Справа № 803/2100/14
Суддя: Сеник Р.П.
Дата ухвалення: 2015-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2015 року Справа № 11442/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді: Сеника Р.П.,

Суддів: Яворський І.О., та Попко Я.С.,

з участю секретаря судового засідання Сердюк О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2014 року по справі № 803/2100/14 за позовом Державної фіскальної служби України до Державної виконавчої служи України про визнання протиправними та скасування постанов, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

13 жовтня 2014 року Міністерство доходів і зборів України звернулося з адміністративним позовом до Державної виконавчої служби України про визнання протиправними та скасування постанов про стягнення виконавчого збору та штрафів від 24 вересня 2014 року №43500174, №43499936 та №43500062, зупинення дії постанов про стягнення виконавчого збору та штрафів від 24 вересня 2014 року №43500174, №43499936 та №43500062.

В обґрунтування позовних вимог зазаначає, що відповідача листами від 10 червня 2014 року №10981/5/99-99-18-03-02-16 №10982/5/99-99-18-03-02-16 та №10983/5/99-99-18-03-02-16 було повідомлено про неможливість виконання рішення суду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Державної податкової адміністрації України, Луцької об'єднаної державної податкової інспекції про визнання права на здійснення платежів без ідентифікаційного номера, а також зазначено про необхідність звернення державного виконавця до адміністративного суду із заявою щодо зміни порядку та способу виконання рішення суду. Однак, державним виконавцем усіх можливих заходів щодо виконання судового рішення здійснено не було, а саме, звернення до суду щодо зміни чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення або щодо роз'яснення його виконання. Тому, вважає, що дії державного виконавця щодо застосування до позивача фіскальних заходів впливу суперечать статті 19 Конституції України та Закону України «Про виконавче провадження», а відтак є неправомірними та безпідставними.

Відповідно до ст. 55 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2014 року у даній справі допущено процесуальне правонаступництво та замінено позивача - Міністерство доходів і зборів України його правонаступником Державною фіскальною службою України.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2014 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Державної фіскальної служби України постанову суду першої інстанції оскаржила, подала апеляційну скаргу, зазначивши, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задоволити.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що визначаючи правомірним застосування до позивача санкцій згідно спірних постанов у виконавчих провадженнях, судом першої інстанції не прийнято до уваги доводи позивача щодо неможливості виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.01.2013 року у справі № 2а-433/10/0370 у порядку та спосіб, встановлений судом, з огляду на закріплену ст..14 КАС України обов'язковість виконання рішення. В своїй апеляційній скарзі позивачогоджується з таким висновком суду першої інстанції, так як судом не враховано, що в аспекті положень ст..35 Конституції України, ст..9 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод сповідувати свою релігію або переконання не може суперечити обмеженням, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах громадської безпеки, для охорони публічного порядку, здоровя чи моралі або прав і свобод інших людей.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд в вважає за необхідне її відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до положень ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених Законом України "Про виконавче провадження".

Судом встановлено, що 24.09.2014 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Борейко М.В. винесено постанови про стягнення з боржника (Міністерства доходів і зборів України) по виконавчих провадженнях ВП №435001, №43499936, №4350006 виконавчого збору у загальному розмірі 4 080 грн., підставою для винесення постанов стало невиконання боржником постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.01.2013 року у справі №2а-433/10/0370 у встановлений строк.

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконавче провадження», примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи як виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті.

Частиною першою статті 11 Закону України "Про виконавче провадження», встановлено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, відповідно пункту 13 частини 3 цієї статті встановлює, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Згідно із частиною першою статті 25 Закону України "Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Як вбачається з матеріалів справи, постановами державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 29 травня 2014 року відкрито виконавчі провадження №43500174, №43499936 та №43500062 по примусовому виконанню виконавчих листів в адміністративній справі №2а-433/10/0370, виданих 14 березня 2013 року Волинським окружним адміністративним судом. Даними постановами державний виконавець встановив строк до семи днів з моменту винесення (отримання) постанов для добровільного виконання рішення суду.

Листами від 10 червня 2014 року №10981/5/99-99-18-03-02-16 №10982/5/99-99-18-03-02-16 та №10983/5/99-99-18-03-02-16 позивач повідомив Державну виконавчу службу України про неможливість виконання рішення суду у визначений ним спосіб, а також зазначив про необхідність звернення до суду із заявою щодо зміни порядку та способу виконання рішення суду, у зв'язку із неможливістю його виконання.

Відповідно до частини першої статті 28 статті 11 Закону України "Про виконавче провадження», у разі невиконання боржником рішення немайнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, виконавчий збір стягується в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи.

Частиною першою статті 89 Закону України "Про виконавче провадження», визначено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У зв'язку із невиконанням рішення суду в строк, наданий для добровільного виконання, державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України 24 вересня 2014 року винесено постанови №43500174, №43499936 та №43500062 про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 1 360 грн. за кожним виконавчим документом, та постановами від 24 вересня 2014 року №43500174, №43499936 та №43500062 на боржника накладено штраф в розмірі 680 грн. за кожним виконавчим документом.

На думку колегії суддів апеляційного суду судом перщої інстанції правильно не прийнято до уваги доводи позивача щодо неможливості виконання рішення суду в порядку і спосіб, встановлений судом, оскільки, відповідно до частини другої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

За таких обставин, враховуючи відсутність у державного виконавця станом на 24 вересня 2014 року доказів виконання Державною фіскальною службою України виконавчих листів в адміністративній справі №2а-433/10/0370, виданих 14 березня 2013 року Волинським окружним адміністративним судом в строк, наданий для самостійного виконання постановами про відкриття виконавчого провадження від 29 травня 2014 року №43500174, №43499936 та №43500062, постанови від 24 вересня 2014 року №43500174, №43499936 та №43500062 про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 1 360 грн. за кожним виконавчим документом, та постанови від 24 вересня 2014 року №43500174, №43499936 та №43500062 про накладення штрафу в розмірі 680 грн. за кожним виконавчим документом винесені правомірно та відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Проаналізувавши вищевикладене, колегія суддів вважає, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, обґрунтовано, з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, усі рішення та дії суб'єкта владних повноважень мають підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті (вчинені) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин першої, другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що у даному випадку у державного виконавця був обов'язок винести постанову про накладення штрафу. Відповідач діяв в межах наданих повноважень.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ч.З ст.160, ст.ст.195,196, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 254, апеляційний суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України - залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2014 року по справі № 803/2100/14 - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів з дня набрання постановою законної сили, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий судя Р.П. Сеник

Судді І.О. Яворський

Я.С. Попко