Справа № 826/14489/14
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2015-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" квітня 2015 р. м. Київ К/800/783/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Кошіля В.В.

Суддів Борисенко І.В.

Моторного О.А.

при секретарі Калініні О.С.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_2

відповідача - Шкодича Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_4

на ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18.12.2014

та постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.10.2014

у справі № 826/14489/14

за позовом ОСОБА_4

до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві від 12.02.2014 № .

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.10.2014, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18.12.2014, в задоволенні позовних вимог відмовлено, з мотивів правомірності прийняття спірного податкового повідомлення-рішення.

В касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій; прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Позивач в запереченнях на касаційну скаргу просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, як такі, що прийняті з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, 25.04.2013 ОСОБА_4 подав до ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2012 рік, у якій зазначено інвестиційний прибуток у розмірі 3 000 грн.

Позивачем також було подано розрахунок податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб, отриманих від операцій з інвестиційними активами, де зазначено, що сума доходу, отриманого ОСОБА_4 від продажу інвестиційного активу складає 20 001 000 грн., а сума витрат на придбання інвестиційного активу - 19 998 000 грн.

З метою здійснення контролю за дотриманням податкового законодавства відповідач направив позивачу лист від 04.10.2013 № 1879/В/26-55-17-01-12 за адресою: АДРЕСА_1, у якому просив протягом 10 днів надати пояснення та документальні підтвердження стосовно отриманого доходу від здійснення інвестиційної діяльності та витрат, понесених у зв'язку з придбанням інвестиційних активів, який був повернутий податковому органу за закінченням терміну зберігання.

У зв'язку з ненадходженням від ОСОБА_4 запитуваних пояснень та документів, наказом начальника ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 06.12.2013 № 2752 було призначено документальну позапланову перевірку відповідно до пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 ПК України, яку проведено на підставі наявних у контролюючого органу документів.

За результатами проведеної документальної позапланової невиїзної перевірки щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб ОСОБА_4 за період з 01.01 по 31.12.2012, складено акт № 74/26-55-17-01/НОМЕР_2 від 27.12.2013, в якому зафіксовано порушення: п. 167.1 ст. 167, пп. пп. 170.2.1, 170.2.2, 170.2.6 п. 170.2 ст. 170, п. п. 179.1, 179.7 ст. 179 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 1 697 314 грн.

На підставі результатів проведеної перевірки, 12.02.2014 відповідачем прийняте податкове повідомлення-рішення № про визначення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 2 121 643,50 грн., в т.ч.: 1 697 314,80 грн. основного платежу та 424 328,70 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Також судами попередніх інстанцій встановлено, що 02.08.2012 між позивачем (покупець) та ТОВ «Солід-Плюс» (продавець) укладено договір купівлі-продажу цінних паперів № БВ-1/120802/1-1, відповідно до якого продавець зобов'язується передати у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити наступні цінні папери: простий вексель документарної форми існування Серії АА 2594322 від 02.08.2012, номінальною вартістю 9 999 000 грн.

Виконання умов договору підтверджується актом прийому-передачі цінних паперів від 02.08.2012.

06.08.2012 між позивачем (сторона-2) та ТОВ «Фінансова компанія «Експерт» (сторона-1), що діє на підставі договору доручення БД 1-06/08/2012 від 06.08.2012 від імені громадянина ОСОБА_5 укладено договір міни цінних паперів № БВ 2-06/08/2012, за умовами якого сторона-1 передає в обмін, а сторона-2 приймає вказані в цьому пункті цінні папери емітентів, вказаних нижче на умовах, передбачених цим договором:

- ТОВ «Альянс Консалт» - цінний папір документарної форми існування Серії АА 1470727, номінальною вартістю 11 000 000 грн. за ціною одного - 5 485 000 грн. від 18.06.2012 та ТОВ «Праймері Техноресурс» - цінний папір документарної форми існування Серії АА 2570272, номінальною вартістю 9 100 000 грн., ціна одного - 4 514 000 грн. від 19.06.2012, всього на загальну обмінну вартість - 9 999 000 грн.

Сторона-2 передає в обмін, а Сторона-1 приймає вказані в цьому пункті цінні папери емітента, вказаного нижче на умовах, передбачених цим договором:

- ОСОБА_5 - цінний папір документарної форми існування Серії АА 2594322 від 02.08.2012, номінальною вартістю 9 999 000 грн., ціна одного - 9 998 000 грн.

