм чинного законодавства, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, постанову суду першої інстанції від 11.11.2014р. у даній справі залишити без змін.
Заслухавши у судовому засіданні представників позивача та відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали даної адміністративної справи, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідач у даній справі - Амур-Нижньодніпровський районний військовий комісаріат, ідентифікаційний код НОМЕР_2 , є відокремленим підрозділом (без права юридичної особи) Міністерства оборони України / а.с. 46/, відповідно до Положення про військові комісаріати, яке затверджено постановою Кабінету міністрів України №389 від 03.06.2013р., районні, об`єднані районні, міські, об`єднані міські, військові комісаріати підпорядковуються відповідному обласному військовому комісаріату, на території відповідальності якого вони перебувають згідно з адміністративно-територіальним устроєм України, обласні військові комісаріати є юридичними особами, мають самостійний баланс, розрахункові рахунки в органах Казначейства, інші військові комісаріати є відокремленими підрозділами відповідних обласних військових комісаріатів. / а.с. 34-44/.
Під час розгляду даної адміністративної справи судом встановлено, що у зв`язку з оголошенням ОСОБА_2 . Президента України указу «Про часткову мобілізацію» №303/2014р. від 17.03.2014р. ОСОБА_1 було призвано під час першої черги часткової мобілізації відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» про що позивачу 04.04.2014р. було вручено відповідну повістку / а.с. 5,29/, якою останнього було викликано 05.04.2014р. до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 №37 від 05.04.2014р. призвано військовозобов`язаних запасу Амур-Нижньодніпровського районного військового комісаріату з 05.04.2014р. згідно списку вих.№450 від 05.04.2014р. відповідно до мобілізаційного завдання та направлено військовозобов`язаних до військової частини НОМЕР_1 /а.с. 33/.
05.04.2014г. позивач прибув до Амур-Нижньодніпровського районного військового комісаріату де пройшов медичний огляд, про що 05.04.2014р. було видано відповідну довідку /а.с.6/ та позивача було направлено для проходження військової служби у військову частину НОМЕР_1 , і 05.04.2014р. позивач прибув до військової частини НОМЕР_1 /а.с. 32/ де його відповідним наказом командиру військової частини було зараховано до особового складу військової частини, отже відповідно до п.4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» саме з 05.04.2014р. починається перебіг строку перебування позивача на військовій службі.
Як вбачається з наданої суду ксерокопії вищезазначеного наказу відповідача №37 від 05.04.2014р. /а.с. 33/, який є предметом оскарження у даній справі, цей наказ відповідачем прийнято на підставі Указу ВО Президента України №303/14р. від 17.03.2013р. «Про оголошення мобілізації» та доручення Голови Дніпропетровської обласної державної адміністрації та розпорядження військового комісара Дніпропетровського облвійськомату від 22.03.2014р.
З адміністративного позову / а.с. 3-4/ та заяви про зменшення позовних вимог /а.с. 53-56/ вбачається, що підставою для оскарження позивачем вищезазначеного наказу в частині про призов ОСОБА_1 за частковою мобілізацію є те, що його призвано на військову службу на підставі неіснуючого указу, а саме Указу ВО Президента України №303/14р. від 17.03.2013р. «Про оголошення мобілізації», а також у зв`язку з не проведенням відповідачем військово-лікарської експертизи для визначення стану здоров`я ОСОБА_1 та встановлення придатності його за станом здоров`я для проходження військової служби.
Під час розгляду даної справи судом встановлено, що за наказом відповідача №37 від 05.04.2014р. /а.с. 33/ військовозобов`язані призивались на військову службу під час мобілізації згідно списку №450 від 05.04.2014р. відповідно до мобілізаційних завдань, у зв`язку з чим суд першої інстанції зробив правильний висновок стосовно того, що спірний наказ відповідача не містить персональних даних позивача у справі.
