Справа № 803/433/13-а
Суддя: Попко Я.С.
Дата ухвалення: 2015-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2015 року Справа № 876/6331/13

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Хобор Р.Б., Сеника Р.П.

за участю секретаря судового засідання Сідельник Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Волинської області Державної податкової служби на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 26 березня 2013 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Гнідавський цукровий завод» до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Волинської області Державної податкової служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2013 року позивач - Публічне акціонерне товариство «Гнідавський цукровий завод» звернулося з позовом до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Волинської області Державної податкової служби, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 22.10.2012 року: №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватного підприємства на загальну суму 51 612,00 грн (за основним платежем), № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 137 547,00 грн, в т.ч. за основним платежем - 115 106,00 грн та штрафними (фінансовими) санкціями - 22 441,00 грн.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 26 березня 2013 року позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 22.10.2012 року № та № .

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що між ВАТ «Гнідавський цукровий завод» (правонаступником якого є позивач - ПАТ «Гнідавський цукровий завод») (замовник) та ТзОВ «Євростройтех» (виконавець) укладені договори з надання логістичних послуг, умови яких передбачали, що виконавець (ТзОВ «Євростройтех) зобов'язувався організувати здійснення визначених даними договорами послуг, а замовник (ТзОВ «Євростройтех») прийняти дані послуги та провести їх оплату, виконавець здійснює: вивчення ринку послуг з метою оптимізації логістичних витрат; пошук та підбір господарюючих суб'єктів основним видом діяльності яких є перевезення вантажу; аналіз та перевірка документації господарюючих суб'єктів, наявність якої є обов'язковою для надання відповідних послуг; аналіз та обрання маршрутів; укладання від свого імені договорів перевезення вантажу; здійснення завантажувальних та розвантажувальних робіт; іншу діяльність з предмету забезпечення доставки вантажу замовнику. При цьому, виконавець не є перевізником та не здійснює перевезення вантажу. З метою виконання умов договору виконавець укладає договори по перевезенню вантажу з третіми особами - перевізниками.

Реальність здійснення господарських операцій ПАТ «Гнідавський цукровий завод» з його контрагентом - ТзОВ «Євростройтех» підтверджується первинними бухгалтерськими документами, а саме: договорами, доповненнями до договорів, актами прийому-передачі наданих логістичних послуг, податковими та видатковими накладними, платіжними дорученнями, банківськими виписками, трьохсторонніми актами прийому-передачі між постачальниками, ТзОВ «Євростройтех» та ПАТ «Гнідавський цукровий завод». Податкові накладні отримані позивачем від ТзОВ «Євростройтех» оформлені у відповідності до вимог пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України і містять необхідні реквізити, передбачені Податковим кодексом України.

При цьому, для оприбуткування товару на свої складські приміщення між позивачем, його постачальниками (ТзОВ «Виробнича фірма «Колорит», ТзОВ «Сучасна Техніка», ТзОВ «БТФ «Сучасний дім», ТзОВ «Сатурн-КП») та контрагентом, що надавав логістичні послуги (ТзОВ «Євростройтех») укладалися трьохсторонні акти прийому-передачі товару. Наявність на балансі у ПАТ «Гнідавський цукровий завод» складських приміщень для зберігання цукру підтверджується довідкою підприємства, яка підписана головою правління та головним бухгалтером.

Таким чином, у ПАТ «Гнідавський цукровий завод» була наявна господарська мета для перевезення зазначених товарів.

Суд першої інстанції не взяв до уваги посилання відповідача на те, що ПАТ «Гнідавський цукровий завод» повинно мати ліцензію на здійснення перевезення вантажів, оскільки підприємство власних транспортних засобів для здійснення перевезень не має, а відтак воно користується послугами третіх осіб. За таких обставин, наявність у ПАТ «Гнідавський цукровий завод» ліцензії на перевезення не вимагається.

Також суд першої інстанції не погодився з позицією відповідача щодо нікчемності правочинів між ТзОВ «Євростройтех» та позивачем, з огляду на таке. Відповідачем не надано доказів, які б свідчили про відсутність волевиявлення за істотними умовами договорів однією із сторін; спір між сторонами щодо недійсності договорів відсутній.

Крім того, суд зазначає, що реальність наданих логістичних послуг, а саме рух товарів з міста Києва до складських приміщень позивача у місті Луцьку підтверджується первинними документами на придбання товарів - договорами, видатковими накладними, податковими накладними та банківськими випискам. При цьому, всі постачальники товарів для позивача (ТзОВ «Виробнича фірма «Колорит», ТзОВ «Сучасна Техніка», ТзОВ «БТФ «Сучасний дім», ТзОВ «Сатурн-КП») знаходяться саме в місті Києві, що підтверджує наявність у ПАТ «Гнідавський цукровий завод» наявності господарської мети для користування логістичними послугами ТзОВ «Євростройтех».

Отже, позивач при формуванні податкового кредиту діяв відповідно до вимог чинного законодавства.

Суд першої інстанції посилається на те, що валові витрати при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств може бути сформований лише при фактичному здійсненні і підтвердженні належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції (зміну активів), яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Між позивачем та ТзОВ «Євростройтех» укладено господарські договори, факт виконання яких підтверджений належним чином оформленими первинними документами. В матеріалах справи відсутні докази на предмет визнання недійсним в установленому порядку вищевказаних договорів та порушення законодавства України в момент складання наявних у позивача податкових накладних. Водночас зібраними у справі доказами підтверджується реальність господарський операцій позивача, а відтак спростовуються висновки акта перевірок про порушення позивачем вимог податкового законодавства.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, вважаючи її прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права, Луцька об'єднана державна податкова інспекція Волинської області Державної податкової служби оскаржила її, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Волинського окружного адміністративного суду від 26 березня 2013 року та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт вказує на те, що перевіркою надавача послуг ТзОВ «Євростройтех» встановлено відсутність необхідних умов для здійснення господарських операцій, відсутність основних фондів, технічного персоналу, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, не підтверджено наявність поставок товарів (послуг) товариству «Євростройтех» та послідуючу їх поставку підприємствам покупцям, в тому числі ПАТ «Гнідавський цукровий завод». Укладені ТзОВ «Євростройтех» правочиини з підприємствами постачальниками та підприємствами покупцями мають протиправний характер.

Судом першої інстанції не було взято до уваги, що у підприємств, які здійснювали перевезення, а саме: ТОВ «ВКФ «Колорит», ТОВ «Сучасна Техніка», ТОВ «БТФ «Сучасний дім», ТОВ «Сатурн-КП» по КВЕД не передбачено перевезення та не надано ліцензій на перевезення.

Апелянт звертає увагу на те, з даних господарський операцій не вбачається економічного ефекту, крім того позивач є виробником цукру.Також, не доведено та не підтверджено документально використання ТМЦ у власній господарській діяльності.

Крім того, як на момент перевірки, так і до матеріалів позову підприємством-позивачем не надано документів, які б підтверджували перевезення вантажу, а саме: ТТН та подорожні листи. Всупереч Правилам перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні таких документів також не було надано позивачем.

Апелянт посилається на те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що в період з 18 вересня 2012 року по 25 вересня 2012 року Луцькою ОДПІ Волинської області ДПС проведено позапланову виїзну перевірку ПАТ «Гнідавський цукровий завод» з питань здійснення фінансово-господарських операцій з ТзОВ «Євростройтех» за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2011 року та правильності формування витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування за І півріччя 2011 року, за результатами якої складено акт №4969/22-5/00372658 від 02 жовтня 2012 року.

