Справа № 805/3815/13-а
Суддя: Толстолуцька М.М.
Дата ухвалення: 2015-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2015 р. Справа № 805/3815/13-а

приміщення суду за адресою: 84112, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 2

Постановлено в нарадчій кімнаті.

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Толстолуцька М.М. розглянувши в порядку письмового провадження позовну заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Ясинувата та Ясинуватському районі Донецької області про скасування вимоги про сплату боргу від 12.03.2013 року№ 133-ф на суму 4572,42 грн.

Представник позивача у судове засідання з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином.

Представник відповідача у судове засіданя не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином.

За таких обставин суд, враховуючи вимоги частини четвертої статті 122, частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників сторін в порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємць ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Ясинувата та Ясинуватському районі Донецької області про скасування вимоги про сплату-боргу від 12.03.2013 року № 133-ф на суму 4572,42 грн.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 18.04.2013 р. позов задоволено в повному обсязі.

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 24.05.2013 р. постанову Донецького окружного адміністративного суду залишено без змін.

24.12.2014 року ухвалою Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу Пенсійного фонду України в м. Ясинувата та Ясинуватському районі Донецької області задоволено частково. Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 18.04.2013 р. та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 24.05.2013 р. скасовано.

Також, Вищий адміністративний суд України зазначив, що судам необхідно встановити який саме вид пенсій призначено позивачу, а відтак наявність у нього обов'язку зі сплати єдиного внеску як фізичною особою-підприємцем.

Доводи позовної заяви обґрунтовує тим. що він зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності та в той же час отримує пенсію за вислугою років, тому, як вважає позивач, згідно Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» звільнений від сплати єдиного внеску.

Враховуючи наведене, вважає, що відповідач неправомірно зобов'язав його сплатити суму єдиного внеску, тому просив позовну заяву задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, електронною поштою направив лист, в якому доповідає про неможливість надання інформації по адміністративній справі 805/3815/13-а, у зв'язку з тим, що документація, архіви, пенсійні справи, комп'ютерна техніка та інше знаходяться в захопленому приміщенні за старою адресою в м. Ясинувата.

ФО-П ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання: 83004, АДРЕСА_1, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_2.

ФО-П ОСОБА_1 зареєстрований в якості суб'єкта підприємницької діяльності, ідентифікаційний номер фізичної особи - платника податків та інших обов'язкових платежів НОМЕР_1.

Згідно з пенсійним посвідченням НОМЕР_3. ОСОБА_1 призначена пенсія за вислугою років з 08.03.1996 року .

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 є платником єдиного внеску, взятий на облік як платних страхових внесків до УПФУ у м. Ясинувата та Ясинуватському районі.

12.03.2013 року УПФУ у м. Ясинувата та Ясинуватському районі винесена вимога № Ф 133 про сплату ОСОБА_1 недоїмки зі сплати єдиного внеску в сумі 4572 грн. 42 коп.

Між сторонами немає розбіжностей, щодо обставин справи, встановлених адміністративним судом, в позовній заяві позивач просить скасувати зазначену вимогу, оскільки вважає, що він звільнений від сплати єдиного внеску згідно Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, суд вважає позовну заяву такою, що задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку у тому числі органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», пунктом 7 частини 1 статті 1 якого визначено, що Пенсійний фонд України - орган, уповноважений відповідно до цього Закону вести реєстр застрахованих осіб Державного реєстру та виконувати інші функції, передбачені законом.

Тобто, відповідач у справі - орган владних повноважень, який виконує владні управлінські функції, надані йому чинним законодавством, відносно платників єдиного внеску.

Спірним питанням у справі є наявність правових підстав у позивача для звільнення від сплати за себе єдиного внеску згідно ч.4 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Згідно ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на

загальнообов'язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Згідно ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Статтею 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначене поняття «пенсія» - як. щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом та поняття "пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім'ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно ч.1 ст. 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:

1) пенсія за віком;

2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства);

3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Отже, нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлене загальне правила набуття (призначення) пенсії.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Згідно ст. 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за цим Законом призначаються трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, позивач отримує пенсію з 18.12.2001 року за вислугу строків служби, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», що підтверджується копією пенсійного посвідчення серія П№ 052828 від 29.04.1996 р. (а.с. 8)

Відповідно до ч. 1 ст.1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що, оскільки позивач отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», у нього немає правових підстав для звільнення від сплати за себе єдиного внеску згідно ч.4 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Враховуючи викладене, суд вважає позовну заяву такою, що задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України питання про розподіл судових витрат не розглядається.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», ст. 2, ст. 7-15, ст. 17-20, ст. 69-72, ст. 86, ст. 94, ст. 122 - 154, ст. 160 - 163, ст. 167, ст. 185, ст. 186, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Ясинувата та Ясинуватському районі Донецької області про скасування вимоги про сплату боргу від 12.03.2013 року № 133-ф на суму 4572,42 грн.- відмовити повністю.

Постанову ухвалено у нарадчій кімнаті 28 квітня 2015 року.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка ЇЇ подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Толстолуцька М.М.