Справа № 808/7971/14
Суддя: Максименко Лілія Яковлівна
Дата ухвалення: 2015-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2015 року ( 15 год. 15 хв.)Справа № 808/7971/14 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі колегії

головуючого - судді Максименко Л.Я.

суддів - Дуляницької С.М., Семененко М.О.

за участю секретаря судового засідання Приймака Є.О.

та представників

від позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2, довіреність від 27.02.2014

від відповідачів: Клименко О.М., довіреність № 07/71 від 25.11.2014 та довіреність № 13.0.2-32/112 від 26.01.2015

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовною заявою: Арбітражного керуючого ОСОБА_4, м. Запоріжжя

до відповідача 1: Головного управління юстиції у Миколаївській області, м. Миколаїв

відповідача 2: Міністерства юстиції України, м. Київ

про: визнання незаконними дій, зобов'язання вчинити певні дії та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Арбітражний керуючий ОСОБА_4 (далі - позивач) звернувся із адміністративним позовом до Головного управління юстиції у Миколаївській області (далі - відповідач 1), Міністерства юстиції України (далі - відповідач 2), в якому позивач з урахуванням заяви від 03.02.2015 вих. № 30, просить суд визнати незаконними дії відповідача 1 під час проведення позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_4 з 30 вересня 2014 року по 02 жовтня 2014 року та зобов'язати відповідача 1 скласти новий акт позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_4, яким встановити відсутність порушень з боку арбітражного керуючого ОСОБА_4 під час виконання повноважень розпорядника майна у справі про банкрутство ПАТ «Азовські мастила і оливи»; визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства юстиції України № 263/7 від 04.12.2014 «Про накладення на арбітражних керуючих дисциплінарного стягнення у вигляді попередження» в частині накладення дисциплінарного стягнення у вигляді попередження на арбітражного керуючого ОСОБА_4.

В обґрунтування позову посилається на те, що Комісією Головного управління юстиції у Миколаївській області зроблено висновок про порушення арбітражним керуючим ОСОБА_4 законодавства про банкрутство, в частині здійснення розпорядником майна недостатньої кількості заходів щодо участі у розробці плану санації та за можливості проведення санації підприємства, на підставі суб'єктивного тлумачення абз. 12 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Вказує, що повноваження розпорядника майна (права та обов'язки) визначені ст. 22 вказаного Закону. Зазначає, що відповідно до вказаної норми, розпорядник майна зобов'язаний брати участь у розробці плану санації у випадках, передбачених цим законом, та за можливості проведення санації боржника розробити разом із боржником не пізніше двох місяців від дня порушення провадження у справі про банкрутство план санації боржника та подати його на розгляд комітету кредиторів. При цьому, зазначеною нормою не передбачено схвалення плану санації комітетом кредиторів, затвердження плану санації господарським судом, як це передбачено спеціальною процедурою санації боржника , яку врегульовано статтями 26-28 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». При цьому, саме поняття «брати участь» свідчить про те, що арбітражний керуючий не є ініціатором та відповідальним за розроблення плану санації в процедурі розпорядження майном боржника. Звертає увагу на суперечність положень ч. 3 ст. 22 Закону та абз. 11 ч. 9 ст. 16 Закону, відповідно до яких розроблення плану санації у процедурі розпорядження майном не пізніше двох місяців від дня порушення провадження у справі про банкрутство унеможливлюється через проведення інвентаризації у цей же проміжок часу, без якої, в свою чергу, неможливо скласти сам план санації. Зазначає, що прийняття участі розпорядником майна у розробці плану санації можливе лише за зобов'язанням господарського суду, за побажанням комітету кредиторів чи боржника, а також у відповідності до вимог ст. 94 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Вважає, що висновки членів комісії Головного управління юстиції у Миколаївській області зводяться до перекручування фактичних обставин справи на обґрунтування власних міркувань при складанні Акту та протирічать висновкам Харківського апеляційного господарського суду, викладеним у постанові від 12.11.2014 по справі № 908/3667/13, якою встановлено факт неможливості станом на 15.07.2014 року проведення санації ПАТ «Азовські мастила і оливи», відповідно і план санації боржника скласти було неможливо, що також підтверджується і рішеннями, зафіксованими у протоколі зборів кредиторів та протоколі засідання комітету кредиторів ПАТ «Азовські мастила і оливи» від 24.11.2014. На підставі викладеного вважає, що комісією Головного управління юстиції у Миколаївській області до уваги бралися лише ті обставини, які викладені у зверненні Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області від 29.07.2014 № 13-002-04996 та скарзі ТОВ «Торговий дім «Бренд Шоу» вих. № 1/100 від 20.08.2014, а надані позивачем доводи та документи не вивчались та при складанні відповідачем 1 акту не брались до уваги. Тому, просить визнати дії відповідача 1 під час проведення позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_4 з 30 вересня 2014 року по 02 жовтня 2014 року протиправними та зобов'язати скласти новий акт позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_4 По суті виявлених під час перевірки порушень заперечує, а тому вважає оскаржуваний наказ Міністерства юстиції України № 263/7 від 04.12.2014 «Про накладення на арбітражних керуючих дисциплінарного стягнення у вигляді попередження» в частині накладення дисциплінарного стягнення у вигляді попередження на арбітражного керуючого ОСОБА_4 протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

В судовому засіданні представники позивача підтримали вимоги з підстав, викладених вище, наполягають на задоволенні позову.

Відповідачі адміністративний позов не визнали.

Головне управління юстиції у Миколаївській області у письмових запереченнях від 25.11.2014 вих. № 07-11/6-1-1329 посилається на те, що позапланова невиїзна перевірка діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_4 проведена управлінням на підставі звернення Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області від 29.07.2014 № 13-002-04996 та скарги ТОВ «Торговий дім «Бренд Шоу» вих. № 1/100 від 20.08.2014 і доручення Міністерства юстиції України № 15367-0-33-14/13.0.2 від 27.08.2014. При цьому вважає твердження позивача про те, що висновки комісії носять суб'єктивний характер та не ґрунтуються на вимогах законодавства, помилковими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Стверджує, що факт грубого порушення арбітражним керуючим ОСОБА_4, під час виконання повноважень розпорядника майна ПАТ «Азмол», вимог законодавства доведений належним чином. В частині позовних вимог про зобов'язання скласти новий акт позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_4, яким встановити відсутність порушень, вважає такими, що не ґрунтуються на вимогах законодавства, оскільки ані Законом, ані Порядком контролю за діяльністю арбітражних керуючих не передбачено можливості складання нового акту перевірки за рішенням суду. На підставі викладеного, просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Міністерство юстиції України у письмових запереченнях віл 01.12.2014 вих. № 1 та № 2 проти позовних вимог арбітражного керуючого ОСОБА_4 заперечило з тих самих підстав, що і відповідач 1. Просить у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Під час розгляду справи по суті представник відповідачів підтримав заперечення з підстав викладених вище.

В судовому засіданні 24.02.2015 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив, що ОСОБА_4 згідно наказу Міністерства юстиції України від 25.01.2013 № 175/5 отримав Свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 18.12.2013 порушено провадження у справі № 908/3667/13 про банкрутство ПАТ «Азовські мастила і оливи», введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном, розпорядником майна призначено арбітражного керуючого ОСОБА_4

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 11.06.2014 затверджено реєстр вимог кредиторів боржника, визначено дату проведення зборів кредиторів та комітету кредиторів 20.06.2014, підсумкове засідання суду призначено на 15.07.2014.

15.07.2014 господарським судом Запорізької області припинено процедуру розпорядження майном ПАТ «Азовські мастила і оливи» та повноваження розпорядника майна арбітражного керуючого ОСОБА_4 Введено процедуру санації боржника, керуючим санацією призначено арбітражного керуючого Усачова О.М.

Наказом Головного управління юстиції у Миколаївській області від 03.09.2014 № 467/05 призначено проведення позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_4 в період з 30.09.2014 по 02.10.2014 у зв'язку із чим створено комісію з проведення позапланової перевірки діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_4 у складі: голови комісії начальника відділу з питань банкрутства ГУЮ у Миколаївській області Решетілова Г. О. та членів комісії: головного спеціаліста відділу з питань банкрутства ГУЮ у Миколаївській області Кремізіон Н.М. та провідного спеціаліста відділу з питань банкрутства ГУЮ у Миколаївській області Заботіної О.О.

Позапланова невиїзна перевірка діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_4 призначена ГУЮ у Миколаївській області на підставі звернення Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області від 29.07.2014 № 13-002-04996, скерованого Урядовим уповноваженим з питань антикорупційної політики Т.М. Черновол листом від 20.08.2014 № 11104/0/2-14 та скарги ТОВ «Торговий дім «Бренд Шоу» вих. № 1/100 від 20.08.2014 щодо неналежного виконання арбітражним керуючим ОСОБА_4 повноважень розпорядника майна ПАТ «Азовські мастила та оливи», доручення Міністерства юстиції України № 15367-0-33-14/13.0.2 від 27.08.2014.

Повідомлення про проведення перевірки разом із запитами органу контролю, посвідченнями на перевірку та копіями звернення Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області від 29.07.2014 № 13-002- 04996, скерованого Урядовим уповноваженим з питань антикорупційної політики Т.М. Черновол листом від 20.08.2014 № 11104/0/2-14 та скарги ТОВ «Торговий дім «Бренд Шоу» вих. № 1/100 від 20.08.2014, були надіслані ОСОБА_4 поштою на адресу вказану в Єдиному реєстрі арбітражних керуючих: АДРЕСА_1, 69000 (арбітражним керуючим змінено адресу розташування офісу); АДРЕСА_2, 69000, електронною поштою та факсимільним зв'язком на номер .

24.09.2014 арбітражним керуючим ОСОБА_4, було надано лист № 678 від 22.09.2014 на 7 аркушах з 94 додатками.

За наслідками проведеної перевірки 02.10.2014 ГУЮ у Миколаївській області було складено Довідку про результати позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного ОСОБА_4 за № 50.

Довідку про результати позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного ОСОБА_4 від 02.10.2014 за № 50 направлено арбітражному керуючому поштою на адресу вказану в Єдиному реєстрі арбітражних керуючих: АДРЕСА_2, 69000 та електронною поштою.

Арбітражним керуючим ОСОБА_4, з метою спростування висновків Комісії, викладених у Довідці від 02 жовтня 2014 № 50 та усунення порушень, встановлених під час перевірки, було надано лист вих. № 697 від 07.10.2014 на 7 аркушах з додатками на 28 аркушах, які надійшли до Головного управління юстиції у Миколаївській області 09.10.2014 за № 6-38-6.

13.10.2014 комісією складено акт позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого № 50, у висновках якого за результатами перевірки встановлені порушення позивачем вимог абз. 12 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції яка діє з 19.01.2013 ) - розпорядником майна здійснено недостатньо заходів щодо участі у розробці плану санації та за можливості проведення санації підприємства розроблення разом з боржником плану санації та подання його на розгляд комітету кредиторів; ч. 3 ст. 98 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції яка діє з 19.01.2013 ) - арбітражний керуючий ОСОБА_4 під час виконання повноважень розпорядника майна діяв недобросовісно та нерозсудливо під час реалізації своїх прав та обов'язків.

15.10.2014 Головним управлінням юстиції у Миколаївській області направлена пропозиція щодо внесення до Дисциплінарної комісії подання про накладення на арбітражного керуючого ОСОБА_4 дисциплінарного стягнення.

21.10.2014 Департаментом з питань банкрутства Міністерства юстиції України внесено до Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) подання № 258 про накладання на арбітражного керуючого ОСОБА_4 дисциплінарного стягнення.

20.11.2014 на засіданні Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) розглянуто подання № 258 від 21.10.2014 про накладення на арбітражного керуючого ОСОБА_4 дисциплінарного стягнення на підставі листа Головного управління юстиції у Миколаївській області від 15.10.2014 № 07-16/6-1-999 та вирішено застосувати до арбітражного керуючого ОСОБА_4 дисциплінарне стягнення у вигляді попередження у зв'язку із чим внести відповідне подання до Міністерства юстиції України.