Різниця вартості цінного паперу за обміном згідно зазначеного договору становить 1 000 грн.

07.08.2012 між позивачем (продавець) та ТОВ «Солід-Плюс» (покупець) укладено договір купівлі-продажу цінних паперів № БВ-1/120807/1-1, за умовами якого продавець зобов'язується передати у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити наступні цінні папери: простий вексель, ТОВ «Альянс Консалт», документарної форми існування, Серія АА 1470727 від 18.06.2012, номінальною вартістю 11 000 000 грн. (ціна одного - 5 485 000 грн.) та ТОВ «Праймері Техноресурс» - цінний папір документарної форми існування Серії АА 2570272, від 19.06.2012, номінальною вартістю 9 100 000 грн. (ціна одного - 4 514 000 грн.) всього на загальну обмінну вартість - 9 999 000 грн.

Виконання умов вказаного договору підтверджується актом взаємозаліку зустрічних вимог між ТОВ «Солід-Плюс» та ОСОБА_4 від 08.08.2012.

Сторони домовились погасити вказані взаємні зустрічні вимоги на суму 9 999 000 грн.

Оскільки, зустрічні вимоги сторін не були рівними, тому Сторона-1 перерахувала Стороні-2 різницю у розмірі 4 000 грн., що підтверджено виписками з банку по особовим рахункам.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний адміністративний суд, мотивував своє рішення тим, що розмір донарахованих податкових зобов'язань позивачу відповідає обсягу отриманого ним у 2012 році інвестиційному прибутку; у контролюючого органу були відсутні документи первинного бухгалтерського обліку, що підтверджували б витрати позивача на придбання інвестиційних активів, тому податковим органом зроблено вірний висновок про відсутність у позивача протягом 2012 року зазначених витрат, а відповідно доход ОСОБА_4 від продажу у 2012 році інвестиційних активів був віднесений до загального річного оподатковуваного доходу, на який нараховані податкові зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб.

Однак, суд касаційної інстанції не може погодитись з таким висновком судів попередніх інстанцій, з огляду на наступне.

Відповідно до пп. 164.2.9 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається: інвестиційний прибуток від проведення платником податку операцій з цінними паперами, деривативами та корпоративними правами, випущеними в інших, ніж цінні папери, формах, крім доходу від операцій, зазначених у підпунктах 165.1.2, 165.1.40 і 165.1.52 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу.

Згідно з пп. 170.2.1 п. 170.2 ст. 170 цього Кодексу облік загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами ведеться платником податку самостійно, окремо від інших доходів і витрат. Для цілей оподаткування інвестиційного прибутку звітним періодом вважається календарний рік.

Інвестиційний прибуток розраховується як позитивна різниця між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого інвестиційного активу, та його вартістю, що визначається із суми витрат на придбання такого активу з урахуванням норм підпунктів 170.2.4 - 170.2.6 цього пункту (крім операцій з деривативами) (пп. 170.2.2 п. 170.2 ст. 170 ПК України).

Відповідно до пп. 170.2.7 п. 170.2 ст. 170 зазначеного Кодексу для цілей цього пункту:

а) термін «інвестиційний актив» означає пакет цінних паперів, деривативів чи корпоративні права, виражені в інших, ніж цінні папери, формах, випущені одним емітентом;

б) термін «пакет цінних паперів» означає окремий цінний папір, фондовий та товарний дериватив, а також сукупність ідентичних цінних паперів чи фондових та товарних деривативів;

в) термін «ідентичний цінний папір чи дериватив» означає цінні папери чи деривативи, випущені одним емітентом за тотожними умовами емісії, виплати доходу, викупу чи погашення.

Таким чином, вартість інвестиційного активу, що враховується в розрахунку інвестиційного прибутку, розраховується виходячи з суми витрат понесених у зв'язку з придбанням такого активу. При цьому Податковий кодекс України для цілей визначення оподатковуваного доходу платника податку визначає фактично понесені ним витрати у зв'язку з придбанням інвестиційного активу.

Особливості обігу векселів в Україні визначені Законом України «Про обіг векселів в Україні».

Згідно з абз. 3 ст. 4 Закону України «Про обіг векселів в Україні» у разі видачі (передачі) векселя відповідно до договору припиняються грошові зобов'язання щодо платежу за цим договором та виникають грошові зобов'язання щодо платежу за векселем.

