Справа № 813/2472/14
Суддя: Коваль Р.Й.
Дата ухвалення: 2015-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2015 р. № 876/5765/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гуляка В.В.,

Шинкар Т.І.,

з участю секретаря судового засідання Прокопенко О.В.,

представника відповідача Боднар Л.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу державної податкової інспекції у Пустомитівському районі Головного управління Міндоходів у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 20 травня 2014 року в адміністративній справі № 813/2472/14 за позовом приватного підприємства «Древній Град» до державної податкової інспекції у Пустомитівському районі Головного управління Міндоходів у Львівській області про визнання недійсним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2014 року приватне підприємство «Древній Град» (надалі - ПП «Древній Град») звернулося з позовом до державної податкової інспекції у Пустомитівському районі Головного управління Міндоходів у Львівській області (надалі - ДПІ у Пустомитівському районі) про визнання недійсним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 20.01.2014 р.

Позов обґрунтовано тим, що наявність у платника податку ПП «Древній Град» податкових накладних, первинних документів, виданих йому підприємствами-контрагентами й оформлених з дотриманням вимог чинного законодавства, а також сплата останнім вартості товару з податком на додану вартість, підтвердження реальності та товарності господарської операції з відображенням її у регістрах бухгалтерського обліку є достатніми підставами для виникнення права на податковий кредит.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 20.05.2014 р. позов задоволено.

Не погодившись із вказаною постановою, її оскаржила ДПІ у Пустомитівському районі, яка вважає, що оскаржувана постанова прийнята з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та без врахування фактичних обставин справи, а тому просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовує тим, що документи, якими позивач обґрунтовує факт здійснення господарських операцій між ПП «Древній Град» та ТзОВ «Будівельна компанія «АРС»» та ТзОВ «ЛІДЕРКОМ» не можуть підтверджувати його право на формування податкового кредиту за наслідками їх відображення в податковому обліку; в процесі здійснення перевірки, результати якої оскаржуються платником податків, встановлено, що ТзОВ «Будівельна компанія «АРС»» та ТзОВ «ЛІДЕРКОМ» власних виробничих потужностей та трудових ресурсів немає, що виключає можливість виконання взятих на себе зобов'язань згідно договорів, укладених з ПП «Древній Град».

Крім того, зазначає, що незрозуміло, яким чином контрагенти поставляли товаро-матеріальні цінності позивачеві, оскільки відсутні товаро-транспортні накладні та дорожні листи, а видаткові накладні не містять інформації стосовно уповноваження довіреністю осіб на отримання товаро-матеріальних цінностей.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що дана апеляційна скарга є безпідставна і не належить до задоволення з наступних міркувань.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, за результатами позапланової документальної перевірки фінансово-господарської діяльності ПП «Древній Град» з питань правомірності формування податкового кредиту та податкових зобов'язань за період часу з 01.04.2010 р. по 31.12.2012 р. по взаєморозрахунках із ТзОВ «Будівельна компанія АРС»» та ТзОВ «Лідерком» складено акт № 534/2200/34943843 від 17.20.2013 р., яким встановлено порушення ПП «Древній Град» вимог п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.10 ст.201 ПК України, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 77667 грн, в тому числі: за вересень 2011 року - на суму 24000 грн, за жовтень 2011 року - на суму 30667 грн, за листопад 2011 року - на суму 9000 грн, за грудень 2011 року - на суму 14000 грн.

На підставі акту перевірки ДПІ у Пустомитівському районі винесено податкове повідомлення-рішення № від 20.01.2014 р., яким підприємству збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість на суму 97084 грн, з яких: 77667 грн - зобов'язання за основним платежем та 19417 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями.

У процесі перевірки встановлено факт безпідставного відображення позивачем в податковому обліку господарських операцій з ТзОВ «Будівельна компанія «АРС»» та ТзОВ «Лідерком» оскільки такі фактично не відбулись.

В основу таких висновків контролюючого органу покладено акт ДПІ у Печерському районі м.Києва від 17.05.2013 р. № 1698/22-8/35197074, у якому зазначено про неможливість проведення зустрічної перевірки ТзОВ «Лідерком» щодо підтвердження господарських відносин з платниками податків за період з 01.09.2011 р. по 29.02.2012 р. та акт ДПІ у Печерському районі м.Києва від 13.05.2013 р. № 1622/22.8/37264334, де зазначено про неможливість проведення зустрічної перевірки ТзОВ «Будівельна компанія «АРС»» щодо підтвердження господарських відносин з платниками податків за період з 01.04.2010 р. по 31.03.2013 р.

На підставі вищенаведеного відповідачем встановлено відсутність реальної можливості отримання товарів ТзОВ «Будівельна компанія «АРС»» та ТзОВ «Лідерком» від контрагента постачальника, та зроблено висновок про укладення угод без мети настання реальних наслідків.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що операції з придбання позивачем у ТзОВ «Будівельна компанія «АРС»» та ТзОВ «Лідерком» товарів мали реальний характер.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права та є вірними.

Пунктом 201.10 ст.201 ПК України встановлено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до п.198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, в тому числі, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно із п.198.2 ст.198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно із п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п.138.2 ст.138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу.

