Справа № 378/254/15-а
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2015-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Марущак Н.М. Суддя-доповідач: Епель О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2015 року Справа: № 378/254/15-а

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

за участю секретаря Оліщук А.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Ставищенському районі Київської області на постанову Ставищенського районного суду Київської області від 25 березня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у Ставищенському районі Київської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 ( далі - позивач ) звернувся до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України у Ставищенському районі Київської області ( далі - відповідач ) про:

- визнання неправомірною відмови відповідача щодо здійснення позивачу пільгового розрахунку страхового стажу роботи за період з 25.09.1979 р. по 23.07.1990 р. під час роботи в районах Крайньої Півночі;

- зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсії за віком із застосуванням пільгового коефіцієнту для обчислення стажу роботи за період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього СРСР, з 25.09.1979 р. по 23.07.1990 р. з розрахунку один рік за один рік і шість місяців, з урахуванням фактично виплаченої пенсії з 27.01.2015 р. та враховувати такий коефіцієнт в подальшому при наступних перерахунках розміру пенсії.

Постановою Ставищенського районного суду Київської області від 25 березня 2015 року адміністративний позов було задоволено частково, а саме: визнано неправомірною відмову відповідача в перерахунку пенсії позивача з урахуванням пільгового стажу за час роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та зобов'язано відповідача здійснити перерахунок і виплату позивачу пенсії за віком із застосуванням пільгового обчислення стажу роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього СРСР, за період з 25.09.1979 р. по 23.07.1990 р. з розрахунку один рік за один рік і шість місяців, з урахуванням фактично виплаченої пенсії.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі, так як, на думку апелянта, зазначена постанова суду прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41, ч. 1 ст. 197 КАС України розглядає справу за їх відсутності в порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, з 27.01.2015 р. ОСОБА_2 перебуває на пенсії за віком.

При призначенні позивачу пенсії та обчисленні його трудового стажу відповідачем не було враховано період роботи позивача в районі Крайньої Півночі з 25.09.1979 р. по 23.07.1990 р. із застосуванням пільгового коефіцієнту (один рік за один рік і шість місяців).

18.02.2015 р. ОСОБА_2 звернувся до УПФУ у Ставищенському районі Київської області із заявою про перерахунок його пенсії із застосуванням до стажу роботи в районі Крайньої Півночі пільгового коефіцієнту.

23.02.2015 р. відповідач своїм листом № 441/04 повідомив позивача про відому в задоволенні його вимог у зв'язку з тим, що стаж роботи позивача в районах Крайньої Півночі не підтверджено письмовим трудовим договором із обумовленим терміном його дії і відповідними пільгами, які надаються працівнику, або іншими документами, які б підтверджували право позивача на такі пільги.

На підтвердження стажу роботи в районі Крайньої Півночі з 25.09.1979 р. по 23.07.1990 р. позивачем до суду першої інстанції було надано трудову книжку та архівну довідку, оригінали яких оглянуті в судовому засіданні, а копії залучені до матеріалів справи.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач дійсно працював в районі Крайньої Півночі у період з 25.09.1979 р. по 23.07.1990 р., що підтверджується записами в його трудовій книжці та архівною довідкою, користувався пільгами, передбаченими Указом Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 р., та має право на зарахування цього періоду до його трудового стажу із застосуванням пільгового коефіцієнту (один рік за один рік і шість місяців).

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» ( далі - Закон № 1058-IV ), Указом Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 р. «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» ( далі - Указ Президії ВР СРСР від 10.02.1960 р. ), Указом Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26.09.1967 р. «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» ( далі - Указ Президії ВР СРСР від 29.09.1967 р. ), Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. № 637 ( далі - Порядок № 637 ), Постановою Ради Міністрів СРСР від 10.02.1960 р. № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 р. «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» ( далі - Постанова № 148 ), Інструкцією про порядок надання пільг особам, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженою спільною постановою Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної платні та Президії ВЦРПС від 16.12.1967 р. № 530/П-28 ( далі - Інструкція № 530/П-28 ).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У п. 5 розділу ХV Перехідних положень Закону № 1058-IV передбачено, що період роботи до 01.01.1991р. в районах Крайньої Півночі та місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього СРСР зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01.01.1991 р.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960р. «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10.02.1960 р. № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960р. «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26.09.1967р. «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

Пільгове обчислення страхового стажу проводиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Згідно з п. 1 Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Підпунктом «д» пункту 5 Указу Президії ВР СРСР від 10.02.1960 р. регламентовано, що робітникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей держави, на умовах укладення ними трудових договорів на роботу в цих районах на строк 5 років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, надавати додаткові наступні пільги: зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців при обчисленні стажу, який дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності. Пільги, які передбачені цією статтею, надаються також особам, які прибули в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за власним бажанням і які уклали строковий договір про роботу в цих районах.

Указом Президії ВР СРСР від 29.09.1967 р. було скорочено тривалість трудового договору, який надає право на отримання пільг, передбачених ст. 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року, а саме: зарахування одного року роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком та по інвалідності, виключно працівникам, які прибули на роботу в райони Крайньої Півночі та місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі з інших місцевостей країни за умови укладення ними трудового договору про роботу в цих районах строком на три роки.

