Справа № 826/2376/15
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2015-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

24 квітня 2015 року № 826/2376/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом Судді Васильківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1
до Державної судової адміністрації України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Територіальне управління Державної судової адміністрації в Київській області
про зобов'язати вчинити дії

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Суддя Васильківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної судової адміністрації України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Київській області про зобов'язання нарахувати і виплатити суддівську винагороду за період роботи на посаді судді Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим з 16.03.2014 по 30.04.2014 в розмірі визначеному ст. 129 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» з компенсацією втрати частини заробітної плати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги.

Позов обґрунтовано тим, що в порушення ст. 129, 24 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» позивачу не виплачено суддівську винагороду за період роботи на посаді судді Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим з 16.03.2014 по 30.04.2014. Позивач клопотав про вирішення справи за його відсутності.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Київській області - заперечував проти задоволення позову з підстав викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи.

Відповідач - Держав судова адміністрація України - явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце судового вирішення справи.

В порядку частини 6 ст.128 КАС України судом ухвалено про розгляд справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення їх представників, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до Указу Президента України від 23.01.2012 №29/2012 з 30.01.2012 ОСОБА_1 працював на посаді судді Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим.

Згідно з Указом в.о. Президента України від 23.04.2014 №430/2014 ОСОБА_1 переведено на роботу на посаду судді Васильківського міськрайонного суду Київської області.

В подальшому, наказом голови Васильківського міськрайонного суду Київської області від 05.05.2014 №09-к ОСОБА_1 зарахований до штату суддів Васильківського міськрайонного суду Київської області.

Обґрунтовуючи позов позивач вказує, що за період з 16.03.2014 по 30.04.2014 йому не виплачено суддівську винагороду за період роботи на посаді судді Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим.

Положенням п. 14 ст. 92 Конституції України визначено, що судоустрій, судочинства і статус суддів визначаються виключно законами України.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» суддям, які працювали в судах України на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя і виявили бажання переїхати у зв'язку з її тимчасовою окупацією Російською Федерацією, гарантується право на переведення на посаду судді до суду на іншій території України.

Відповідно до ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Бюджетні призначення на утримання судів належать до захищених статей видатків Державного бюджету України.

Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснюють, зокрема, Державна судова адміністрація України - щодо фінансового забезпечення діяльності всіх інших судів загальної юрисдикції, діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України та Державної судової адміністрації.

Згідно ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 27.03.2014 бюджетні призначення для Державної судової адміністрації України, як головного розпорядника бюджетних коштів, були зменшені на обсяг, що передбачався для забезпечення органів судової влади, які розміщені на території Автономної Республіки Крим, у період з квітня по грудень 2014 року.

Суддям, які виявили бажання перевестися до інших судів з тимчасово окупованої території України, розмір заборгованості із суддівської винагороди визначається з дня останнього нарахування суддівської винагороди до моменту зарахування або прикріплення їх до штату, на підставі довідок, виданих судами з яких вони переводяться.

Отже, з дня набрання чинності вказаним вище Законом, а саме з 16.04.2014, суддівська винагорода суддям судів, які розміщені на території Автономної Республіки Крим, не виплачується.

Згідно ст. 129 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України "Про Конституційний Суд України".

Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці.

Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 10 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 січня 2011 року - 6 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2012 року - 8 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2013 року - 10 мінімальних заробітних плат.

Виходячи із принципу розподілу державної влади на законодавчу, виконавчу і судову та визнання самостійності органів судової влади (стаття 6 Закону України "Про судоустрій і статус суддів") статус судді в Україні визначається Конституцією України для гарантування здійснення правосуддя незалежним і неупередженим судом; у цих цілях проголошується незамінність і недоторканність суддів, передбачається їх належне і матеріальне забезпечення, що є гарантією незалежності суддів, невід'ємним елементом їх статусу (статті 6, 124, 126, 129, 130 Конституції України).

Статус судді є засобом, покликаним забезпечувати кожному дійсний захист його прав і свобод правосуддям; будучи однією із гарантій належного здійснення правосуддя.

Частиною 4 статті 47 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що незалежність судді забезпечується: належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді.

Конституція України закріплює обов'язок держави забезпечувати фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів (частина перша статті 130) як складову конституційних гарантій їх незалежності і недоторканності (частина перша статті 126).

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України зменшення видатків Державного бюджету України на фінансування судів і суддів не забезпечує повного і належного здійснення правосуддя, нормального функціонування судової системи, що може призвести до зниження довіри громадян до державної влади, загрози реалізації гарантованого Конституцією України права людини і громадянина на судовий захист (Рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року N 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

Надання суддям передбачених цим Законом України «Про судоустрій і статус суддів» гарантій, зокрема, на суддівську винагороду, не може ставитися у залежність від грошових доходів суддів та від бюджетного фінансування.

Отже, право на виплату позивачу суддівської винагороди є безумовним та не може бути обмежене з мотивів правової неврегульованості питання виплати суддівської винагороди суддям судів Автономної Республіки Крим за період часу, що передував прийняттю рішення про переведення та заняттю суддівської посади в одному з судів України.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

З урахуванням викладеного суд вбачає наявними правові підстави для зобов'язання нарахувати та виплатити позивачу суддівську винагороду за період роботи на посаді судді Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим з 16.03.2014 по 30.04.2014 в розмірі визначеному ст. 129 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» з компенсацією втрати частини заробітної плати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва, з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з аналізу положень чинного законодавства та доказів, наявних у матеріалах справи, вважає адміністративний позов ОСОБА_1 є таким, що підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статями 69, 70, 71, 122, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Зобов'язати Державну судову адміністрацію України нарахувати і виплатити ОСОБА_1 суддівську винагороду за період роботи на посаді судді Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим з 16.03.2014 по 30.04.2014 в розмірі визначеному ст. 129 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» з компенсацією втрати частини заробітної плати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги.

Постанова набирає законної сили в строки та порядку, встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.І. Келеберда