Щодо тверджень позивача та його представника під час розгляду даної справи, як судом першої інстанції, так і апеляційним судом, в обґрунтування заявлених позовних вимог на те, що спірний наказ прийнято на підставі неіснуючого указу глави держави, а саме Указу ВО Президента України №303/14р. від 17.03.2013р. «Про оголошення мобілізації», то колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч. 2 ст. 72 КАС України, обставини, які визнані судом загальновідомими, не потребують повторного доказування, а обставини щодо проведення військових дій на сході України , у зв`язку з чим проведена і проводиться часткова мобілізація на підставі відповідних-нормативно-правових актів, до яких зокрема відноситься і указ В.О. Президента України «Про часткову мобілізацію» №303/2014р. від 17.03.2014р., є загальновідомими і не потребують повторного доказування, і не вірне визначення у оспорюваному наказі назви указу ВО Президента України та дати його прийняття є технічною опискою, яка не може вплинути на правомірність цього наказу, який прийнято відповідачем на виконання наданих йому повноважень нормами чинного законодавства - Законів України «Про військовий обов`язок і військову службу» та «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
При цьому колегія судів вважає за необхідне звернути увагу, на те, що позивач який отримав повістку 04.04.2014р. / а.с. 5,29/ у визначений строк 05.04.2014р. прибув до відповідача та на момент відправки до військової частини НОМЕР_1 для проходження військової служби 05.04.2014р. будь-яких скарг на стан здоров`я не заявляв, а натомість під час бесіди з працівником відповідача 04.04.2014р. визначив свій стан здоров`я як задовільний / а.с. 30/
Отже вищенаведені обставини свідчать про те, що позивачем під час розгляду даної адміністративної справи не було надано доказів, які в свідчили про незадовільний стан його здоров`я на момент його призову на військову службу у зв`язку з частковою мобілізацією (05.04.2014р.), при цьому колегія суддів критично оцінює надані позивачем на підтвердження обставин його незадовільного стану здоров`я на момент призову медичні документи / а.с. 10,11/, оскільки ці медичні документи датовані 09.09.2014р. та 10.09.2014р., а у цей період позивач у справі проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 і його було включено до особового складу цієї військової частини, що свідчить про те, що після прийняття позивача до військової частини НОМЕР_1 (05.04.2014р.) / а.с. 32/ ОСОБА_1 не має жодного відношення до відповідача, і надані позивачем медичні документи не можуть характеризувати стан здоров`я позивача на момент його призову 05.04.2014р. .
З огляну на вищенаведені фактичні обставини справи, які були встановлені судом під час розгляду даної адміністративної справи та підтверджені належними письмовими доказами, колегія суддів приходить до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи, є необґрунтованими і суд першої інстанції зробив правильний висновок про їх необґрунтованість та безпідставність.
Щодо встановленого ст. 99 КАС України строку на звернення до суду з даним адміністративним позовом та наявності поважних причин пропуску позивачем цього строку, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Позивач ОСОБА_1 просив суд поновити йому строк на звернення до суду з даним позовом / а.с. 53-56/, оскільки про існування наказу він дізнався лише на початку вересня 2014р. коли повернувся до м.Дніпропетровська з зони бойових дій в Донецькій області, де він проходив військову службу / а.с. 8-9/ і за місцем проходження служби ознайомитись з цим наказом у нього не було можливості, але під час розгляду даної адміністративної справи судом встановлено, що наказ військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 №37 від 05.04.2014р. позивачем виконано 05.04.2014р., що свідчить про те, що позивач у даній справі повинен був дізнатись і дізнався про зміст цього наказу саме 05.04.2014р., що свідчить про відсутність поважних причин пропуску строку на звернення до суду з даним позовом.
За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зробив правильний висновок про відсутність підстав для задоволення заявлених позивачем у справі позовних вимог та постановив правильне рішення про відмову позивачу у задоволенні позову.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення даної адміністративної справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права, які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними у справі доказами, будь-яких порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке б потягло за собою наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення про відмову позивачу у задоволені заявлених позовних вимог, не було встановлено, тому постанову суду першої інстанції від 11.11.2014р. у даній адміністративній справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки позивачем доказів, які були досліджені судом першої інстанції під час розгляду даної адміністративної справи і незгоди з висновками суду з оцінки фактичних обставин справи, а також помилкового тлумачення заявником апеляційної скарги норм матеріального та процесуального права, і не можуть бути підставою для скасування обґрунтованого рішення суду першої інстанції у даній справі.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд, -
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення ухвали в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.
Повний текст виготовлено 17.04.2015р.

Головуючий: А.О. Коршун

Суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко