Справа № 821/4850/14
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2015-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2015 р. Справа № 821/4850/14

Категорія: 6.3 Головуючий в 1 інстанції: Кузьменко Н.А.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючогосудді -Семенюк Г.В.
судді - Потапчук В.О.
судді - Жук С.І.

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні Одеського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 05 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Херсонській області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_5 про скасування реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації від 11 січня 2013 року № ХС57, -

встановиЛА:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Херсонській області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_5 про скасування реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації від 11 січня 2013 року № ХС57.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 05 березня 2015 року адміністративний позов ОСОБА_4 залишено без задоволення.

ОСОБА_4 не погодившись з постановою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 05 березня 2015 року та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, незаконним та прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Крім того, Позивач зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справ.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 є власником земельної ділянки (державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1), яка межує з земельною ділянкою третьої особи.

Позивач стверджує, що частина самочинно побудованих третьою особою будівель знаходиться на території її земельної ділянки. В підтвердження своєї позиції ОСОБА_4 посилається на рішення апеляційного суду Херсонської області від 20 грудня 2012 року по справі №22ц/2190/2260/2012 за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Генічеського районного суду Херсонської області в справі за позовом ОСОБА_5 до Генічеського державного бюро технічної інвентаризації, Щасливцівської сільської ради, третя особа: Генічеська районна державна адміністрація, про визнання права власності.

В рішенні зазначено, що з наданих апелянтом матеріалів вбачається, що будівлі, самочинно побудовані позивачкою, на які суд першої визнав право власності, частково знаходяться на земельній ділянці, яка на праві власності, згідно державного акта належить апелянту. Вказані обставини в ході апеляційного розгляду не спростовані.

Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 20 грудня 2012 року Херсонська обласна державна адміністрація продала, а ОСОБА_5 купила земельну ділянку із земель запасу рекреаційного призначення, розташовану на території Щасливцівської сільської ради Генічеського району Херсонської області за межами населеного пункту (АДРЕСА_1).

Цільове призначення земельної ділянки - для розміщення будинку відпочинку.

Підпункт 1.2. договору передбачає, що «земельна ділянка … передається Покупцю, якому на праві приватної власності належать нежитлові будівлі, що розташовані на цій земельній ділянці, згідно Рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 31.05.2010 року, зареєстрованого Генічеським державним бюро технічної інвентаризації 13.07.2010 року в книзі: 1,номер запису: 194, реєстраційний номер: 25293721.».

Підпункт 5.1. договору гарантує, що земельна ділянка є вільною для безперешкодного використання покупцем, судових справ щодо даної ділянки немає.

Договір купівлі - продажу земельної ділянки від 20 грудня 2012 року є чинним, в судовому порядку його не скасовано, змін та доповнень в нього не вносилось, доказів протилежного сторони суду не надали.

На підставі договору від 20 грудня 2012 року ОСОБА_5 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, площа земельної ділянки 0,1500 га., розташування земельної ділянки: Херсонська область, Генічеський район, за межами АДРЕСА_1. Цільове призначення земельної ділянки «для розміщення будинку відпочинку». Державний акт на право власності на земельну ділянку є чинним, в судовому порядку його не скасовано, доказів протилежного сторони суду не надали.

28 грудня 2012 року ОСОБА_5 звернулась до Управління ДАБК із заявою про прийняття в експлуатацію об'єкта «Будинок відпочинку і господарські будівлі по АДРЕСА_1 побудованого без дозволу на виконання будівельних робіт» (отримана відповідачем 28.12.2012 №7/21-9980-с).

11 січня 2013 року відповідачем зареєстровано декларацію про готовність зазначеного об'єкта до експлуатації №ХС57.

В розділі 2 декларації зазначено, що будівництво об'єкта розпочалось в 2007 році та завершилось в 2009 році.

Наявність або відсутність підстав скасування реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації від 11 січня 2013 року №ХС 57 є предметом судового розгляду.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 05 березня 2015 року адміністративний позов ОСОБА_4 залишено без задоволення. Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Преамбула до Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17.02.2011 р. № 3038-VI (далі - Закон України № 3038-VI) зазначає, що цей Закон встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Суд застосовує редакції нормативно-правових актів чинні на момент реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації від 11 січня 2013 року №ХС 57.

Відповідно до ст. 39 Закону України №3038-VI прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до I - III категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

Прийняття рішення про реєстрацію (відмову у реєстрації) декларації про готовність об'єкта до експлуатації, видачу (відмову у видачі) сертифіката здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю протягом десяти робочих днів з дати подання відповідних документів (ч.4 ст.39 Закону України № 3038-VI).

Датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта є дата реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації або видачі сертифіката (ч.5 ст.39 Закону України № 3038-VI).

Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю повертають декларацію про готовність об'єкта до експлуатації замовникові, якщо декларація подана чи оформлена з порушенням установлених вимог, з обґрунтуванням причини у строк, передбачений для її реєстрації (ч.6 ст. 39 Закону України № 3038-VI).

Відповідач не знайшов порушень законодавства при перевірці спірної декларації, про що зазначено в службовій записці головного державного інспектора відділу контролю за будівництвом об'єктів по Північному регіону Солошенка О.А.

Замовник відповідно до закону несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації про готовність об'єкта до експлуатації, та за експлуатацію об'єкта без зареєстрованої декларації або сертифіката (ч.10 ст. 39 Закону України № 3038-VI).

Процедура внесення змін до повідомлення або декларації, скасування реєстрації повідомлення або декларації визначена в статті 39-1 Закону України № 3038-VI.

