Справа № 810/1004/15
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2015-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2015 року (17:15 год.) м.Київ 810/1004/15

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Гай А.В., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВИШНЕВЕ БУДІВНИЦТВО ТА ІНЖИНІРИНГ» до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Держаної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень,

за участю представників сторін:

від позивача: Пшенична В.В., довіреність № б/н від 12.01.2015;

від відповідача: не з'явився

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «ВИШНЕВЕ БУДІВНИЦТВО ТА ІНЖИНІРИНГ» (далі - позивач) звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Мндоходів у Київській області (далі - відповідач) про скасування податкового повідомлення-рішення № від 10.12.2014.

Позовні вимоги мотивовані безпідставністю висновків податкового органу, викладених в акті №593/10-13-22-03/38098084 від 21.11.2014 «Про результати документальної невиїзної позапланової перевірки ТОВ «ВИШНВЕ БУДІВНИЦТВО ТА ІНЖИНІРИНГ» з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з ТОВ «АСТОРГ ЦЕНТР» та контрагентами покупцями за період з 01.07.2014 по 31.07.2014» щодо встановлення порушення п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188, п.196.6 ст. 196, п. 198.2. ст. 198, п. 200.1, п. 200.2 ст. 200 Податкового кодексу України, що призвело до заниження суми податку на додану вартість, яка підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету на загальну суму 15524,00 грн.

Позивач стверджує, що придбав товар у вказаного контрагента правомірно, тому підстав для визнання укладених договорів безтоварними немає, господарські операції підтверджені належним чином складеними первинними документами, які містять необхідні для цілей оподаткування відомості про зміст та обсяги спірних операцій, зокрема, договорами, товарно-транспортними накладними, податковими і видатковими накладними, отримані товари були використані в господарській діяльності позивача.

За наведених обставин, висновки, викладені в акті перевірки, є необґрунтованими та зроблені на основі припущень, а прийняте за результатами розгляду акту перевірки податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

Відповідач позов не визнав, зазначив, що посадові особи ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ Міндоходів у Київській області при проведенні перевірки позивача та оформленні її результатів діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України, а податкове повідомлення-рішення є законним.

Звертав увагу суду, що у ході перевірки позивача були виявлені обставини, які дають підстави вважати, що господарські операції позивача з ТОВ «АСТОРГ ЦЕНТР» вчинено виключно з мотивів мінімізації податкових зобов'язань. Зокрема, за наявною у податкового органу інформацією контрагент позивача не має відповідних адміністративно-господарських засобів для виконання укладених договорів. Наголошував на тому, що документами, наданими до перевірки, не підтверджується факт транспортування, отримання і подальшого використання придбаних у контрагента товарів.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14.04.2015 судом здійснено заміну відповідача, а саме: Державну податкову інспекцію у Києво-Святошинському районі Головного управління Міндоходів у Київській області замінено правонаступником - Державною податковою інспекцією у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області.

Представник позивача в судовому засіданні адміністративний позов підтримав, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач явку представника в судове засідання не забезпечив, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином. 07.04.2015 від відповідача через канцелярію суду надійшло клопотання про розгляд даної справи без участі уповноваженого представника.

За таких обставин, суд ухвалив здійснювати розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача та оцінивши докази, які є у справі, суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю ТОВ «ВИШНЕВЕ БУДІВНИЦТВО ТА ІНЖИНІРИНГ» зареєстроване Києво-Святошинською районною державною адміністрацією 23.02.2012 як юридична особа, що підтверджується довідкою з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (а.с. 137). Позивач взятий на податковий облік 27.02.2012, станом на момент проведення перевірки перебував на податковому обліку в ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ Міндоходів у Київській області за №268 (а.с. 136).

У листопаді 2014 року Державною податковою інспекцією у Києво-Святошинському районі Головного управління Міндоходів у Київській області на підставі на підставі пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78, п. 79.1 ст. 79 та відповідно до наказу від 14.11.2014 №1085 проведено документальну невиїзну позапланову перевірку ТОВ «ВИШНЕВЕ БУДІВНИЦТВО ТА ІНЖИНІРИНГ» з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з ТОВ «АСТОРГ ЦЕНТР» та контрагентами покупцями за період з 01.07.2014 по 31.07.2014.