04.12.2014 наказом Міністерства юстиції України № 263/7 «Про накладення на арбітражних керуючих дисциплінарного стягнення у вигляді попередження» накладено, зокрема, і на ОСОБА_4 дисциплінарне стягнення у вигляді попередження.

Не погоджуючись із діями ГУЮ у Миколаївській області під час проведення перевірки та з вимогою зобов'язати скласти новий акт, а також скасувати наказ Міністерства юстиції України № 263/7 від 04.12.2014 в частині накладення дисциплінарного стягнення, ОСОБА_4 звернувся до суду.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступних висновків.

Умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів визначаються Законом України № 2343-XII від 14.05.1992 «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції яка діє з 19.01.2013 ) (далі - Закон № 2343-XII).

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 1 Закону № 2343-XII арбітражний керуючий - фізична особа, призначена господарським судом у встановленому порядку в справі про банкрутство як розпорядник майна, керуючий санацією або ліквідатор з числа осіб, які отримали відповідне свідоцтво і внесені до Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України.

Відповідно до ч. 2 та 3 ст. 98 Закону № 2343-XII арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) зобов'язаний:

1) неухильно дотримуватися вимог законодавства;

2) здійснювати заходи щодо захисту майна боржника;

3) аналізувати фінансову, господарську, інвестиційну та іншу діяльність боржника, його становище на ринках та надавати результати таких аналізів господарському суду разом з документами, що підтверджують відповідну інформацію;

4) подавати відомості, документи та інформацію щодо діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) у порядку, встановленому законодавством;

5) створювати умови для проведення перевірки додержання арбітражним керуючим (розпорядником майна, керуючим санацією, ліквідатором) вимог законодавства;

6) здійснювати заходи щодо забезпечення охорони державної таємниці відповідно до встановлених законодавством вимог;

7) у порядку, встановленому законодавством, надавати державному органу з питань банкрутства інформацію, необхідну для ведення Єдиного реєстру підприємств, щодо яких порушено провадження у справі про банкрутство;

7-1) вживати заходів до недопущення будь-якої можливості виникнення конфлікту інтересів та невідкладно повідомляти суду про наявність такого конфлікту;

8) надсилати органам внутрішніх справ чи органам прокуратури повідомлення про факти порушення законності, виявлені в діяльності працівників підприємств та організацій, що містять ознаки дії (бездіяльності), переслідуваної у кримінальному чи адміністративному порядку;

9) виконувати інші повноваження, передбачені законодавством про банкрутство.

Під час реалізації своїх прав та обов'язків арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) зобов'язаний діяти добросовісно, розсудливо, з метою, з якою ці права та обов'язки надано (покладено), обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на підставі, у межах та спосіб, що передбачені Конституцією та законодавством України про банкрутство.

Більш спеціальні обов'язки арбітражного керуючого, як розпорядника майна у справі про банкрутство, визначаються положеннями ст. 22 Закону № 2343-XII.

Так, згідно з ч. 1 ст. 22 Закону № 2343-XII під розпорядженням майном розуміється система заходів щодо нагляду та контролю за управлінням і розпорядженням майном боржника з метою забезпечення збереження, ефективного використання майнових активів боржника, проведення аналізу його фінансового становища, а також визначення наступної оптимальної процедури (санації, мирової угоди чи ліквідації) для задоволення в повному обсязі або частково вимог кредиторів.

Розпорядник майна - фізична особа, яка відповідно до судового рішення господарського суду забезпечує здійснення процедури розпорядження майном.

Про призначення розпорядника майна виноситься ухвала.

Процедура розпорядження майном боржника вводиться строком на сто п'ятнадцять календарних днів і може бути продовжена господарським судом за вмотивованим клопотанням розпорядника майна, комітету кредиторів або боржника не більше ніж на два місяці (ч. 2 ст. 22 Закону № 2343-XII).