У п. 3 Постанови № 148 визначено, що працівникам, які користуються в даний час пільгами, кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, до 1 березня 1960 року зараховувати за два роки роботи при розрахунку стажу для отримання пенсії за віком, по інвалідності і за вислугу років, а після 1 березня 1960 року - за один рік і шість місяців роботи при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком і по інвалідності.

Відповідно до п. 1, 2 Розділу 1 Інструкції № 530/П-28, пільги, встановлені Указами Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» і від 26.09.1967 року «Про розширення пільг для осіб, що працюють з районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», надаються всім робочим і службовцям (в тому числі місцевим жителям і іншим особам, прийнятим на роботу на місці) державних, кооперативних і громадських підприємств, установ, організацій, що знаходяться в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

Пільги, передбачені статтями 1, 2, 3, 4 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 р., з урахуванням змін та доповнень, внесених Указом від 26.09.1967 р., надаються незалежно від наявності письмового строкового трудового договору.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що достатньою та необхідною правовою підставою для обчислення стажу роботи особи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях із застосуванням пільгового коефіцієнту ( один рік за один рік і шість місяців ) є сукупність наступних обставин: 1) документальне підтвердження наявності в особи стажу роботи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях; 2) поширення на особу в період її роботи в таких місцевостях пільг, регламентованих Указами Президії ВР СРСР від 10.02.1960 р. та від 29.09.1967 р. та Постановою № 148.

При цьому, основним документом, підтверджуючим факт роботи особи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях є її трудова книжка, а також ці обставини можуть підтверджуватися й іншими документами, зокрема, архівною довідкою.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що, як було правильно встановлено судом першої інстанції, факт роботи позивача в районі Крайньої Півночі у період з 25.09.1979 р. по 23.07.1990 р. та поширення на нього пільг, передбачених Указами Президії ВР СРСР від 10.02.1960 р. та від 29.09.1967 р. і Постановою № 148, підтверджується записами в його трудовій книжці та архівною довідкою ВАТ «ГАЗПРОМНЕФТЬ-ННГ», а отже, у даному випадку, наявні достатні та необхідні правові підстави для зарахування зазначеного періоду роботи до трудового стажу позивача із застосуванням пільгового коефіцієнту -один рік за один рік і шість місяців.

Доводи апелянта про те, що позивачем не було надано строкових трудових договорів, підтверджуючих факт його роботи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях у період з 25.09.1979 р. по 23.07.1990 р. та поширення на нього відповідних пільг, колегія суддів вважає такими, що суперечать вимогам чинного законодавства, а саме п. 5 розділу ХV Перехідних положень Закону № 1058-IV, п. 1 Порядку № 637, п. 2 Розділу 1 Інструкції № 530/П-28, з яких чітко вбачається, що такі договори є альтернативними документами, якими може підтверджуватися факт роботи особи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Крім того, у п. 2 Розділу 1 Інструкції № 530/П-28 чітко вказано, що пільги, передбачені статтями 1, 2, 3, 4 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 р., з урахуванням змін та доповнень, внесених Указом від 26.09.1967 р., надаються незалежно від наявності письмового строкового трудового договору.

Посилання апелянта на те, що з архівної довідки не вбачається, що позивач у період роботи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях з 25.09.1979 р. по 23.07.1990 р. користувався пільгами, визначеними Указами Президії ВР СРСР від 10.02.1960 р. та від 29.09.1967 р. і Постановою № 148, спростовуються матеріалами справи, а саме - змістом цієї ж архівної довідки / а.с. 15 /.

Таким чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, діючи всупереч вимогам ч. 2 ст. 71 КАС України, ані під час розгляду справи в суді першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження, не надав суду жодних доказів та не навів будь-яких доводів, які б спростовували правильність висновків суду першої інстанції, та не переконав судову колегію у своїй правоті.

З огляду на це, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення даного адміністративного позову в частині позовних вимог про визнання неправомірною відмови відповідача в перерахунку пенсії позивача з урахуванням пільгового стажу за час роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та зобов'язання відповідача здійснити перерахунок і виплату позивачу пенсії за віком із застосуванням пільгового обчислення стажу роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього СРСР, за період з 25.09.1979 р. по 23.07.1990 р. з розрахунку один рік за один рік і шість місяців, з урахуванням фактично виплаченої пенсії, та вважає, що судом першої інстанції було повно та правильно встановлено обставини справи, а рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, згідно з вимогами ст. 159 КАС України.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга управління Пенсійного фонду України у Ставищенському районі Київської області підлягає залишенню без задоволення, а постанова Ставищенського районного суду Київської області від 25 березня 2015 року - без змін.

Керуючись ст. ст. 41, 159, 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Ставищенському районі Київської області залишити без задоволення, а постанову Ставищенського районного суду Київської області від 25 березня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Карпушова О.В.

Кобаль М.І.