Результати перевірки оформлені актом перевірки від 21.11.2014 №593/10-13-22-03/38098084 (далі - акт перевірки) (а.с. 16-25).

У ході перевірки відповідачем проаналізовано акт ДПІ у Голосіївському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 01.09.2014 №843/3-26-50-22-0801033 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «АСТОРГ ЦЕНТР» щодо підтвердження господарських відносин з контрагентами-постачальниками та контрагентами-покупцями за період з 01.07.2014 по 31.07.2014», яким, зокрема, встановлено, що ТОВ «АСТОРГ ЦЕНТР» формує показники податкових зобов'язань з податку на додану вартість за рахунок маніпулювання звітними даними, крім того, підприємство відсутнє за податковою адресою.

Наведені обставини було розцінено відповідачем як доказ укладення позивачем правочинів з ТОВ «АСТОРГ ЦЕНТР» без мети настання відповідних йому правових наслідків та як свідчення участі позивача у штучній схемі для мінімізації податкових зобов'язань та отримання необґрунтованої податкової вигоди.

Таким чином, відповідач зазначає, що надані до перевірки первинно-бухгалтерські документи позивача не свідчать про товарний характер господарських операцій у перевіряємий період.

Врахувавши викладене, відповідачем встановлено порушення ТОВ «ВИШНЕВЕ БУДІВНИЦТВО ТА ІНЖИНІРИНГ» п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188, п. 196.6 ст. 196, п.198.2. ст. 198, п. 200.1, п. 200.2 ст. 200 Податкового кодексу України, що призвело до заниження позивачем суми податку на додану вартість, яка підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету за липень 2014 року на загальну суму 15524,00 грн.

28.11.2014 позивач звернувся до ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ Міндоходів у Київській області із запереченнями на акт перевірки за вих. № 1-28/11/2014 (а.с. 27-31). Листом від 05.12.2014 №13727/10/22-323 «Про надання відповіді до заперечення по акту перевірки» відповідач повідомив позивача про залишення заперечень без задоволення, а висновків акту перевірки від 21.11.2014 №593/10-13-22-03/380980840 - без змін.

Акт перевірки №593/10-13-22-03/38098084 від 21.11.2014 покладено Державною податковою інспекцією у Києво-Святошинському районі ГУ Міндоходів у Київській області в основу прийнятого податкового повідомлення-рішення від 10.12.2014 №003222201 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 19405,00 грн., в тому числі 15524,00 грн. за основним платежем та 3881,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с. 38-39).

Позивач, скориставшись правом адміністративного оскарження рішення податкового органу, звернувся зі скаргою вих. № 2-25/12/2014 від 25.12.2014 на податкове повідомлення-рішення від 10.12.2014 № до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (а.с.40-45).

Рішенням Головного управління ДФС у Київській області від 24.02.2015 №576/10/10-36-10-01-04 скаргу позивача залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення від 10.12.2014 №003222201 залишено без змін (а.с. 46-50).

Не погоджуючись із рішенням відповідача, яким ТОВ «ВИШНЕВЕ БУДІВНИЦТВО ТА ІНЖИНІРИНГ» донараховано грошові зобов'язання з податку на додану вартість, позивач звернувся до суду.

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог про скасування прийнятого відповідачем податкового повідомлення-рішення судом встановлено, що в липні 2014 року ТОВ «ВИШНЕВЕ БУДІВНИЦТВО ТА ІНЖИНІРИНГ» мало господарські відносини з ТОВ «АСТОРГ ЦЕНТР».

Так, у липні 2014 року ТОВ «ВИШНЕВЕ БУДІВНИЦТВО ТА ІНЖИНІРИНГ» придбало у ТОВ «АСТОРГ ЦЕНТР» ноутбуки Dell Inspiron 3521 у загальній кількості 14 одиниць на загальну суму 93144,00 грн., що підтверджується рахунками на оплату та видатковими накладними, зокрема, рахунком-фактурою №АС-001707 від 17.07.2014 на ноутбук Dell Inspiron 3521 у кількості 1 шт. на загальну суму 6144,00 грн., в тому числі ПДВ 1024,00 грн. (а. с. 51); рахунком на оплату №1607/003 від 16.07.2014 на ноутбук Dell Inspiron 3521 у кількості 2 шт. на загальну суму 12288,00 грн., в тому числі ПДВ 2048,00 грн. (а. с. 52); рахунок на оплату №2107/002 від 21.07.2014 на ноутбук Dell Inspirion 3521 + HDD 500 Gb у кількості 11 шт. на загальну суму 74712,00 грн., в тому числі ПДВ 12452,00 грн. (а.с. 53); видатковою накладною № 560 від 16.07.2014 на Ноутбук Dell Inspirion 3521 у кількості 2 шт. в сумі 12288,00 грн., у тому числі ПДВ 2048,00 грн. (а. с.57); видатковою накладною № 593 від 18.07.2014 на Ноутбук Dell Inspiron 3521 у кількості 1 шт. в сумі 6144,00 грн., у тому числі ПДВ 1024,00 грн. (а.с. 58); видатковою накладною № 611 від 21.07.2014 на Ноутбук Dell Inspiron 3521 + HDD 500 Gb в сумі 74712,00 грн., у тому числі ПДВ 12452,00 грн. (а.с. 59).

На підставі зазначених рахунків та відповідно до платіжних доручень № 2420 від 16.07.2014, №2423 від 18.07.2014, №2443 від 21.07.2014 позивач перерахував на користь ТОВ «АСТОРГ ЦЕНТР» кошти на загальну суму 93144,00 грн., у тому числі ПДВ 15524,00 грн. (а.с. 54-56).

На підтвердження розрахунків на загальну суму 93144,00 грн. та сплати у складі ціни товару податку на додану вартість за вказаними господарськими операціями у розмірі 15524,00 грн., позивач отримав від ТОВ «АСТОРГ ЦЕНТР» податкові накладні: № 95 від 16.07.2014 на загальну суму 12288,00 грн., у тому числі ПДВ 2048,00 грн. (а. с. 60); № 127 від 18.07.2014 на загальну суму 6144,00 грн., у тому числі ПДВ 1024,00 грн. (а. с. 61); № 145 від 21.07.2014 на загальну суму 74712 грн., у тому числі ПДВ 12452,00 грн. (а. с. 62).

Отримання позивачем зазначених податкових накладних підтверджується наявним в матеріалах справи реєстром виданих та отриманих податкових накладних за липень 2014 року (а.с. 168-169).

Суми ПДВ у загальному розмірі 15524,00 грн. за вказаними податковими накладними були включені позивачем до складу податкового кредиту за липень 2014 року, що підтверджується додатком 5 до податкової декларації з ПДВ за вказаний період (а.с.165-166).

Судом встановлено, що окремого документу у вигляді договору купівлі-продажу між позивачем та його контрагентом не укладалось, втім з урахуванням вимог до письмової форми правочину, встановлених статтею 207 Цивільного кодексу України про можливість вчинення правочину у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, суд зауважує, що в даному випадку способом об'єктивного вираження правочину є фіксація його змісту в кількох документах, зокрема, рахунках-фактурах, видаткових та податкових накладних, платіжних дорученнях про оплату вартості придбаних ноутбуків, що є належною формою вираження змісту правочину між його учасниками.

Як пояснив представник позивача, доставка придбаних товарів до складу ТОВ «ВИШНЕВЕ БУДІВНИЦТВО ТА ІНЖИНІРИНГ» здійснювалось шляхом самовивозу зі складу ТОВ «АСТОРГ ЦЕНТР» співробітниками позивача. При цьому, представник позивача зауважив, що з огляду на невеликі габарити та масу придбаних товарів, потреба у замовленні послуг із перевезення у підприємства була відсутня, а відтак такі товаросупровідні документи як товарно-транспортні накладні чи подорожні листи за результатами вказаних господарських операцій не складались.

Водночас отримання співробітникам позивача товару від контрагента відбувалось на підставі довіреності, виписаної на старшого комірника позивача ОСОБА_3 та зареєстрованої у журналі реєстрації довіреностей за 2014 рік за №845, 856 (а.с. 68-70).