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону № 2343-XII розпорядник майна зобов'язаний:

- розглядати заяви кредиторів про грошові вимоги до боржника, які надійшли в установленому цим Законом порядку;

- вести реєстр вимог кредиторів;

- повідомляти кредиторів про результати розгляду їхніх вимог;

- вживати заходів для захисту майна боржника;

- аналізувати фінансово-господарську діяльність, інвестиційне становище боржника та його становище на ринках;

- виявляти (за наявності) ознаки фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, незаконних дій у разі банкрутства;

- скликати збори кредиторів та організовувати їх проведення;

- надавати державному органу з питань банкрутства відомості, необхідні для ведення Єдиного реєстру підприємств, щодо яких порушено справу про банкрутство;

- надавати господарському суду та комітету кредиторів звіт про свою діяльність, відомості про фінансове становище боржника, пропозиції щодо можливості відновлення платоспроможності боржника;

- не пізніше двох місяців від дня порушення провадження у справі про банкрутство разом з боржником організувати та забезпечити проведення інвентаризації майна боржника та визначити його вартість;

- брати участь у розробці плану санації у випадках, передбачених цим Законом, та за можливості проведення санації боржника розробити разом з боржником не пізніше двох місяців від дня порушення провадження у справі про банкрутство план санації боржника та подати його на розгляд комітету кредиторів;

- виконувати інші повноваження, що передбачені цим Законом.

Розпорядник майна несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання своїх повноважень відповідно до законодавства України (ч. 4 ст. 22 Закону № 2343-XII).

Із матеріалів справи вбачається, що позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності саме за порушення вимог абз. 12 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції яка діє з 19.01.2013 ) - розпорядником майна здійснено недостатньо заходів щодо участі у розробці плану санації та за можливості проведення санації підприємства розроблення разом з боржником плану санації та подання його на розгляд комітету кредиторів.

Аналіз абз. 12 ч. 3 ст. 22 Закону № 2343-XII свідчить про те, що законодавець виділив

два аспекти участі розпорядника майна у розробці плану санації боржника, а саме по-перше, брати участь у розробці плану санації у випадках, передбачених цим Законом, по-друге, за можливості проведення санації боржника розробити разом з боржником план санації боржника та подати його на розгляд комітету кредиторів.

При цьому слід враховувати, що ч. 11 ст. 23 Закону № 2343-XII передбачено, що у процедурі розпорядження майном боржник за участю розпорядника майна готує план санації боржника відповідно до вимог статті 29 цього Закону та подає його на розгляд зборів кредиторів.

Тобто, обов'язок щодо підготовки та подання на розгляд зборів кредиторів плану санації покладається саме на боржника. В свою чергу, розпорядник майна бере участь у проведені роботи з підготовки плану санації. Вказане відповідає розумінню позивача терміну «бере участь», який на думку суду говорить про те, що арбітражний керуючий, а в даному випадку розпорядник майна, не є ініціатором та відповідальним за розроблення плану санації, оскільки такий обов'язок в силу ч. 11 ст. 23 Закону № 2343-XII, покладається саме на боржника.

Суду не надано документальних підтверджень того, що боржник проводив чи намагався вести роботу із розроблення плану санації, а позивач як розпорядник майна відмовлявся приймати участь. Не містить таких відомостей ані довідка від 02.10.2014 за № 50, ані акт позапланової перевірки позивача від 13.10.2014 № 50.

Натомість, із матеріалів наданих та долучених до матеріалів справи судом встановлено, що 25.03.2014 арюітражний керуючий ОСОБА_4 звернувся до в.о. голови правління ПАТ «Азмол» ОСОБА_10 з проханням надати копії необхідних документів та призначити осіб із числа співробітників боржника, які можуть провести роботу із розробки плану санації (бухгалтера, економіста, юриста) тощо.

Листом від 02.06.2014 арбітражний керуючий ОСОБА_4 вдруге звернувся до в.о. голови правління ПАТ «Азмол» ОСОБА_10 з вимогою повідомити, хто із співробітників ПАТ «Азмол» призначений відповідальним за розробку плану санації, а також видати наказ, яким зобов'язати даних співробітників терміново розпочати роботу з розробки плану санації боржника.

Вказані обставини описані відповідачем 1, зокрема, в акті перевірки від 13.10.2014 № 50.

Тобто, дії позивача свідчать про те, що він намагався будь-яким чином вплинути на керівництво боржника та спонукати останнє до вжиття заходів щодо складання плану санації боржника.

