Справа № 2а-3611/10/2070
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2015-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" квітня 2015 р. м. Київ К/9991/23382/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

секретар судового засідання Кохан О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державного підприємства науково-дослідного і проектного інституту «Союз»

на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2011 року

у справі № 2-а-3611/10/2070

за позовом Державного підприємства науково-дослідного і проектного інституту «Союз»

до 1. Державної податкової інспекції у Червонозаводському районі міста Харкова,

2. Державної податкової адміністрації у Харківській області

про визнання недійсними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

Державне підприємство науково-дослідний і проектний інститут «Союз» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Червонозаводському районі міста Харкова (далі - відповідач-1), Державної податкової адміністрації у Харківській області (далі - відповідач-2) про визнання недійсними та скасування податкових повідомлень-рішень від 12 січня 2010 року №/0, №/0 (в редакції уточнення позову від 03 червня 2010 року № 980-271).

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2010 року позов був задоволений у повному обсязі. Визнано недійсними та скасовано податкові повідомлення-рішення ДПІ у Червонозаводському районі м. Харкова №/0 від 12 січня 2010 року на суму 125918,40 грн. та №/0 від 12 січня 2010 року на суму 33406,50 грн.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2011 року постанову Харківського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2010 року було скасовано. Прийнято нову постанову, якою в задоволенні позову відмовлено.

В касаційній скарзі ДП НДПІ «Союз», посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2011 року та залишити в силі постанову Харківського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2010 року.

У запереченні на касаційну скаргу ДПІ у Червонозаводському районі м. Харкова, посилаючись на те, що рішення суду апеляційної інстанції є законним та обґрунтованим, а положення касаційної скарги жодним чином це не спростовують, просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2011 року - без змін.

У запереченні на касаційну скаргу ДПА у Харківській області, посилаючись на те, що рішення суду апеляційної інстанції є законним та обґрунтованим, а положення касаційної скарги жодним чином це не спростовують, просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2011 року - без змін.

З урахуванням неприбуття у судове засідання жодної з осіб, які беруть участь у справі, та які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними у справі матеріалами за відсутності сторін.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

ДПІ у Червонозаводському районі м. Харкова провела планову виїзну перевірку ДП НДПІ «Союз» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 січня 2006 року по 30 вересня 2009 року, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2006 року по 30 вересня 2009 року, за результатами якої був складений акт №5553/232/14309830 від 07 грудня 2009 року.

За висновками акта перевірки, позивачем були порушені, зокрема, вимоги: пункту 5.1 статті 5, підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 88531,00 грн., у тому числі: за 2008 рік - 19750,00 грн., за 1 квартал 2009 року - 68781,00 грн.; підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 22271,00 грн., у тому числі: за грудень 2008 року - 6237,00 грн., за травень 2009 року - 9586,00 грн., за червень 2009 року - 6412,00 грн.

Зокрема, в акті перевірки було вказано, що: ДП НДПІ «Союз» (замовник) неправомірно включило до складу валових витрат відповідного податкового періоду вартість послуг із розробки технічної документації на ремонт гігроскопічної інерційної платформи, наданих ТОВ «Укркар'єрінвест» (згідно договору на виконання робіт № 07/04 від 01 квітня 2008 року та договору на розробку технічної документації № 2-9/2009 від 08 січня 2009 року), а податок на додану вартість, сплачений у складі такої вартість, - до складу податкового кредиту відповідного податкового періоду, оскільки на запит податкового органу про надання підтверджуючих документів стосовно виконання робіт ТОВ «Укркар'єрінвест» таких документів не надало, а згідно розділу І «Податкові зобов'язання» додатку 5 «Розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту» за грудень 2008 року та за березень 2009 року ТОВ «Укркарєрінвест» не включило до переліку покупців ДП НДПІ «Союз» із зазначенням сум своїх податкових зобов'язань, які б відповідали показниками задекларованого позивачем податкового кредиту; ДП НДПІ «Союз» (замовником) неправомірно включило до складу валових витрат відповідного податкового періоду вартість послуг із демонтажу фонтану на прилеглій території, наданих ТОВ «Серфлекс» (на підставі усної домовленості шляхом обміну документами), а податок на додану вартість, сплачений у складі такої вартість, - до складу податкового кредиту відповідного податкового періоду, оскільки фонтан у складі основних засобів позивача не обліковувався та у господарській діяльності підприємства не використовувався.

