Справа № 826/2863/15
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2015-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10 квітня 2015 року 14 год. 30 хв. № 826/2863/15

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Данилишин В.М. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві та відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві, третя особа: акціонерне товариство "БМ Банк", про визнання протиправними діянь та зобов'язання вчинити певні дії.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовом до державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві Махової Діани Анатоліївни (далі - первинний відповідач-1) та відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві (далі - первинний відповідач-2) про:

- визнання протиправними та незаконними діянь відповідача-1 та відповідача-2;

- зобов'язання відповідача-2 звільнити з-під арешту усе рухоме та нерухоме майно позивача за постановою відповідача-1 від 15 липня 2011 року № 26645646 (далі - оскаржувана постанова);

- зобов'язання відповідача-2 скасувати заборону здійснювати відчуження будь-якого належного позивачу майна за оскаржуваною постановою;

- зобов'язання відповідача-2 вчинити дії, направлені на скасування арешту рухомого та нерухомого майна позивача, заборону відчуження будь-якого майна позивача, накладених відповідачем-2 у межах виконавчого провадження № 26645646 із примусового виконання виконавчого листа № 1 у справі № 2-2740/09 Солом'янського районного суду міста Києва (суддя Українець В.В.) (далі - виконавчий лист) та вилучити записи про арешти рухомого та нерухомого майна, заборону відчуження будь-якого майна боржника з відповідних реєстрів.

В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, оскільки протиправні діяння первинних відповідачів порушують права та інтереси позивача як власника.

Ухвалою суду від 02 березня 2015 року відкрито провадження в адміністративній справі, яку призначено до розгляду у судовому засіданні.

У судовому засіданні 10 березня 2015 року судом, відповідно до ч. 1 ст. 52 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), допущено заміну первинних відповідачів на належного - управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві (далі - відповідач-1).

До суду 12 березня 2015 року через канцелярію представником позивача подано письмову заяву про уточнення позовних вимог, а саме про:

- визнання протиправними та незаконними діянь відповідача-1;

- зобов'язання відповідача-1 звільнити з-під арешту усе рухоме та нерухоме майно позивача за оскаржуваною постановою;

- зобов'язання відповідача-1 скасувати заборону здійснювати відчуження будь-якого належного позивачу майна за оскаржуваною постановою;

- зобов'язання відповідача-1 вчинити дії, направлені на скасування арешту рухомого та нерухомого майна позивача, заборону відчуження будь-якого майна позивача, накладених відповідачем-1 у межах виконавчого провадження № 26645646 із примусового виконання виконавчого листа та вилучити записи про арешти рухомого та нерухомого майна, заборону відчуження будь-якого майна боржника з відповідних реєстрів.

Вказану заяву судом, відповідно до ч. 1 ст. 137 КАС України, прийнято до розгляду та долучено до матеріалів справи для врахування при прийнятті у справі судового рішення по суті.

У судовому засіданні 16 березня 2015 року судом, згідно зі ст. 52 КАС України, до участі у справі як співвідповідача залучено відділ державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві (далі - відповідач-2).

Крім того, у тому ж судовому засіданні судом, відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 53 КАС України, до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів залучено акціонерне товариство "БМ Банк" (далі - третя особа).

У ході судового розгляду справи представник позивача підтримав позовні вимоги та просив задовольнити їх повністю, а представник відповідача-2 не визнав позовні вимоги та разом із представником третьої особи просили відмовити у їх задоволенні повністю.

Представник відповідача-1 у судові засідання не прибув, хоча про дати, час та місце судового розгляду справи відповідач-1 повідомлений належним чином. При цьому, 12 березня 2015 року до суду через канцелярію від відповідача-1 надійшло письмове клопотання про розгляд справи за відсутності його представника.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у судовому засіданні 30 березня 2015 року судом, згідно з ч. 6 ст. 128 КАС України, прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

До суду 01 квітня 2015 року через канцелярію від відповідача-2 надійшли письмові заперечення проти позову разом із доказами на їх обґрунтування, які судом долучено до матеріалів справи для врахування при прийнятті у справі судового рішення по суті.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

Старшим державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві 11 травня 2011 року прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 26645646 із примусового виконання виконавчого листа про стягнення солідарно із позивача (боржника у виконавчому провадженні) та приватного підприємства "Укрбіофарм" на користь третьої особи (стягувача у виконавчому провадженні) заборгованості у розмірі 3302271,15 грн., 1700,00 грн. судового збору та 250,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи (далі - виконавче провадження).