За фактом оплати та доставки придбаних у ТОВ «АСТОРГ ЦЕНТР» ноутбуків Dell Inspiron 3521, останні були оприбутковані та відображені в бухгалтерському обліку позивача як основні засоби, про що свідчить оборотно-сальдова відомість по рахунку « 10» «основні засоби» та інвентарні картки обліку основних засобів, відповідно до яких вказані товари були введені в експлуатацію та закріплені за відповідними підрозділами ТОВ «ВИШНЕВЕ БУДІВНИЦТВО ТА ІНЖИНІРИНГ» (а.с. 190-204).

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (в тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.2 ст. 198 ПК України).

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

При цьому, відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового Кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця (п. 201.6 ст. 201 ПК України).

Згідно з п. 201.7 ПК України податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів / послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому ст. 183 цього Кодексу (п. 201.8 ст. 201 ПК України).

Податкова накладна видається платником податку, якій здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

До обов'язкових реквізитів податкової накладної, перелік яких закріплений в підпункті 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, законодавець відносить:

а) порядковий номер податкової накладної;

б) дата виписування податкової накладної;

в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг;

г) податковий номер платника податку (продавця та покупця);

ґ) місцезнаходження юридичної особи-продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку;

д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг;

е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг;

є) ціна постачання без урахування податку;

ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні;

з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку;

и) вид цивільно-правового договору;

і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

ї) номер та дата митної декларації, за якою було здійснено митне оформлення товару, ввезеного на митну територію України.

Матеріали справи свідчать, що податковий кредит за результатом здійснення господарських операцій з ТОВ «АСТОРГ ЦЕНТР» був сформований позивачем на підставі належних документів, оформлених згідно з вимогами чинного законодавства, податкові накладні, виписані контрагентом, відповідають вимогам, встановленим Податковим кодексом України та містять всі необхідні реквізити.

Судом встановлено, що фактично податковий орган дійшов до висновку про заниження позивачем сум податку на додану вартість на підставі тверджень про фіктивність господарських операцій позивача з ТОВ «АСТОРГ ЦЕНТР», непідтвердження їх первинними документами, з приводу чого суд зазначає наступне.

Статтею 1 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 р. за N 168/704, встановлює порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету (надалі - установи).

Відповідно до п. 2.1 вказаного Положення первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.1999 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" зі змінами та доповненнями господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Про відсутність факту здійснення господарської операції можуть свідчити, зокрема, такі обставини:

- всупереч даним податкового обліку будь-кого з учасників операції відсутні зміни активів, зобов'язань чи власного капіталу принаймні в одного з таких учасників (наприклад, збільшення статутного капіталу особи за рахунок активів, що не мають ринкової вартості, зокрема фіктивних цінних паперів, тобто цінних паперів, обіг яких на момент вчинення операції був припинений після оприлюднення даних щодо скасування свідоцтва про реєстрацію їх випуску);

- отримання майнової вигоди чи права на таку вигоду будь-кого з учасників операції виключно шляхом зменшення бази оподаткування з певного податку та/або отримання коштів із Державного бюджету за одночасної відсутності об'єктивної можливості отримати майнову вигоду від цієї операції в інший спосіб (наприклад, експорт товару на підставну особу, яка не має відповідної реєстрації чи не веде будь-якої господарської діяльності, виключно з метою отримання документів, що підтверджують право на бюджетне відшкодування з податку на додану вартість;

- "тимчасова" поставка товару (тобто з подальшим поверненням того самого товару без обґрунтованої економічної причини в наступних податкових періодах постачальнику від покупця безпосередньо або через ланцюг посередників) тим платником податку, в якого за результатами певного податкового періоду наявне від'ємне значення податкових зобов'язань із податку на додану вартість тому учаснику, який має зобов'язання до сплати в бюджет тощо;

- результати, відображені у даних податкового обліку будь-кого з учасників господарської операції фактично не настали внаслідок відсутності відповідних дій будь-кого з учасників такої операції (наприклад, відображення отримання послуг без їх фактичного надання або в разі їх надання іншою особою, ніж та, що вказана у даних податкового обліку чи первинних документах; імітація купівлі товару в особи, яка ніколи його не продавала тощо).

Така правова позиція викладена, зокрема, в Листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 № 742/11/13-11.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом. У свою чергу, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до ст. 43 Господарського кодексу України, підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

Таким чином, законодавством надано позивачу право як суб'єкту господарювання на укладення будь-яких угод та здійснення будь-якої підприємницької діяльності, які не заборонені законом.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість обов'язковому з'ясуванню підлягають обставини щодо руху активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції; установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. В обов'язковому порядку необхідно досліджувати наявність господарської мети при вчиненні відповідних дій платника податку.

Проте, суд зазначає, що у розглядуваній справі наведені обставини не досліджувалися податковим органом під час проведення перевірки, оскільки фактично висновок про відсутність господарських операцій був зроблений на підставі неповного аналізу податкової звітності позивача та не враховано первинних документів, що були подані на вимогу податкового органу та в письмових запереченнях на акт перевірки.

Крім того, податковим органом не було враховано, що позивач, як платник податку, самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та внесення ним податку до бюджету відповідно до законодавства України і не може нести відповідальність за несплату податків продавцем, порушення ним правил здійснення господарської діяльності та наявність обставин державної реєстрації, а визначальним фактором для формування податкового кредиту платником ПДВ є рух товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи-платника податку та наявність у платника податків виданої йому продавцем товару податкової накладної, оформленої з дотриманням вимог чинного законодавства.

Так, одним з принципів розгляду податкових спорів, відповідно до ст. 4 Податкового Кодексу України є принцип презумпції добросовісності та рішень платника податків, у зв'язку з чим передбачається, що дії платників податків, які мають своїм результатом одержання податкової вигоди економічно виправдані, а відомості, що містяться у податкових деклараціях, податкових накладних та інших первинних документах, є достовірними. Надання податковому органу всіх належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковим органом не встановлено та не доведено, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність яких установлена судом.

Разом з тим, власне фіктивність діяльності одного з постачальників в ланцюзі до позивача, порушення ним податкової дисципліни та правил здійснення господарської діяльності не є підставою для висновку про необґрунтованість заявленої позивачем податкової вигоди, якщо податковий орган не доведе, зокрема, що платник податку діяв без належної обачності й обережності і йому мало бути відомо про порушення, які допускали його контрагенти, або що діяльність платника податку спрямована на здійснення операцій, пов'язаних з податковою вигодою, переважно з контрагентами, які не виконують своїх податкових зобов'язань, зокрема й у випадках, коли такі операції здійснюються через посередників.

Звідси випливає, що правильність формування платником податків податкового кредиту вимагає наявності зв'язку витрат платника податків на придбання товарів (послуг) з його господарською діяльністю, що полягає у намірі платника податку отримати користь від придбаних товарів (послуг). За відсутності ж останнього відсутні підстави для зменшення бази оподаткування податком на прибуток і податком на додану вартість за рахунок витрат та податкового кредиту.

З адміністративного позову та письмових пояснень позивача, наданих в ході розгляду справи слідує, що придбаний у ТОВ «АСТОРГ ПЛЮС» товар позивачем був належним чином використаний у господарській діяльності позивача шляхом введення в експлуатацію та передачу відповідним працівникам підприємства для виконання їх посадових обов'язків та завдань товариства.

Перевіряючи зазначені обставини та досліджуючи рух активів, наявність господарської мети при вчиненні позивачем угод з ТОВ «АСТОРГ ПЛЮС», судом встановлено, що згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців від 08.09.2014 основним видом економічної діяльності позивача є: 41.10 організація будівництва будівель (а. с.136).

З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ "ВИШНЕВЕ БУДІВНИЦТВО ТА ІНЖИНІРИНГ" (Орендар) та ТОВ "ВИШНВЕМІСЬКРЕКОНСТРУКЦІЯ" (Орендодавець) укладено Договір оренди нежитлового приміщення від 01.06.2014 (а. с. 219-223).

Відповідно до п. 1.1 зазначеного договору Орендодавець зобов'язується передати, а Орендар прийняти у строкове платне користування нежитлове приміщення, розташоване за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, місто Вишневе, вул. Лесі Українки, буд. 74-В., загальною площею 202,5 кв. м.

01.06.2014 відповідно до акту приймання-передачі об'єкта оренди за Договором оренди нежитлового приміщення від 01.06.2014 позивачем було прийнято у користування вищенаведене приміщення (а.с.224).

