Справа № 2а-2543/12/1970
Суддя: Пліш М.А.
Дата ухвалення: 2015-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2015 року Справа № 9104/147927/12
Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Шинкар Т.І., Ільчишин Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 04 липня 2012 року у справі за позовом Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до приватного підприємства «Ровекс-Транс» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,-

В С Т А Н О В И В :

Тернопільське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося в суд першої інстанції з адміністративним позовом до приватного підприємства «Ровекс-Транс» в якому просило стягнути адміністративно-господарські санкції в розмірі 22314, 90 грн. та пеню -289,90 грн.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 04 липня 2012 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції Тернопільське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів оскаржило його в апеляційному порядку, вважає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. Відповідно до ч. 5 цієї статті виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій інвалідів, фізичною особою, яка використовує найману працю, інвалідів, для яких це місце роботи є основним.

Згідно ст. 20 даного Закону підприємства, установи і організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим ст. 19 Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інваліді адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Оскільки робоче місце призначене для інваліда не було зайняте інвалідом, відповідач повинен сплатити адміністративно - господарські санкції.

Апелянт вважає, що відповідач не виконав свого обов'язку в тій частині, що самостійно не забезпечив працевлаштування інвалідів.

Центром зайнятості протягом 2011 року до відповідача направлявся інвалід, якому відповідач відмовив у прийнятті на роботу з підстав «кандидатура не відповідає вимогам» із зазначенням, що робота пов'язана із значним фізичним навантаженням. В той же час, в жодному звіті про наявність вакансій для інвалідів, які відповідач у 2011 році подавав у центр зайнятості не вказано про те, що запропонована вакансія потребує значних фізичних навантажень. Тому апелянт вважає, що відповідач безпідставно відмовив у прийнятті на роботу ОСОБА_1, який був направлений на вакансію водія, що підтверджується листом центру зайнятості від 23.09.2011р. № 03/4896.

Апелянт вважає, що висновок суду про те, що відповідач правомірно відмовив інваліду у працевлаштуванні є безпідставним, оскільки згідно програми реабілітації, останньому не можна працювати із значним фізичним і тривалим статичним навантаженням і не вказано, що робота водія протипоказана по стану здоров'я. В даному випадку такий висновок може надати лише медико-соціальна експертна комісія, яка визначає групу інвалідності та готує індивідуальну програму реабілітації інваліда, проте відповідач відмовляючи інваліду у працевлаштуванні такого висновку не мав, проте суд не взяв це до уваги.

Згідно Порядку нарахування пені та її сплати затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 15.05.2007р., адміністративно - господарські санкції не є заходом впливу до правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення (елементами якого є вина та наявність причинного зв'язку між самим порушенням та його наслідками) - це грошове зобов'язання, альтернативне зобов'язанню самостійно здійснити працевлаштування інвалідів відповідно до Закону.

На підставі наведеного просить скасувати постанову суду першої інстанції і постановити нове рішення про задоволення позову.

Особи, що беруть участь у справі, в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не поступало, а тому колегія суддів, у відповідності до ч. 1 ст. 197 КАС України, вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки таку може бути вирішено на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що приватне підприємство «Ровекс-Транс» зареєстроване як юридична особа виконавчим комітетом Тернопільської міської ради 24.12.1998 року.

Розглядаючи спір суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідно до положень ст. 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Відповідно до п. 1 ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Частиною 2 цієї статті зобов'язано підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, самостійно розраховувати кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті та забезпечувати працевлаштування інвалідів. Частиною 5 цієї статті встановлено, що виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій інвалідів, фізичною особою, яка використовує найману працю, інвалідів, для яких це місце роботи є основним.

Наказом Міністерства праці та соціальної політики України «Про затвердження форми звітності № 10-ПІ (річна) «Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів» та Інструкції щодо заповнення форми звітності № 10-41 (річна) «Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів» № 42 від 10.02.2007 року - було затверджено звіт форми 10-ПІ.

Також судом з'ясовано, що відповідно до звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів форми №10-ПІ за 2011 рік, поданого відповідачем до Тернопільського обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів - середньооблікова кількість штатних працівників становить 141 особа, при цьому середньорічна заробітна плата штатного працівника -11157,45 грн. Враховуючи чисельність штатних працівників підприємства, для виконання нормативу робочих місць для інвалідів відповідно до ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» середньооблікова кількість штатних працівників-інвалідів, які повинні були працювати на підприємстві на робочих місцях, у 2011 році становить 6 осіб.

Також встановлено, що у ПП «Ровекс-Транс» всі умови для працевлаштування інвалідів - забезпечено. Однак на займаних посадах працює лише 4 інваліда, і 2 робочих місця, призначених для працевлаштування інвалідів є незайнятими.