Таким чином, з передачею векселя у позивача припинилися грошові зобов'язання перед продавцем щодо оплати придбаних цінних паперів, однак виникли грошові зобов'язання щодо платежу за векселем.

У пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 08.06.2007 № 5 «Про деякі питання практики розгляду спорів, пов'язаних з обігом векселів» зазначено, що зобов'язання сплатити за векселем припиняється виконанням, тобто сплатою зобов'язаною особою суми вексельного боргу (стаття 599 Цивільного кодексу України). Разом з тим, зобов'язання, яке випливає з векселя, може бути припинене з інших підстав, передбачених главою 50 Цивільного кодексу України, зокрема шляхом передання відступного за згодою між вексельними кредитором і боржником (стаття 600 Кодексу), зарахування зустрічної грошової вимоги (статті 601 - 603 Кодексу). Такі способи припинення вексельного зобов'язання породжують ті самі наслідки, що й оплата за векселем.

З урахуванням викладеного, розрахункові документи, що підтверджують суму сплати витрат на придбання інвестиційного активу не могли бути надані податковому органу, оскільки такі витрати були погашені шляхом зарахування зустрічних вимог еквівалентної суми між ОСОБА_4 та ТОВ «Солід-Плюс».

Крім того, абзацами 1-4 пп. 170.2.6 п. 170.2 ст. 170 Податкового кодексу України визначено, що до складу загального річного оподатковуваного доходу платника податку включається позитивне значення загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами за наслідками такого звітного (податкового) року. Загальний фінансовий результат операцій з інвестиційними активами визначається як сума інвестиційних прибутків, отриманих платником податку протягом звітного (податкового) року, зменшена на суму інвестиційних збитків, понесених платником податку протягом такого року. Якщо загальний фінансовий результат операцій з інвестиційними активами має від'ємне значення, його сума переноситься у зменшення загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами наступних років до його повного погашення. Інвестиційний прибуток за операціями з цінними паперами чи деривативами визначається платником податків.

До продажу інвестиційного активу прирівнюються також операції з: обміну інвестиційного активу на інший інвестиційний актив; зворотного викупу корпоративного права його емітентом, яке належало платнику податку; повернення платнику податку коштів або майна (майнових прав), попередньо внесених ним до статутного фонду емітента корпоративних прав, внаслідок виходу такого платника податку з числа засновників (учасників) такого емітента чи ліквідації такого емітента.

Придбанням інвестиційного активу вважаються також операції з внесення платником податку коштів або майна до статутного фонду юридичної особи - резидента в обмін на емітовані ним корпоративні права.

З огляд на наведені правові норми, суди попередніх інстанцій зробили помилковий висновок, що при здійсненні ОСОБА_4 внеску до статутного фонду ТОВ «Солід-Плюс» в обмін на корпоративні права цього товариства він отримав інвестиційний прибуток від операцій з корпоративними правами, оскільки вказана операція у розумінні підпункту 170.2.6 пункту 170.2 статті 170 Податкового кодексу є придбанням інвестиційного активу, а не його продажем.

На основі викладеного, позивачем правомірно задекларовано у податковій декларації про майновий стан і доходи за 2012 рік, позитивну різницю між доходом, отриманим позивачем у 2012 році від продажу інвестиційного активу ТОВ «Солід-Плюс», та витратами, понесеними позивачем у 2012 році, у зв'язку з придбанням інвестиційного активу ТОВ «Солід-Плюс», яка склала 3 000 грн., яка і є інвестиційним прибутком ОСОБА_4, оподаткування якого здійснюється у порядку визначеному пунктом 167.1 статті 167 Податкового кодексу України.

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку щодо правомірності прийняття спірного податкового повідомлення-рішення щодо нарахування позивачу грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб.

Відповідно до ст. 229 Кодексу адміністративного суду України суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

Оскільки, судами попередніх інстанцій повно і правильно встановлені обставини справи, але дана їм невірна юридична оцінка, що відповідно до ст. 229 КАС України є підставою для скасування ухвалених по справі судових рішень з прийняттям нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 222, 223, 229, 230, 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18.12.2014 та постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.10.2014 скасувати.

Прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві від 12.02.2014 № .

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_4 судові витрати в розмірі 6 333,60 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий В.В. Кошіль
Судді І.В. Борисенко
О.А. Моторний