Отже, матеріали справи свідчать про те, що за адресою місцезнаходження позивача знаходиться орендоване приміщення, в якому позивач здійснює господарську діяльність, розміщений персонал, керівні органи ти відповідні підрозділи підприємства.

Придбаний у ТОВ «АСТОРГ ПЛЮС» товар, а саме 14 ноутбуків Dell Inspiron 3521 на підставі наказу від 28.05.2014 № 3-П були передані працівникам позивача ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 для використання у роботі, в підтвердження чого позивачем до матеріалів справи додано:

- засвідчені копії наказів директора ТОВ «ВИШНЕВЕ БУДІВНИЦТВО ТА ІНЖИНІРИНГ» щодо особового складу про прийняття на роботу відповідних осіб, яким передано для використання у роботі придбані ноутбуки (а.с. 171-189);

- копії актів приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів від 22.07.2014, що свідчать про передачу в експлуатацію ноутбуків зазначеним працівникам (а. с. 77-98);

- фототаблиці, що свідчать про фактичне використання ноутбуків (а. с.205-218).

На підставі викладеного суд приходить до висновку про те, що отриманий товар від ТОВ "АСТОРГ ЦЕНТРГ" був використаний у власній господарській діяльності позивача, а саме переданий для роботи працівникам відповідає видам діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю " ВИШНЕВЕ БУДІВНИЦТВО ТА ІНЖИНІРИНГ " та пов'язано з його господарською діяльністю.

Крім того, слід зауважити, що в даній справі необхідною умовою є встановлення статусу постачальника товарів, придбання яких є підставою для формування податкового кредиту з податку на додану вартість. Особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник податку на додану вартість на момент вчинення відповідної господарської операції.

При цьому, для висновків про наявність порушень податкового законодавства в діях платника податків в обов'язковому порядку необхідно з'ясувати можливу обізнаність такого платника щодо дефектів у правовому статусі його контрагентів (відсутність реєстрації їх як платників податку на додану вартість, відсутність у відповідних посадових осіб чи інших представників контрагента повноважень на складання первинних, розрахункових документів, податкових накладних тощо). Відповідні обставини можуть бути з'ясовані, зокрема, з використанням даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, а також офіційно оприлюднених даних щодо анульованих свідоцтв платника податку на додану вартість.

До того ж суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" у разі, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, були внесені до нього, то вони вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до цього реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні, за винятком випадків, коди вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

На момент взаємовідносин позивача з контрагентом ТОВ "АСТОРГ ЦЕНТР", останній був зареєстрований як платник податку на додану вартість, відомості стосовно зазначеного підприємства та його керівництва були зазначені в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а отже сумнівів щодо відсутності спеціальної правосуб'єктності у зазначеного контрагента у позивача не виникало. Будь-які докази протилежного відповідачем не були викладені в акті перевірки та не надані суду під час розгляду справи.

Суд також критично оцінює посилання відповідача на обставини, що встановлені актом ДПІ у Голосіївському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 01.09.2014 №843/3-26-50-22-0801033 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «АСТОРГ ЦЕНТР» щодо підтвердження господарських відносин з контрагентами-постачальниками та контрагентами-покупцями за період з 01.07.2014 по 31.07.2014, оскільки постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.10.2014 у справі № 826/14786/14, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16.12.2014, були спростовані висновки ДПІ щодо відсутності ТОВ «АСТОРГ ЦЕНТР» за місцезнаходженням та визнано протиправними дії ДПІ щодо коригування показників податкової звітності ТОВ «АСТОРГ ЦЕНТР» на підставі акту про неможливість проведення зустрічної звірки.

Крім того, суд зазначає, що отримання відповідачем акту перевірки, в якому викладені висновки про вчинення контрагентом платника податків нікчемного правочину або відображення в звітності показників господарських операцій, які фактично не відбулись, не звільняє такий податковий орган від виконання обов'язку по самостійному встановленню та доведенню факту вчинення платником податків порушення закону, позаяк акт перевірки не має преюдиційного значення та не є документом, що достовірно та безсумнівно підтверджує обставини господарської діяльності платника податків.