У разі якщо замовник самостійно виявив технічну помилку у надісланому повідомленні про початок виконання підготовчих чи будівельних робіт, зареєстрованій декларації про початок виконання підготовчих чи будівельних робіт або про готовність об'єкта до експлуатації, а також у разі виявлення інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю недостовірних даних, наведених у надісланому повідомленні чи зареєстрованій декларації, які не є підставою вважати об'єкт самочинним будівництвом відповідно до закону, до такого повідомлення або декларації вносяться зміни у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Замовник зобов'язаний протягом трьох робочих днів надати достовірні дані щодо інформації, яка потребує змін, для внесення інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю відповідних відомостей до реєстру, а також до повідомлення або декларації (ч.1 ст. 39-1 Закону України № 3038-VI).

Третя особа вважає, що надала достовірні данні в спірній декларації, Управління ДАБК не виявило недостовірних даних, наведених у надісланому повідомленні чи зареєстрованій декларації, а тому зміни до спірної декларації не вносились.

У разі виявлення інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю факту подання недостовірних даних, наведених у надісланому повідомленні чи зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об'єкт самочинним будівництвом, зокрема якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту або будівельного паспорта, реєстрація такого повідомлення або декларації підлягає скасуванню інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Про скасування повідомлення або декларації замовник письмово повідомляється протягом трьох робочих днів з дня скасування (ч.2 ст. 39-1 Закону України № 3038-VI).

Скасування декларацій з підстав передбачених даною нормою Управління ДАБК не здійснило, оскільки відсутні підстави вважати об'єкт самочинним будівництвом, враховуючи п.9 розділу V Закону України № 3038-VI. В підтвердження даної позиції відповідач, у відповідь на звернення стосовно скасування декларації про готовність об'єкта до експлуатації, надіслав на адресу позивача лист від 13 червня 2014 року №7/21-06-01-06/144-14 в якому зазначив про правомірність прийняття в експлуатацію об'єктів нерухомості третьої особи.

Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю до 31 грудня 2013 року безоплатно протягом 10 робочих днів з дня подання заяви власниками (користувачами) земельних ділянок, на яких розміщені об'єкти будівництва, збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, за результатами технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж приймають в експлуатацію: індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, збудовані у період з 5 серпня 1992 року до 12 березня 2011 року; збудовані до 12 березня 2011 року: громадські будинки I і II категорій складності; будівлі і споруди сільськогосподарського призначення I і II категорій складності (п.9 розділу V Закону України № 3038-VI).

Враховуючи, що дана норма є нормою прямої дії, а технічні характеристики нерухомого майна третьої особи відповідають викладеним в ній вимогам, з урахуванням термінів передбачених Порядком прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж (затверджено Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства 24.06.2011 N 91) дії відповідача не мають ознак протиправності.

Згідно з абз.2 п.5 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» у випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК).

Позивач не позбавлений можливості звернутись в порядку цивільного судочинства до місцевого суду з відповідним позовом.

Враховуючи вище викладене, судом апеляційної інстанції не приймаються до уваги посилання апелянта стосовно того, що Відповідачем під час реєстрації декларації про готовність зазначеного об'єкта до експлуатації не були прийняті до уваги неузгодження щодо самочинно збудованого об'єкту на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети.

Стосовно застосування вимог Порядків та постанов КМ України до даних правовідносин, на які посилається апелянт у своїй апеляційній скарзі, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.4 ст.9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

У роз'ясненні Пленуму Верховного Суду України, яке міститься в Постанові від 01.11.1996 р. № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" (пункт 5) зазначено, що судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу, зокрема постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, накази та інструкції міністерств і відомств, підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону. Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

Суд застосовує насамперед норми Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а Порядок № 91 в частині, яка відповідає спеціальному закону.

Щодо відсутності у позивача права оскаржувати реєстрацію декларації про готовність об'єкта до експлуатації суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.6 КАС України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

При цьому, слід враховувати вимоги закріплені статтею 55 Конституції України.

Оцінка судом обставин справи базується на наданих доказах, їх належності та переконливості, в поєднанні з принципами КАС України.

Як передбачає ч.2 ст.8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Обов'язковою для застосування в Україні є практика Європейського суду з прав людини, яка статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визнана джерелом права.

Згідно статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набув чинності для України 11.09.1997 року) «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права...».

Вирішуючи питання стосовно застосування ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд бере до уваги, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Україна - Тюмень» проти України» (N 22603/02 §55) зазначено, «… що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням "справедливого балансу" між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи ... Вимога досягнення такого балансу відображена в цілому в побудові статті 1 Першого протоколу, включно із другим реченням, яке необхідно розуміти в світлі загального принципу, викладеного в першому реченні. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти шляхом вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності».

В даному випадку скасування спірної декларації фактично позбавить третю особу можливості користуватись своїм нерухомим майном, що є недопустимим. До того ж доводи позивача покладені в основу адміністративного позову не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Позивач належними доказами не підтвердив правомірність своїх вимог, натомість наявні в матеріалах справи докази не дають суду підстав для висновку про протиправність дій відповідача.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги ОСОБА_4 про скасування реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації від 11 січня 2013 року № ХС57 належним чином не обґрунтовані, не підтверджені наявними у справі матеріалами та задоволенню не підлягають.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, - залишити без задоволення.

Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 05 березня 2015 року по справі № 821/4850/14, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, проте може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючийсуддя Г.В. Семенюк
суддя В.О. Потапчук
суддя С.І. Жук