12 січня 2010 року ДПІ у Червонозаводському районі м. Харкова на підставі вказаного акту перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення № /0, яким згідно з підпунктом «б» підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4, підпунктом 17.1.3 пункту 17.1 статті 17 «Про порядок погашення зобов'язань платниками податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» визначила ДП НДПІ «Союз» суму податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) за платежем: податок на прибуток у розмірі 125918,40 грн., у тому числі: за основним платежем - 88531,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 37387,50 грн.

12 січня 2010 року ДПІ у Червонозаводському районі м. Харкова на підставі вказаного акту перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення № /0, яким згідно з підпунктом «б» підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4, підпунктом 17.1.3 пункту 17.1 статті 17 «Про порядок погашення зобов'язань платниками податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» визначила ДП НДПІ «Союз» суму податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) за платежем:податок на додану вартість у розмірі 33406,50 грн., у тому числі: за основним платежем - 22271,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 11135,50 грн.

Вказані податкові повідомлення-рішення оскаржувались позивачем в адміністративному порядку, за наслідками якого його скарги були залишені без задоволення, а податковим органом були прийняті податкові повідомлення-рішення від 23 лютого 2010 року №/0, №/0.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що: позивач правомірно включив до складу валових витрат вартість наданих йому ТОВ «Укркар'єрінвест» і ТОВ «Серфлекс» послуг, а податок на додану вартість, сплачений у складі такої вартості, - до складу податкового кредиту згідно належним чином оформлених первинних бухгалтерських документів, з урахуванням того, що реальність господарських операцій податковим органом не заперечувалась, а також зважаючи на те, що на дату виконання господарських операцій вказані контрагенти позивача були належним чином зареєстрованими юридичними особами та платниками податку на додану вартість. Також, суд виходив з того, що якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по декларуванню та сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що висновки акту перевірки про порушення позивачем вимог Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» та Закону України «Про податок на додану вартість» є обґрунтованими, оскільки: ТОВ «Укркар'єрінвест» на запит податкового органу не надало підтверджуючих документів стосовно господарських операцій з позивачем, з урахуванням того, що згідно розрахунків комунального податку, поданих ТОВ «Укркар'єрінвест» до ДПІ Жовтневого району м. Запоріжжя, кількість працюючих у товаристві складає 1 особа; станом на 01 січня 2008 року на балансі ДП НДПІ «Союз» фонтан у складі основних засобів не обліковувався та у господарській діяльності підприємства не використовувався.

Однак, погодитись з такими висновками суду апеляційної інстанції колегія суддів не може, з огляду на наступне.

За визначенням, наведеним у пункті 1.32 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), господарська діяльність - це будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою. Під безпосередньою участю слід розуміти зазначену діяльність особи через свої постійні представництва, філіали, відділення, інші відокремлені підрозділи, а також через довірену особу, агента або будь-яку іншу особу, яка діє від імені та на користь першої особи.

Відповідно до положень пункту 5.1 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Відповідно до абзацу 4 підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

За приписами пункту 5.11 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) установлення додаткових обмежень щодо віднесення витрат до складу валових витрат платника податку, крім тих, що зазначені у цьому Законі, не дозволяється.

Підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8 1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з абзацом 1 підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Виходячи з аналізу наведених положень Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)та Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), підставою для формування валових витрат є наявність у платника податку - покупця відповідних розрахункових та платіжних документів, а підставою для формування податкового кредиту є наявність у платника податку - покупця належно оформленої податкової накладної, яка видається платником податку, що поставляє товари (роботи, послуги), на підтвердження здійснення такої поставки.

Тобто, Закон України «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та Закон України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) пов'язують виникнення у платника податків права на включення до складу валових витрат вартості придбаних товарів (робіт, послуг), а сплачених ним у складі такої вартості сум податку - до складу податкового кредиту із фактичним виконанням робіт (послуг) чи поставкою товарів, у ціні яких цей податок сплачений.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, фактичне надання ТОВ «Укркар'єрінвест» послуг, визначених договором на виконання робіт № 07/04 від 01 квітня 2008 року та договором на розробку технічної документації № 2-9/2009 від 08 січня 2009 року, а також фактичне виконання ТОВ «Серфлекс» робіт із демонтажу фонтану підтверджується належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами (арк. справи 103-124, 127-129) та не заперечувалось податковим органом у акті перевірки.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивач правомірно сформував валові витрати та податковий кредит за господарськими операціями з ТОВ «Укркар'єрінвест» та ТОВ «Серфлекс».

