Справа № 2а-2830/09/0970
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2015-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" квітня 2015 р. м. Київ К/9991/49138/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Федорова М.О.

суддів: Островича С.Е.

Степашка О.І.

розглянувши в письмовому провадженні касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.11.2011

у справі № 2а-2830/09/0970

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до Калуської об'єднаної державної податкової інспекції Івано-Франківської

області

про скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з позовом до Калуської об'єднаної державної податкової інспекції Івано-Франківської області про скасування податкового повідомлення - рішення № /0 від 30.07.2009.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.09.2010 позовні вимоги задоволено, скасовано податкове повідомлення - рішення № /0 від 30.07.2009 .

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.11.2011 постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.09.2010 скасовано прийнято нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанції позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

Касаційна скарга вмотивована тим, що судом апеляційної інстанції при вирішенні спору по даній справі порушено норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, розглянувши надані письмові докази в їх сукупності, Вищий адміністративний суд України вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем проведена виїзна планова перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2007 по 31.03.2009 та складено акт №1350/17-02/НОМЕР_1 від 17.07.2009.

За результатами перевірки відповідачем прийняте податкове повідомлення - рішення № /0 від 30.07.2009, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб в сумі 30735, 53 грн.

Перевіркою встановлено порушення позивачем ст. 1 Указу Президента України „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва", ст.ст. 4, 8, 9, 18, п.19.1 ст.19 Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб", ст.13 Декрету КМУ „Про прибутковий податок з громадян", донараховано податок з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності за 2007-2008 роки в сумі 30735, 53 грн.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач здійснював господарську діяльність з надання послуг транспортної експедиції згідно укладених договорів.

Згідно даних відображених у звітах платника позивачем задекларовано обсяг виручки від реалізації товарів, робіт, послуг за період з 01.07.2007 по 31.03.2009 в розмірі 284423 грн.

У відповідності до виписок банку про рух коштів, на рахунок платника поступили кошти за надані послуги в розмірі 2531351, 10 грн.

Обсяг виручки від реалізації послуг, на думку перевіряючих в третьому кварталі 2007 року перевищує граничні обсяги виручки (500000 грн.), а тому позивач починаючи з наступного періоду (з 4 кварталу 2007року) повинен був перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, порядок якої регулюється розділом ІV Декрету КМУ „Про прибутковий податок з громадян".

Проте такий перехід з четвертого кварталу 2007 року не був здійснений і підприємець до кінця 2007 року та в 2008 році перебував на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності.

Позивач здійснював господарську діяльність з надання транспортно-експедиційних послуг.

У відповідності до умов договорів експедитор зобов'язувався за плату, за замовленням та за рахунок замовника виконати послуги пов'язані з організацією перевезень вантажів по території України.

Кошти, які надійшли на рахунок позивача складались в тому числі із винагороди одержаної позивачем за надані послуги в межах договорів про надання транспортно-експедиційних послуг в розмірі 284423 грн.

Решта коштів, які надходили на рахунок позивача перераховувались ним контрагентам згідно договорів за надання послуг з перевезення, на виконання умов договорів щодо проведення за рахунок замовника розрахунків з перевізниками та іншими особами.

Відповідно до ст. 1 Указу Президента України від 03.07.1998 № 727/98 „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" (далі - Указ № 727/98) спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується для таких суб'єктів малого підприємництва - фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500000 грн.

Згідно з положенням п. 4 ст. 1 Указу № 727/98 як виручку слід розуміти суму, фактично отриману суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

Судами встановлено, що за перевіряємий період позивачем здійснювалася експедиторська діяльність.

Відповідно до ст. 1 Закону України „Про транспортно-експедиторську діяльність" транспортно-експедиторська діяльність - підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів;

транспортно-експедиторська послуга - робота, що безпосередньо пов'язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування;

експедитор (транспортний експедитор) суб'єкт господарювання, який за дорученням клієнта та за його рахунок виконує або організовує виконання транспортно-експедиторських послуг, визначених договором транспортного експедирування.

Згідно зі ст. 4 Закону України „Про транспортно-експедиційну діяльність" транспортно-експедиторська діяльність здійснюється суб'єктами господарювання різних форм власності, які для виконання доручень клієнтів чи відповідно до технологій роботи можуть мати склади, різні види транспортних засобів, контейнери, виробничі приміщення тощо. Експедитори для виконання доручень клієнтів можуть укладати договори з перевізниками, портами, авіапідприємствами, судноплавними компаніями тощо, які є резидентами або нерезидентами України. Транспортно-експедиторську діяльність можуть здійснювати як спеціалізовані підприємства (організації), так і інші суб'єкти господарювання.

Згідно зі ст. 8, 9 вказаного Закону експедитори за дорученням клієнтів забезпечують оптимальне транспортне обслуговування, а також організовують перевезення вантажів різними видами транспорту територією України та іноземних держав відповідно до умов договорів (контрактів). Платою експедитору вважаються кошти, сплачені клієнтом експедитору за належне виконання договору транспортного експедирування. У плату експедитору не включаються витрати експедитора на оплату послуг (робіт) інших осіб, залучених до виконання договору транспортного експедирування, на оплату зборів (обов'язкових платежів), що сплачуються при виконанні договору транспортного експедирування. Підтвердженням витрат експедитора є документи (рахунки, накладні тощо), видані суб'єктами господарювання, що залучалися до виконання договору транспортного експедирування, або органами влади.

Матеріалами справи встановлено, що позивачем укладались договори доручення на транспортно-експедиційні послуги, на виконання яких сторонами оформлювались акти здачі-приймання робіт та здійснювалась оплата за надані транспортно-експедиційні послуги.

У власному обліку як виручку (дохід) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) повірений відображав лише фактично отриману винагороду від довірителя за надання посередницьких послуг для виконання доручень довірителя.

З огляду на викладене та враховуючи позицію, викладену Верховним Судом України у постанові від 13.06.2013р. №21-176а13, готівкові гроші, отримані позивачем на виконання умов договорів для виконання доручень клієнтів, не є виручкою останнього від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) у розумінні положень Указу № 727/98. Обсяг виручки ФОП, що є платником єдиного податку і здійснює свою діяльність за договором доручення, складається лише із сум винагороди, яка у періоді, що перевірявся, не перевищила визначеного цим Указом граничного розміру.

Об'єктом оподаткування податком на додану вартість експедитора є обсяг наданих ним послуг, базою оподаткування експедиторських послуг є виключно винагорода експедитора, яка визначається як різниця між отриманою платою від замовників послуг та здійсненими витратами по оплаті послуг перевізників.

Сума валового доходу позивача у вигляді плати, отриманої від замовників за період винагорода в третьому кварталі 2007 року в сумі 69263 грн. (всього за 2007рік - 250238 грн.), за 2008 рік - в сумі 138728 грн.

Зазначене судом апеляційної інстанції при постановленні оскаржуваного судового рішення взято до уваги не було, що призвело до безпідставного скасування рішення суду першої інстанції.

З огляду на вищевикладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про те, що касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.11.2011 у справі № 2а-2830/09/0970 слід задовольнити, постанову суду апеляційної інстанції скасувати, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.09.2010 залишити без змін.

Керуючись ст. 210 - 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.11.2011 у справі № 2а-2830/09/0970 скасувати.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.09.2010 у справі № 2а-2830/09/0970 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та порядку, передбачених статтями 236-2392 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий М.О. Федоров
Судді С.Е. Острович
О.І. Степашко