Тому, суд вважає, що твердження відповідача 1 в акті перевірки про здійснення розпорядником майна недостатньо заходів щодо участі у розробці плану санації, є безпідставним та таким, що спростовується дослідженими судом доказами.

При цьому слід відмітити, що положення абз. 12 ч. 3 ст. 22 Закону № 2343-XII не оперує таким поняттям як «вжиття розпорядником майна достатніх (недостатніх) заходів із участь у розробці плану санації». Вказана норма говорить взагалі про обов'язок розпорядника майна прийняти участь у складанні плану санації та не конкретизує в якій мірі та в якому обсязі має бути виражена така участь. В свою чергу, відповідач 1 в акті позапланової перевірки від 13.10.2014 № 50 говорить про «недостатність заходів», що призводить до виникнення оціночних категорій, можливості індивідуального (суб'єктивного) сприйняття і оцінки дій розпорядника майна у розробці плану санації.

Оцінюючи наявність у боржника ПАТ «Азовські мастила і оливи» можливості проведення санації суд виходить з того, що відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 28 Закону № 2343-XII під санацією розуміється система заходів, що здійснюються під час провадження у справі про банкрутство з метою запобігання визнанню боржника банкрутом та його ліквідації, спрямована на оздоровлення фінансово-господарського становища боржника, а також задоволення в повному обсязі або частково вимог кредиторів шляхом реструктуризації підприємства, боргів і активів та/або зміни організаційно-правової та виробничої структури боржника.

З метою визначеності строків та заходів щодо відновлення платоспроможності боржника складається план санації боржника.

Статтею 29 Закону № 2343-XII передбачено, що план санації має містити заходи щодо відновлення платоспроможності боржника.

План санації має передбачати строк відновлення платоспроможності боржника.

План санації може містити умови про: виконання зобов'язань боржника третіми особами; задоволення вимог кредиторів іншим способом, що не суперечить законодавству; відшкодування коштів, витрачених на проведення зборів акціонерів та (або) засідань органів управління боржника відповідно до цього Закону.

План санації обов'язково повинен передбачати забезпечення погашення заборгованості боржника з виплати заробітної плати.

Заходами щодо відновлення платоспроможності боржника, які містить план санації, можуть бути: реструктуризація підприємства; перепрофілювання виробництва; закриття нерентабельних виробництв; відстрочення та/або розстрочення платежів або прощення (списання) частини боргів, про що укладається мирова угода; ліквідація дебіторської заборгованості; реструктуризація активів боржника відповідно до вимог цього Закону; продаж частини майна боржника; виконання зобов'язань боржника власником майна боржника та його відповідальність за невиконання взятих на себе зобов'язань; відчуження майна та погашення зобов'язань боржника шляхом заміщення активів; звільнення працівників боржника, які не можуть бути задіяні в процесі виконання плану санації; одержання кредиту для виплати вихідної допомоги працівникам боржника, які звільняються згідно з планом санації, що відшкодовується відповідно до вимог цього Закону позачергово за рахунок продажу майна боржника; інші способи відновлення платоспроможності боржника.

Тобто, з'ясування можливості проведення процедури санації та розробка плану санації неможлива без встановлення наявності/відсутності активів підприємства-боржника (майна та майнових прав).

Із пояснень представника позивача та долучених до справи документів вбачається, що арбітражний керуючий ОСОБА_4 неодноразово листами від 24.12.2013 за вих. № 930 та від 13.01.2014 за вих.. № 20 звертався до в.о. голови правління ПАТ «Азмол» ОСОБА_11 з приводу необхідності проведення інвентаризації майна товариства.

Проте, незважаючи на вимоги чинного законодавства, в.о. голови правління ПАТ «Азмол» ОСОБА_11 так і не допустив позивача на територію підприємства, про що свідчать складені акти про не допуск розпорядника майна від 20.12.2013, від 25.12.2013, від 14.01.2014, від 21.01.2014 та від 04.02.2014.

Лише 27.02.2014 ОСОБА_11 підписано наказ № 12 про проведення інвентаризації майна боржника, а наказом від 14.03.2014 № 12 продовжено її термін до 26.03.2014.