Оскаржуваною постановою державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві накладено арешт на усе рухоме та нерухоме майно, що належить позивачу, у межах суми звернення стягнення у розмірі 3304221,15 грн., а також заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику, у межах суми боргу.

У подальшому, постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень відповідача-1 про повернення виконавчого документа стягувачу від 27 грудня 2013 року ВП № 266456446 виконавчий лист повернуто стягувачу.

Підставою для повернення виконавчого листа стягувачу стало те, що відповідно з вимогами чинного законодавства, державним виконавцем проведено реалізацію нежилих приміщень №№ 1-22 груп приміщень № 7 (в літ. А), площею 344,3 кв.м., та місця спільного користування, площею 6,1 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, про що складено акт про реалізацію арештованого нерухомого майна від 23 квітня 2013 року. Сума боргу за виконавчим документом погашена у розмірі 638573,67 грн., стягнуто виконавчого збору у розмірі 70952,53 грн.

У контексті вище викладеного суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3.15 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі - Інструкція), повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному у ст. 47 Закону.

Зокрема, згідно з п. 8 ч. 1, ч. 4 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача-заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернуто стягнення на заставлене майно.

Про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 3.17 Інструкції, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який (яка) його видав(ла), державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо).

Згідно з пп. 4.10.2 п. 4.10 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження (окрім випадків направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби), повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадової особи), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.

Тобто, як вбачається з вище викладених норм, у разі прийняття постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, державний виконавець зобов'язаний зазначити у такій постанові, які наслідки має завершення виконавчого провадження у такий спосіб, зокрема, про скасування арешту, накладеного на майно боржника.

Поряд з цим, як вбачається зі змісту постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 27 грудня 2013 року у виконавчому провадженні, вище вказаних наслідків - скасування арешту, накладеного на майно позивача як боржника у виконавчому провадженні, у ній не зазначено.

При цьому, суд зазначає, що постанова про повернення виконавчого документа стягувачу не є предметом оскарження у межах даної справи, а тому суд не надає їй правової оцінки.

Таким чином, проаналізувавши вище викладені норми та з'ясовані обставини, враховуючи, що на час завершення виконавчого провадження шляхом повернення виконавчого документа стягувачу відповідачем не скасовано арешт майна позивача та заборону на його відчуження, суд прийшов до висновку, що необхідним є визнання протиправною бездіяльності відповідача-1 та зобов'язання його вчинити дії, направлені на скасування арешту усього рухомого та нерухомого майна позивача, а також заборони на його відчуження.

Вище викладене, за переконанням суду, є належним способом захисту порушених прав та інтересів позивача.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Із системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих судом обставин вбачається, що позов ОСОБА_1 до управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві та відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві, третя особа: акціонерне товариство "БМ Банк", про визнання протиправними діянь та зобов'язання вчинити певні дії є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в частині.

Згідно з ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 69-71, 86, 128, 158-163, 167, 181 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві щодо не застосування наслідків завершення виконавчого провадження ВП № 26645646.

3. Зобов'язати управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві застосувати наслідки завершення виконавчого провадження ВП № 26645646, а саме вчинити дії, направлені на скасування арешту усього рухомого та нерухомого майна, яке належить ОСОБА_1, та заборону на його відчуження, які накладено на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 15 липня 2011 року ВП № 26645646.

4. Позов в іншій частині залишити без задоволення.

Копії постанови направити (вручити) сторонам та третій особі (їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В.М. Данилишин