Підпунктом 139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України передбачено, що не включаються до складу валових витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно із п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи,а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.9 Закону України № 996 від 16.07.1999 р. «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Для підтвердження господарських операцій з ТзОВ «Будівельна компанія «АРС» та ТзОВ «Лідерком» позивачем надано:

- договір поставки продукції від 12.09.2011 р., згідно якого постачальник (ТзОВ «Будівельна компанія «АРС»») зобов'язується поставити покупцеві (ПП «Древній Град») товар (меблі) окремими партіями, де вартість товару становить загальну вартість проданого товару згідно накладних;

- договір про переведення боргу від 11.10.2011 р., згідно якого первісний боржник (ТзОВ «Будівельна компанія «АРС»»), новий боржник (ТзОВ «Лідерком») та кредитор (ПП «Древній град») згідно якого первісний боржник переводить борг на нового боржника відповідно до акту звіряння взаєморозрахунків;

- договір поставки продукції від 22.11.2011 р., згідно якого постачальник (ТзОВ «Лідерком») зобов'язується поставити покупцеві (ПП «Древній Град») товар (меблі) окремими партіями, де вартість товару становить загальну вартість проданого товару згідно накладних;

- видаткові накладні № РН-9-15001 від 15.09.2011 р., № РН-10-0318 від 03.10.2011 р., № РН-10-0503 від 05.10.2011 р., № РН-10-1015 від 10.10.2011 р., № РН-11-2233 від 22.11.2011 р., № РН-12-0509 від 05.12.2011 р., № РН-12-2112 від 21.12.2011 р.;

- податкові накладні № 271 від 15.09.2011 р., № 13 від 03.10.2011 р., № 63 від 05.10.2011 р., № 164 від 10.10.2011 р., № 514 від 22.11.2011 р., № 79 від 05.12.2011 р., № 560 від 21.12.2011 р.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відповідність цих первинних документів вимогам чинному на момент їх виписки законодавству.

Актом перевірки не підтверджено, що на момент здійснення господарських операцій, контрагенти ТзОВ «Будівельна компанія «АРС»» та ТзОВ «Лідерком» не були зареєстрованими в Єдиному державному реєстрі, а також що у таких не було Свідоцтва про реєстрацію платником податку на додану вартість, доказів того, що спірні господарські зобов'язання в судовому порядку визнавались недійсними представником відповідача суду не надано.

Позивачем підтверджено подальше використання у власній господарській діяльності передбаченого товару оборотно-сальдовими відомостями по рахунку: 11 місця зберігання; необоротні активи за травень 2014 р.

У відповідності до п.3 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України № 984 від 22.12.2010 р. «Про затвердження Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства» акт - це службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. Законодавство не передбачає безспірності визнання висновків акту перевірки, у зв'язку із чим зазначені в цих актах факти підлягають перевірці доказами в ході судового розгляду.

Згідно із частиною першою статті 72 та частиною другою статті 69 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу; докази суду надають особи, які беруть участь у справі.

За таких обставин, посилання відповідача на те, що порушення, вчинені контрагентом позивача тягнуть за собою як наслідок порушення і зі сторони позивача, не ґрунтується на законодавстві, при тому, що статті 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Дані висновки суду узгоджуються з практикою Європейського суду, викладеною в рішенні від 22.01.2009 р. у справі «Булвес» АД проти Болгарії.

Доводи апелянта про те, що основними документами на перевезення вантажів є товаро-транспортна накладна та дорожні листи вантажного автомобіля, а видаткові накладні не містять інформації стосовно уповноваження довіреністю осіб на отримання товаро-ма-теріальних цінностей, колегія суддів не приймає до уваги з наступних підстав.

Відповідно до преамбули Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997 р., цими правилами визначено права, обов'язки і відповідальність власників автомобільного транспорту - перевізників та вантажовідправників і вантажоодержувачів - замовників. Норми цих правил не поширюються на відносини, пов'язані з переходом права власності на майно, набуте за угодами купівлі-продажу, та їх подальше відображення у бухгалтерському та податковому обліку.

Судом встановлено, що умовами договорів укладених з ТзОВ «Будівельна компанія «АРС»» та ТзОВ «Лідерком» передбачено, що постачальник зобов'язується поставити покупцеві товар окремими партіями в кількості, асортименті та за цінами згідно замовлення покупця. З даних умов випливає, що контрагенти здійснювали поставку товаро-ма-теріальних цінностей власними силами, а на підтвердження відвантаження товару контрагенти надавали видаткові накладні, які були підписані директором ПП «Древній Град» та скріплені печаткою, у зв'язку з чим довіреність на отримання товару не видавалась.

Відтак, незважаючи на відсутність товаро-транспортних накладних, реальний характер операцій підтверджується іншими доказами, правильно оціненими судом першої інстанції в їх сукупності.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач як суб'єкт владних повноважень не надав суду достатніх та беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності прийнятих ним рішень.

Частиною першою статті 200 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного судова колегія дійшла переконання, що доводи апеляційної скарги є безпідставними і необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.160 ч.3, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу державної податкової інспекції у Пустомитівському районі Головного управління Міндоходів у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 20 травня 2014 року в адміністративній справі № 813/2472/14 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Р.Й.Коваль

Судді В.В.Гуляк

Т.І.Шинкар

Ухвала складена в повному обсязі 30 квітня 2015 року.