При цьому, судом першої інстанції були правомірно відхилені як безпідставні доводи податкового органу про те, що оскільки ТОВ «Укркар'єрінвест» не надало на вимогу податкового органу документи, а також, що оскільки згідно розділу І «Податкові зобов'язання» додатку 5 «Розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту» за грудень 2008 року та за березень 2009 року ТОВ «Укркарєрінвест» не включило до переліку покупців ДП НДПІ «Союз» із зазначенням сум своїх податкових зобов'язань, які б відповідали показниками задекларованого позивачем податкового кредиту, то це є підставою для зменшення позивачу валових витрат та податкового кредиту за господарськими операціями з вказаним товариством, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 1.3 статті 1 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платник податку - це особа, яка згідно з цим Законом зобов'язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем, або особа, яка імпортує товари на митну територію України.

Платники податку, визначені у підпунктах «а», «в», «г», «д» пункту 10.1 статті 10 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), відповідають за дотримання достовірності та своєчасності визначення сум податку, а також за повноту та своєчасність його внесення до бюджету відповідно до закону (пункт 10.2 статті 10 Закону).

Таким чином, якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по декларуванню та сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи.

Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на податковий кредит у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання податкового кредиту та має всі документальні підтвердження його розміру.

Крім іншого, ненадання платником податків на запит податкового органу документів є підставою для проведення позапланової виїзної перевірки такого платника у відповідності до положень пункту 5 частини 6 статті 111 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), а не підставою для позбавлення контрагента такого суб'єкта господарювання (покупця) права на формування валових витрат та податкового кредиту за наявності у останнього усіх необхідних документів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Також, судом першої інстанції були правомірно відхилені як безпідставні доводи податкового органу про те, що оскільки станом на 01 січня 2008 року на балансі ДП НДПІ «Союз» фонтан у складі основних засобів не обліковувався та у господарській діяльності підприємства не використовувався, то це є підставою для зменшення позивачу валових витрат та податкового кредиту за господарськими операціями з вказаним товариством, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 18 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 3 грудня 1999 року № 318 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), до адміністративних витрат відносяться такі загальногосподарські витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством, зокрема: загальні корпоративні витрати (організаційні витрати, витрати на проведення річних зборів, представницькі витрати тощо); витрати на утримання основних засобів, інших матеріальних необоротних активів загальногосподарського використання (операційна оренда, страхування майна, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення, охорона); інші витрати загальногосподарського призначення.

Згідно з пунктом 7 статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження щодо організації благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою виробничих територій, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян.

Судом першої інстанції було встановлено, що територія, в межах якої знаходився фонтан, демонтаж якого був здійснений ТОВ «Серфлекс», була закріплена за позивачем згідно листа Виконавчого комітету Червонозаводської районної в м. Харкові ради від 10 березня 2006 року. Вказані обставини також були підтверджені листом Виконавчого комітету Червонозаводської районної в м. Харкові ради від 16 квітня 2010 року № 785/2/12, наданим на запит позивача, у якому вказано, що згідно пункту 5.6.2 Правил благоустрою території міста Харкова, затверджених рішенням 13 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 25 квітня 2007 року № 91/07, на ДП НДПІ «Союз», крім іншого, покладаються обов'язки щодо механічної та ручного прилеглої прибирання території на віддалі 20 метрів від периметру споруд та до проїжджої частини вулиці, а також щодо забезпечення благоустрою та підтримання в належному стані закріпленої території у відповідності до вимог Закону України «Про благоустрій населених пунктів» (арк. справи 129-131).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення, з огляду на що ухвалене у даній справі судове рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Враховуючи вищевикладене, постанова Харківського апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2011 року підлягає скасуванню із залишенням в силі постанови Харківського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2010 року.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 221, 223, 226, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державного підприємства науково-дослідного і проектного інституту «Союз» задовольнити.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2011 року скасувати, а постанову Харківського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2010 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

Судді: _____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна