Справа № 813/1312/15
Суддя: Сеник Р.П.
Дата ухвалення: 2015-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2015 року Справа № 876/3943/15

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Яворський І.О., та Попко Я.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 19.03.2015 року про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до судді Апеляційного суду Львівської області Цяцяк Р.П. про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И Л А:

18.03.2015 року ОСОБА_2 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовною заявою до судді Апеляційного суду Львівської області Цяцяк Р.П. у якій просить, в порядку статті 56 Конституції України, стягнути з державного рахунку кошти в сумі 230 млн. Євро або рівноцінну суму в гривнях, а також щомісячну виплату пенсії Пенсійним фондом України у Галицькому районі м.Львова у сумі 150 тис. гривень мотивуючи це тим, що суддя Апеляційного суду Львівської області Цяцяк Р.П. розглядаючи 16 лютого 2015 року справу № 466/9137/14 не задовольнив його заяву про відвід та апеляційну скаргу, а також зазначає, що відповідач не надіслав позивачу прийняті бандитські ухвали від 16.02.2015 року.

Оскаржуваною ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 19 березня 2015 року відмовлено позивачу у відкритті провадження в адміністративній на підставі п.1 ч.1 ст. 109 КАС України, оскільки справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

ОСОБА_2 ухвалу суду першої інстанції оскаржив, подав апеляційну скаргу, зазначивши, що вона винесена з порушенням норм процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, просить її скасувати та прийняти нову, якою задовольнити його позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що порушені його права, гарантовані ч.2 ст. 55 Конституції України.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи в їх відсутності згідно з ч.4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з п.1 ч.1 ст.17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем фактично оскаржується дії судді Апеляційного суду Львівської області, які пов'язані із здійсненням правосуддя.

Згідно ч. 1, 3 ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суди здійснюють правосуддя самостійно. Здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України, забезпечуючи при цьому верховенство права.

Відповідно до ст.ст. 126, 129 Конституції України, судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону і що вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється. Порядок здійснення правосуддя регламентується відповідним процесуальним законодавством України. Однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Порядок здійснення правосуддя регламентується відповідним процесуальним законодавством України. Процесуальні акти і дії суддів, які стосуються вирішення питань підвідомчості судам спорів, порушення і відкриття справ, підготовки їх до розгляду, судовий розгляд справ у першій інстанції, в апеляційному і касаційному порядку та прийняття по них судових рішень, належать до сфери правосуддя, і можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно до процесуального законодавства України. Пред'явлення позову до судді першої інстанції з питань дій суддів, які стосуються правосуддя, не ґрунтується на законі.

Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою завдання шкоди авторитету суддів чи впливу на безсторонність суду забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Відповідно до статті 55 Конституції України до суду можуть бути оскаржені лише ті рішення, дії чи бездіяльність посадових і службових осіб органів судової влади, які належать до сфери управлінської діяльності.

Суддям забезпечується свобода неупередженого вирішення судових справ відповідно до їх внутрішнього переконання, що ґрунтується на вимогах закону.

При цьому питання щодо дій чи бездіяльності судів при здійснення ними правосуддя, пов'язані з підготовкою, розглядом справ або іншими процесуальними діями, мають розглядатись у порядку відповідного судочинства, передбаченому для оскарження оспорюваних судових рішень.

Гарантії незалежності і недоторканності суддів як носіїв судової влади та самостійності судів як судових органів визначено Конституцією та законами України, зокрема Законами України «Про судоустрій і статус суддів України». Такими гарантіями, зокрема, є: здійснення правосуддя відповідно до встановленої законом процедури; недопустимість втручання у здійснення правосуддя, впливу на суд або суддів у будь-який спосіб, неповаги до суду та встановлення відповідальності за такі діяння.

Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається.

Звернення, скарги, позови з вимогою чи пропозицією до судів, голів судів або безпосередньо до суддів з питань здійснення правосуддя у конкретній справі є неприпустимим і не підлягає розгляду. Залежно від характеру і змісту таких запитів, позовів, звернень їх слід розцінювати як втручання в судову діяльність.

Із наданих Конституційним Судом України у своєму рішенні від 23 травня 2001 року №6-рп/2001 роз'яснень, вбачається, що порядок здійснення правосуддя регламентується відповідним процесуальним законодавством України. Процесуальні акти і дії суддів, які стосуються вирішення питань підвідомчості судам спорів, порушення і відкриття справ, підготовки їх до розгляду, судовий розгляд справ у першій інстанції, в касаційному і наглядовому порядку та прийняття по них судових рішень належать до сфери правосуддя і можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно до процесуального законодавства України. Позасудовий порядок оскарження актів і дій суддів, які стосуються здійснення правосуддя, неможливий.

Слід зазначити, що згідно з п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 року №8 «Про незалежність судової влади», виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв із таким предметом.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 6 «Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів»судам роз'яснено, що у розумінні положень частини першої статті 2, пунктів 1, 7 і 9 статті 3, статті 17, частини третьої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України суди та судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб'єктами владних повноважень, які здійснюють владні управлінські функції, і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв'язку з розглядом судових справ.

Виходячи з того, що незалежність суддів є основною передумовою їх об'єктивності та неупередженості, суддя при здійсненні правосуддя підкоряється лише закону і нікому не підзвітний. Суддям забезпечується свобода неупередженого вирішення судових справ відповідно до їх внутрішнього переконання, що ґрунтується на вимогах закону.

Крім того у частині 22 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 8 від 20 травня 2013 року "Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів" зазначено, що дії суду (судді), вчинені при виконанні ним своїх обов'язків щодо здійснення правосуддя (самостійного виду державної діяльності, яка здійснюється шляхом розгляду і вирішення у судових засіданнях в особливій, встановленій законом, процесуальній формі адміністративних, цивільних, кримінальних та інших справ) є не управлінськими, а процесуальними, і оскаржуються у порядку, визначеному процесуальними законами. У порядку адміністративного судочинства можуть бути оскаржені акти, дії або бездіяльність посадових і службових осіб судів, що належать до управлінської діяльності.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 109 КАС України суд відмовляє у відкритті провадження у адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Позов ОСОБА_2 до судді Апеляційного суду Львівської області Цяцяк Р.П. про стягнення коштів не є справою адміністративної юрисдикції, оскільки вказаний позивачем відповідач не є суб'єктом владних повноважень, який здійснює владні управлінські функції, і не може бути відповідачем у справах про стягнення коштів за рішення, дії чи бездіяльність, вчинених у зв'язку з розглядом судових справ.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком судді першої інстанції що оскільки вимога про відшкодування шкоди заявлена позивачем в одному провадженні без вимоги вирішити публічно-правовий спір, згідно висновків наведених вище, то така не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства в силу вимог ч.2 ст.21 КАС України.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що предмет позову, заявлений у цій справі, не містить вимог щодо вирішення публічно-правового спору, стосується дій судді, які не відносяться до управлінських та врегульовані нормами процесуального законодавства при здійсненні правосуддя, внаслідок чого розгляд і вирішення таких вимог не належить до компетенції адміністративного суду.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку про те, що суддя першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення з додержанням норм права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для його скасування немає.

Згідно ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 195-197, п.1 ч.1 ст.199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу судді Львівського окружного адміністративного суду від 19 березня 2015 року в справі №813/1312/15 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя Р.П. Сеник

Судді І.О. Яворський

Я.С. Попко