Станом на 20.03.2014 наказом Фонду Державного майна України в.о. голови правління ПАТ «Азмол» було призначено ОСОБА_10, а ОСОБА_11від виконання обов'язків усунуто та зобов'язано передати всі справи ОСОБА_12 Проте, ОСОБА_11 новому в.о. голови правління ПАТ «Азмол» документи передані не були.

У зв'язку із чим, завершити інвентаризацію було неможливо протягом тривалого часу, про що свідчить наказ № 30 від 21.04.2014 та № 35 від 12.05.2014. Станом на 31.03.2014 були оформлені зведені відомості результатів інвентаризації ПАТ «Азмол», які розпоряднику майна ОСОБА_4 передані були лише 04.06.2014.

Таким чином, перешкоджання з боку адміністрації боржника ПАТ «Азмол» діяльності розпорядника майна, що виразилось у його не допуску на територію підприємства, тривале проведення інвентаризації майна, неможливість отримання фінансових документів, невиконання звернень щодо необхідності складання плану санації тощо фактично унеможливили складання плану санації боржника.

Крім того, згідно підготовленого розпорядником майна звіту арбітражного керуючого із аналізом фінансово-господарської стану ПАТ «Азмол», аналізом інвестиційної привабливості та положення ПАТ «Азмол» на ринках підприємство має низьку інвестиційну привабливість та високий інвестиційний ризик. Тобто, самостійно провести процедуру санації є неможливим. Жодного інвестору за цей час заяви розпоряднику майна чи до суду не подавали. Посилання представника відповідачів на те, що такі інвестори були суд вважає такими, що не підтверджуються письмовими доказами, оскільки про існування таких інвесторів із зазначенням їх найменувань (П.І.Б.), їх заяв тощо суду не надано.

За таких обставин, суд вважає що складання плану санації на вказаній стадії розпорядження майном, не виявлялось можливим.

При цьому, суд виходить з того, що матеріалами справи підтверджується належне, добросовісне і розсудливе виконання арбітражним керуючим обов'язків, визначених, зокрема, абз. 12 ч. 3 ст. 22 Закону № 2343-XII.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених

статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на викладене, суд вважає, що висновок відповідачів про порушення арбітражним керуючим ОСОБА_4 вимог абз. 12 ч. 3 ст. 22 та ч. 3 ст. 98 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції яка діє з 19.01.2013 ) є помилковим та спростовується дослідженими під час розгляду справи доказами.

У зв'язку із викладеним, суд вважає, що були відсутні правові підстави для притягнення арбітражного керуючого ОСОБА_4 до дисциплінарної відповідальності у вигляді попередження. Тому, наказ Міністерства юстиції України № 263/7 від 04.12.2014 «Про накладення на арбітражних керуючих дисциплінарного стягнення у вигляді попередження» в частині накладення дисциплінарного стягнення у вигляді попередження на арбітражного керуючого ОСОБА_4 слід визнати протиправним та скасувати, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

У задоволенні позовних вимог про визнання незаконними дій ГУЮ у Миколаївській області під час проведення позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_4 з 30 вересня 2014 року по 02 жовтня 2014 року та зобов'язання відповідача 1 скласти новий акт позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_4, яким встановити відсутність порушень з боку арбітражного керуючого ОСОБА_4 під час виконання повноважень розпорядника майна у справі про банкрутство ПАТ «Азовські мастила і оливи», суд відмовляє з огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 124 Конституції України визначено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Тобто, за змістом наведеної норми Конституції України, судова юрисдикція поширюється не загалом на всі суспільні відносини, а лише на такі, що врегульовані нормами права, тобто на правовідносини.

В свою чергу, неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб'єктивне право особи та її юридичний обов'язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб'єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 25 листопада 1997 року № 6-зп «Щодо офіційного тлумачення частини другої статті 55 Конституції України та статті 248-2 Цивільного процесуального кодексу України» частину другу статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо вважають, що ці рішення, дія чи бездіяльність порушують їхні права і свободи або перешкоджають здійсненню цих прав і свобод, а тому потребують правового захисту в суді.