В ході перевірки встановлено порушення ПАТ «Гнідавський цукровий завод» статті 185, пункту 186.1 статті 186, пунктів 198.1, 198.6 статті 198, пункту 200.2 статті 200 Податкового кодексу України, в результаті чого по взаємовідносинах з ТзОВ «Євростройтех» було занижено податкове зобовязання з податку на додану вартість на загальну суму ПДВ 115 106,01 грн, в тому числі за червень 2011 року - 70 226,17 грн, липень 2011 року - 21 007,00 грн, жовтень 2011 року 20 247,00 грн, листопад 2011 року - 3 625,84 грн.

Крім того, в порушення підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 135.1, 135.2 статті 135 ПК України ПАТ «Гнідавський цукровий завод» занижено об'єкт оподаткування (рядок 07 Декларації) за ІІ-ІV квартали 2011 року на загальну суму 575 530,00 грн, внаслідок чого занижено податок на прибуток за звітний (податковий) період на 132 372,00 грн, в тому числі за II квартал 2011 року - на 80 760,00 грн, за III квартал 2011 року - 24 158,00 грн, за IV квартал 2011 року - 27 454 грн.

Відповідно до висновків перевірки договори про надання логістичних послуг, які укладені між ТзОВ «Євростройтех» та ПАТ «Гнідавський цукровий завод», відповідно до ч.1,5 ст. 203, ч.1,2 ст. 215, ст. 228 ЦК України мають ознаки нікчемності та є нікчемними в сили закону.

Вказані в акті перевірки порушення полягають у тому, що актами перевірки Васильківської ОДПІ Київської області Державної податкової служби від 16 травня 2012 року №371/22-00/36844712 та ДПІ у Печерському районі міста Києва від 21 жовтня 2011 року №1375/23-9/36844712 встановлено, що контрагент позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Євростройтех» має ознаки фіктивності та відсутності факту реального здійснення господарської діяльності. Зокрема, в ході перевірки встановлено, що за юридичною адресою підприємства відсутні первинні та бухгалтерські документи. Крім того, в ході перевірки не підтверджено наявність поставок товарів (послуг) від ТзОВ «Євростройтех» підприємствам-покупцям, що свідчить про те, що правочини між ними здійснені без мети настання реальних наслідків, тому є нікчемними. Відтак, податковими органами зроблений висновок, що у ТзОВ «Євростройтех» відсутні необхідні умови для здійснення господарських операцій, відсутні основні фонди, технічний персонал, виробничі активи, складські приміщення, транспортні засоби, тому операції цього товариства не є господарською діяльністю підприємства.

За результатами перевірки та на підставі акту від 02.10.2012 року №4969/22- 5/00372658 ОДПІ винесено оспорюване податкове повідомлення-рішення № від 22.10.2012 року, яким ПАТ «Гнідавський цукровий завод» збільшено податкове зобов'язання з податку на прибуток підприємства за основним платежем на 51 612,00 грн та податкове повідомлення-рішення №, яким збільшено податкове зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем на 115 106,00 грн та штрафними санкціями на 22441,00 грн.

Вказані податкові повідомлення-рішення оскаржувались ПАТ «Гнідавський цукровий завод» в адміністративному порядку до Луцької ОДПІ, Державної податкової служби у Волинській області та Державної податкової служби України, однак у задоволенні скарг було відмовлено, а винесені податкові повідомлення-рішення було залишено без змін.

Встановлено, що між між ВАТ «Гнідавський цукровий завод» (правонаступником якого є позивач - ПАТ «Гнідавський цукровий завод») (замовник) та ТзОВ «Євростройтех» (виконавець) укладені договори з надання логістичних послуг №3005 від 30 травня 2011 року, №0908 від 09.08.2011 року, №031011/2 від 03.10.2011 року, №290911 від 29.09.2011 року, №071011 від 07.10.2011 року, №1110 від 11.10.2011 року, №06/10 від 06.10.2011 року, №041011 від 04.10.2011 року, №041011/1 від 04.10.2011 року з відповідними доповненнями до кожного із них.