Суд звертає увагу, що відповідачем не надано суду будь-яких належних доказів, які покладено в основу висновків акту перевірки на підтвердження відсутності факту реальності господарських операцій, вчинених позивачем з контрагентом, а також факту суперечності відповідного правочину фіскальним інтересам держави.

Так, ані акт перевірки, ані письмові заперечення відповідача не містять аналізу дотримання як позивачем, так і його контрагентом податкової дисципліни у спірних правовідносинах (відсутній аналіз первинних документів), а встановлені порушення податкового законодавства ґрунтуються виключно на припущеннях щодо протиправної діяльності контрагента позивача.

Таким чином, в основу збільшення позивачу грошових зобов'язань не може бути покладено висновки актів зустрічних звірок його контрагентів без фактичного встановлення порушень податкового законодавства самим позивачем.

Суд вважає за доцільне зазначити, що відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" практика Європейського Суду з прав людини є джерелом права та свідчить про те, що якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкту, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (рішення Європейського Суду від 09.01.2007р. у справі "Інтерсплав проти України").

Крім того, Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22.01.2009 р. ("Булвес" АД проти Болгарії") зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз. На думку Європейського Суду такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності. Право на податковий кредит є "власністю" у розумінні статті 1 Протоколу № 1, яке повинно розглядатися як таке, що виникло у момент повного виконання нею своїх зобов'язань щодо податкової звітності з ПДВ. Визнання права на нарахування податкового кредиту було поставлено в залежність від виконання обов'язків постачальником, в той час коли це не залежало від волі одержувача поставки - застосування відповідних положень Закону " Про ПДВ " стало не передбаченим і самовільним. Платник податку не має абсолютно ніяких повноважень відслідковувати, контролювати і забезпечувати виконання постачальником його обов'язків із складення та подання декларації з ПДВ, а також обов'язку зі сплати ПДВ (п.43, п.69 зазначеного вище рішення Європейського Суду).

Отже, Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через можливі порушення вимог податкового законодавства з боку його контрагентів.

Також, висновок про те, що чинне законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання, викладений в постанові Верховного Суду України від 31.01.2011 (номер в Єдиному державному реєстрі судових рішень - 14222198), та підлягає обов'язковому врахуванню у спірних правовідносинах на підставі ч. 2 ст. 162 та ст. 244-2 КАС України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, рух активів, установлена спеціальна податкова правосуб'єктність учасників господарської операції, господарська мета при вчиненні позивачем правочину з ТОВ "АСТОРГ ЦЕНТР", його реальність безпосередньо підтверджуються наявними в матеріалах справи документами, а тому за сукупністю наведених обставин суд дійшов висновку, що підстави для висновків про завищення позивачем податкового кредиту в липні 2014 року відсутні.

З урахуванням цього, суд вважає, що спірне податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли судом здійснюється розгляд справ про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, у яких обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, доказів, які б спростовували доводи позивача не надав.

Відповідно до частини другої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Предметом адміністративного позову в даній справі є скасування оскарженого позивачем податкового повідомлення-рішення відповідача, а відповідно до пункту 1 частини 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову, зокрема, про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень і його скасування, тобто, скасування рішення суб'єкта владних повноважень є наслідком саме визнання його протиправним.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність виходу для повного захисту інтересів позивача за межі позовних вимог та визнання оскарженого позивачем податкового повідомлення-рішення відповідача протиправним і його скасування.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Під час звернення до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 182,70 грн. згідно платіжного доручення № 72 від 06.03.2015.

Понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 182,70 грн. підлягають стягненню на його користь відповідно до положень статті 94 КАС України з Державного бюджету.

Судом 14.04.2015 проголошені вступна та резолютивна частина постанови, а 20.04.2015 року постанова складена у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Міндоходів у Київській області № від 10.12.2014.

3. Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВИШНЕВЕ БУДІВНИЦТВО ТА ІНЖИНІРИНГ" (08132, Київська область, Києво-Святошинський район, місто Вишневе, вулиця Святошинська, будинок 27, корпус 1, приміщення 20, ідентифікаційний код 38098084) 182,70 грн. (сто вісімдесят дві грн. 20 коп.) судового збору.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кушнова А.О.