Порушенням суб'єктивного права особи є створення будь-яких перепон у реалізації нею свого суб'єктивного права, що унеможливлюють одержання особою того, на що вона вправі розраховувати в разі належної поведінки зобов'язаної особи.

Крім того, судовому захисту підлягає також охоронюваний законом інтерес.

У Рішенні від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 Конституційний суд України розтлумачив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Отже, охоронюваний законом інтерес полягає у прагненні особи набути певних матеріальних або нематеріальних благ з метою задоволення певних потреб, якщо такі прагнення є абстрактними, тобто не випивають із певного суб'єктивного права у конкретних правовідносинах. Тому порушення охоронюваного законом інтересу, яке дає підстави для звернення особи за судовим захистом, є створення об'єктивних перешкод на шляху до здобуття відповідного матеріального та/або нематеріального блага.

Таким чином, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

При цьому позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Водночас, задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об'єктивної наявності порушення, тобто встановлення , що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин.

Дії суб'єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо відповідні дії не повинні вчинюватися таким суб'єктом по стосовно цієї особи, виходячи з наданої йому компетенції.

По суті, позивач, оскаржуючи дії ГУЮ у Миколаївській області під час проведення позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_4 з 30 вересня 2014 року по 02 жовтня 2014 року, по суті незгоден з висновками, викладеними в акті від 13.10.2014 № 50.

З цього приводу суд зазначає, що акт від 13.10.2014 фактично відображає позицію (думку) комісії щодо наявності в діях арбітражного керуючого ОСОБА_4 порушень вимог чинного законодавства.

Тому, як власне акт перевірки, так і дії комісії із складання цього акту не створюють жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни чи припинення будь-яких прав особи, крім права на надання зауважень до акту перевірки. Водночас, таке право виникає у зв'язку із самим фактом складення акту безвідносно до його конкретного змісту.

Відповідно до викладеного, діяльність із складання актів є службовою діяльністю на виконання своїх посадових обов'язків із збирання доказової інформації щодо дотримання вимог чинного законодавства.

Враховуючи викладене, ані акт перевірки, ані дії посадових осіб із включення до такого акту певних висновків не породжують правових наслідків для позивача, тобто не змінюють стану його суб'єктивних прав та не створюють жодних додаткових обов'язків. З урахуванням цього, ані акт перевірки, ані дії посадових осіб комісії щодо включення до акту певних висновків не можуть порушувати права позивача.

Тому, позовні вимоги щодо визнання протиправними дій відповідача 1 під час проведення позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_4 є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до Порядку контролю за діяльністю арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27.06.2013 № 1284/5, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України від 03.07.2013 за № 1113/23645 не передбачено можливості складання нового акту перевірки, зокрема за рішенням суду.

Так, відповідно до п. 2.12 вказаного Порядку повторна перевірка з питань, що вже були предметом перевірки, не допускається, крім випадків, передбачених Порядком контролю.

Згідно з п. 7.7 Порядку, у разі якщо Дисциплінарною комісією встановлена невідповідність висновків акта перевірки вимогам законодавства, Дисциплінарна комісія має право скасувати такі висновки та скерувати відповідні матеріали Міністерству юстиції України для проведення додаткового контролю.

Таким чином, відсутні правові підстави для зобов'язання Головного управління юстиції у Миколаївській області скласти новий акт позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_4

Відповідно до частини третьої статті 94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи вищезазначене, та керуючись ст.ст. 2, 4, 7 - 12, 14, 86, 158 - 163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Арбітражного керуючого ОСОБА_4 до Головного управління юстиції у Миколаївській області, Міністерства юстиції України про визнання незаконними дій, зобов'язання вчинити певні дії та скасування рішення, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України № 263/7 від 04.12.2014 «Про накладення на арбітражних керуючих дисциплінарного стягнення у вигляді попередження» в частині накладення дисциплінарного стягнення у вигляді попередження на арбітражного керуючого ОСОБА_4.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Присудити з Державного бюджету України на користь Арбітражного керуючого ОСОБА_4 36,54 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя Л.Я. Максименко

Судді С.М. Дуляницька

М.О. Семененко