Згідно вищезазначених договорів, які є ідентичними, передбачено, що виконавець (ТзОВ «Євростройтех) зобов'язувався організувати здійснення визначених даними договорами послуг, а замовник (ТзОВ «Євростройтех») прийняти дані послуги та провести їх оплату (п.1.1 договорів).

Відповідно до п. 1.2 договорів виконавець здійснює: вивчення ринку послуг з метою оптимізації логістичних витрат; пошук та підбір господарюючих суб'єктів, основним видом діяльності яких є перевезення вантажу; аналіз та перевірка документації господарюючих суб'єктів, наявність якої є обов'язковою для надання відповідних послуг; аналіз та обрання маршрутів; укладання від свого імені договорів перевезення вантажу; здійснення завантажувальних та розвантажувальних робіт; іншу діяльність з предмету забезпечення доставки вантажу замовнику.

Пунктом 1.3 договорів встановлено, що виконавець не є перевізником та не здійснює перевезення вантажу і з метою виконання умов договору виконавець укладає договори по перевезенню вантажу з третіми особами - перевізниками.

На підтвердження надання логістичних послуг між ТзОВ «Євростройтех» та ПАТ «Гнідавський цукровий завод» укладені акти прийому-передачі наданих логістичних послуг №№1-4 від 30 червня 2011 року, №1 від 14 липня 2011 року, №1 від 14 жовтня 2011 року, №1 від 10 жовтня 2011 року, №1 від 10 жовтня 2011 року, №1 від 06 жовтня 2011 року, №1 від 06 жовтня 2011 року, №1 від 04 жовтня 2011 року, №1 від 03 жовтня 2011 року.

Розрахунки між позивачем та ТзОВ «Євростройтех» проведені у повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями від 17 листопада 2011 року №2331, від 01 вересня 2011 року №1203, від 29 липня 2011 року №764, від 29 липня 2011 року №765, від 19 липня 2011 року №630.

Позивач отримав від ТзОВ «Євростройтех» наступні податкові накладні: від 30 червня 2011 року №141 на суму 66 077,33 грн, №142 на суму 2 679,67 грн, №156 на суму 1 264,17 грн, №157 на суму 205,00 грн, від 14 липня 2011 року №62 на суму 21 007,00 грн, від 3 жовтня 2011 року №6 на суму 1 191,00 грн, від 04 жовтня 2011 року №8 на суму 1 191,00 грн, від 6 жовтня 2011 року №24 на суму 1 191 грн, №23 на суму 2 382,00 грн, від 10 жовтня 2011 року №33 на суму 1 191,00 грн, №34 на суму 11 910,00 грн, від 14 жовтня 2011 року №75 на суму 1 191,00 грн, від 17 серпня 2011 року №88 на суму 3 625,83 грн.

Крім того, позивачем надані первинні документи, якими підтверджується факт купівлі товарів - логістичні послуги щодо яких надавалися ТзОВ «Євростройтех», а саме:

за операціями з ТзОВ «Виробнича фірма «Колорит» - договори поставки та купівлі-продажу; видаткові накладні, податкові накладні та прибуткові ордери;

за операціями з ТзОВ «Сучасна Техніка» - договори купівлі-продажу; прибуткові ордери, видаткові накладні та податкові накладні;

за операціями з ТзОВ «БТФ «Сучасний дім» - договори купівлі-продажу та відповідні специфікації до них; видаткові накладні, податкові накладні та прибуткові ордери;

за операціями з ТзОВ «Сатурн-КП» - договір купівлі-продажу; податкова накладна, видаткова накладна та прибутковий ордер. Розрахунки між вказаними суб'єктами господарювання підтверджуються відповідними банківськими виписками.

Для оприбуткування товару на свої складські приміщення між позивачем, його постачальниками (ТзОВ «Виробнича фірма «Колорит», ТзОВ «Сучасна Техніка», ТзОВ «БТФ «Сучасний дім», ТзОВ «Сатурн-КП») та контрагентом, що надавав логістичні послуги (ТзОВ «Євростройтех») укладалися трьохсторонні акти прийому-передачі товару.

Наявність на балансі у ПАТ «Гнідавський цукровий завод» складських приміщень для зберігання цукру підтверджується довідкою підприємства, яка підписана головою правління та головним бухгалтером.

Отриманий ПАТ «Гнідавський цукровий завод» товар - цукор білий в мішках, відповідно до видів економічної діяльності за КВЕД-2010, використовувався позивачем у господарській діяльності для виробництва цукрової пудри, солодощів тощо. Отримане виробниче обладнання також використовувалось ПАТ «Гнідавський цукровий завод» у його господарській діяльності, так як підприємство володіє значними виробничими потужностями для виробництва та переробки цукру.

Згідно пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України), «витрати» - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Одночасно згідно пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 цього ж Кодексу, «господарська діяльність» - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п.138.1 ст.138 ПК України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку (пп.138.1.1 п.138.1 ст.138 цього Кодексу).

Згідно абз.1 п.138.2 ст.138 ПК України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України, визначено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Отже, наведені правові норми дозволяють платнику податку формувати валові витрати у зв'язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності що, в першу чергу, має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами. Документи, які не мають статус первинних, самі по собі не можуть підтверджувати реальність здійснення господарської операції та, відповідно, валові витрати. При цьому неодмінною характерною рисою господарської діяльності в рамках податкових відносин є її направлення на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах.

Платник податку може формувати валові витрати у зв'язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності що, в першу чергу, має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами, які відображають зміст господарської операції.

Відповідно до пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст.201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, у ПК України передбачено підставу для формування податкового кредиту, а саме наявність у платника податку - покупця належним чином оформленої податкової накладної або митної декларації.

Як вбачається з матеріалів справи, податкові накладні, які отримані позивачем і на підставі яких від ТзОВ «Євростройтех» було сформовано податковий кредит у перевіряємий період, оформлені у відповідності до вимог п. 201.1 ст. 201 ПК України і містять необхідні реквізити, передбачені Податковим кодексом України і будь-яких зауважень щодо неналежного їх оформлення ні в акті перевірки інспекторами, ні в судовому засіданні представником відповідача не наведено.

На час виписки податкових накладних ТзОВ «Євростройтех» було зареєстрованим платником податку на додану вартість та мало свідоцтво платника такого податку.

З матеріалів справи вбачається, що позивач сформував податковий кредит на підставі первинних документів: договорів, актів прийому-передачі наданих логістичних послуг, податкових накладних, платіжних доручень.

Під час огляду та дослідження первинних документів, поданих позивачем на підтвердження його взаємовідносин з контрагентом, судом не встановлено їх невідповідності вимогам чинного податкового законодавства.

Отже, позивачем правомірно було сформовано податковий кредит, оскільки наведена вище первинна документація чітко відображає операції, які були здійсненні між позивачем та його контрагентом. Надана позивачем документація у повній мірі відображає реальні наслідки, що наступили після укладення договорів та мають силу первинної документації в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Щодо висновку ОДПІ про нікчемність правочинів колегія суддів зазначає, що відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 «судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220,частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочи може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду».

За змістом ст.228 ЦК України правочин, учинений з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, водночас є таким, що порушує публічний порядок, а отже, є нікчемним. Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст.218 ЦК України).

На думку суду апеляційної інстанції, орган державної податкової служби не наділений правом самостійно визначати сумнівність чи фіктивність правовідносин, їм надано право подавати до судів позови до підприємств, установ, організацій та громадян про визнання угод недійсними і стягнення в доход держави коштів, одержаних ними за такими угодами (ст.10 Закону України «Про державну податкову службу України»). Відповідач не звертався до суду з позовом про визнання вищезазначених договорів недійсними.

На думку суду апеляційної інстанції, відповідачем не доведено, що господарські операції між ВАТ «Гнідавський цукровий завод» (правонаступником якого є позивач - ПАТ «Гнідавський цукровий завод») та ТзОВ «Євростройтех» були фіктивними, не надано доказів щодо наявності у сторін умислу, направленого на незаконне заволодіння державним майном.

Жодних доказів, які б свідчили про притягнення посадових осіб сторін до кримінальної відповідальності за протиправні дії, пов'язані з нікчемністю правочину між сторонами відповідачем суду першої та апеляційної інстанції не надано. Не надано рішень судів про визнання укладених договорів недійсними.

Тобто, нереальність господарських операцій з придбання платником податку товарів має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях.

Що стосується недостовірності підписів ТзОВ «Євростройтех» на складених від імені такого контрагента податкових накладних, зазначена обставина не може бути безумовним свідченням недостовірності даних податкового обліку платника податків, який ці дані задекларував. Крім того, платник податку, не може нести відповідальність за порушення контрагентами правил здійснення господарської діяльності та/або податкової дисципліни. Сам по собі підпис неуповноваженої особи на документі не є підставою для кваліфікації останнього як недостовірного, фіктивного та позбавленого юридичної сили.

Адже, незважаючи на дефект форми документа пріоритет надається економічному змісту дійсних взаємовідносин сторін, позаяк для цілей оподаткування необхідно враховувати фактичні правовідносини між учасниками господарської операції. Незважаючи на те, що податкове законодавство не допускає підписання податкової накладної будь-якою іншою особою, окрім керівника, головного бухгалтера підприємства-постачальника (уповноваженою в установленому порядку особою), порушення цього правила одним учасником господарської операцій (контрагентом платника) не може тягнути негативні наслідки для іншої особи (платника).

Установлені під час проведення податкової перевірки обставини не дають підстави для висновку про обізнаність Товариства щодо протиправного характеру діяльності його постачальника, про здійснення ними узгоджених, взаємозалежних, не обумовлених ринковими механізмами дій, які керовані єдиним органом або особою з метою досягнення вигідних для одного з суб'єктів результатів у сфері оподаткування. А тому правовідносини постачальника позивача з його контрагентами не можуть впливати на податковий облік ПАТ «Гнідавський цукровий завод».

У відповідності до положень ч.4 ст.72 КАС України вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

При цьому суд апеляційної інстанції зазначає, що обставини щодо діяння фізичної особи (засновника чи директора підприємства), встановлені вироком суду в кримінальній справі відносно цієї фізичної особи, не можна вважати обов'язковими при оцінці адміністративним судом правомірності поведінки юридичної особи-контрагента, якщо йдеться про відповідальність за порушення податкового законодавства цією юридичною особою.

Тобто, обставини, встановлені вироком суду в кримінальній справі відносно фізичної особи, не можуть бути покладені в основу судового рішення в адміністративному процесі без їх перевірки та підтвердження належними та допустимим доказами. А саме, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати рух активів платника податку в процесі здійснення спірних господарських операцій. При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції, - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів, їх подальшу реалізацію тощо.

Зазначена правова позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 23.04.2014 року справа №К /800/7425/14; від 11.02.2015 року справа № 9991/30865/12; від 26.03.2015 року справа № К/9991/651-9/11.

Наведені відповідачем у апеляційній скарзі доводи не є такими, що спростовують правильність висновків суду першої інстанції щодо протиправності оспорюваних податкових повідомлень-рішень.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції правомірно задоволено позовні вимоги ПАТ «Гнідавський цукровий завод» до Луцької ОДПІ Волинської області Державної податкової служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, а доводи апелянта на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

Згідно ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Волинської області Державної податкової служби залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 26 березня 2013 року у справі №803/433/13-а за позовом Публічного акціонерного товариства «Гнідавський цукровий завод» до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Волинської області Державної податкової служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Я.С. Попко

Судді Р.Б. Хобор

Р.П. Сеник

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 12.05.2015 року.