Суд першої інстанції вірно врахував, що згідно ч. 4 ст. 20 Закону України «Про зайнятість населення» підприємства, установи і організації незалежно від форми власності реєструються у місцевих центрах зайнятості за їх місцезнаходженням як платники збору до Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, щомісяця подають цим центрам адміністративні дані у повному обсязі про наявність вільних робочих місць (вакансій), у тому числі призначених для працевлаштування інвалідів, та про працівників, які працюють неповний робочий день (тиждень), якщо це не передбачено трудовим договором, або не працюють у зв'язку з простоєм виробництва з не залежних від них причин, і в десятиденний строк - про всіх прийнятих працівників у порядку, встановленому законодавством. Несвоєчасна реєстрація або відмова від неї, порушення порядку подання адміністративних даних тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Відповідно до ч. 2 цієї статті порушення термінів сплати адміністративно - господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Постановою Кабінету Міністрів України №70 від 31.01.2007 року «Про реалізацію статей 19 та 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» затверджено Порядок подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування. Відповідно до пункту 2 даного Порядку, окрім обов'язку подання звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів відділенням Фонду соціального захисту інвалідів, - на роботодавців покладено обов'язок подання інформації про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів - до центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 19 грудня 2005 року №420 «Про затвердження форм звітності та інструкцій щодо їх заповнення» затверджено Інструкцію щодо заповнення форми звітності №3-ПН «Звіт про наявність вакансій», яка використовується для інформування населення про наявність вакансій, сприяння працевлаштуванню громадян, зареєстрованих у центрах зайнятості як такі, що шукають роботу, для підбору персоналу на замовлення роботодавців. Форма звіту № 3-ПН, затвердженого вказаною Інструкцією, окрім граф про характеристику вакантного місця та основних вимог до претендента на вакансію, містить також графи 13 -15, які заповнюються, якщо до претендента на вакантне робоче місце (посаду) висуваються додаткові (особливі) вимоги. У графі 15 наводяться дані про можливість працевлаштування на вільне робоче місце (вакантну посаду) особи, що належить до окремої категорії громадян, які потребують соціального захисту і не здатні на рівних умовах конкурувати на ринку праці, у рахунок річної броні, установленої місцевими державними адміністраціями, виконавчими органами відповідних рад за поданням центрів зайнятості, відповідно до статті 5 Закону України «Про зайнятість населення», із змінами та доповненнями, а також інвалідів, пенсіонерів, студентів та інших.

Наявність вільного робочого місця (вакантної посади) зазначається щодо кожної категорії громадян окремо під окремими шифрами. Так, у разі працевлаштування інваліда зазначається потреба в працівнику за такою категорією громадян за шифром -« 11 -інваліди».

Також судом встановлено, що згідно з актом планової перевірки від 25.05.2012 року відповідачем у 2011 році до Тернопільського МРЦЗ подавались звіти за формою №3-ПН «Про наявність вакансій» за кожен з 12 місяців (з січня по грудень) 2011 року. Вказані звіти за формою №3-ПН - повністю відповідають вимогам Інструкції, затвердженої наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 19 грудня 2005 року №420 «Про затвердження форм звітності та інструкцій щодо їх заповнення», - і окрім граф про характеристику вакантного місця та основних вимог до претендента на вакансію, містять також заповнені графи 13 -15 щодо додаткових (особливих) вимог до претендентів на два вакантних на підприємстві робочих місця, а саме щодо можливості працевлаштування посади «водій автотранспортного засобу» та «водій навантажувача» - інваліда II або III групи з правом керування автомобілем - категорія В,С, умови праці для вказаних посад - звичайні.

Судом встановлено, що Тернопільський міськрайонний центр зайнятості на виділені відповідачем два вільні робочі місця для інвалідів направляв на працевлаштування інваліда ОСОБА_1 Відповідно до копії корінця направлення на працевлаштування ОСОБА_1.№ 0029001 від 19.01.2011 року, робота водія у ПП «Ровекс-Транс» пов'язана із значними фізичним навантаженням. Індивідуальна програма реабілітації вказаного інваліда № 1445 від 31.08.2010 року містить клініко-функціональний діагноз встановлений вказаному інваліду на підставі висновку МСЕК: «хронічна вертеброгенна радикулопатія» із супутнім захворюванням; «ураженням опорно- рухового апарату». При цьому, ця ж індивідуальна програма реабілітації № 1445 від 31.08.2010 року містить застереження щодо виду професій та спеціальності, доступних цьому інваліду за станом здоров'я, - протипоказання роботи із значним фізичним навантаженням. З огляду на те, що робота водія у ПП «Ровекс-Транс» пов'язана із значним фізичним та тривалим статичним навантаженням, - відповідні застереження в індивідуальній програмі реабілітації №1445 від 31.08.2010 року, - виключають можливість працевлаштування такого інваліда за умовами праці у ПП «Ровекс-Транс».

Суд вірно вважав, що робота, направлення на яку ОСОБА_1 було видано Тернопільським МРЦЗ, не може вважатись підходящою для даного інваліда у розумінні ч. 9 ст. 7 Закону України «Про зайнятість населення», оскільки загрожує його здоров'ю, а тому відмова відповідача була здійснена з незалежних від ПП «Ровекс-Транс» причин.

Також з'ясовано, що ПП «Ровекс-Транс» зверталось до Тернопільського МРЦЗ з листом №01-002- від 14.01.2011 року, з проханням розглянути питання можливості направлення до підприємства для працевлаштування інвалідів у кількості 2 чоловік. При цьому, відповідач додатково повідомляв центр зайнятості про наявність можливості створення спеціальних робочих місць для інвалідів - шляхом для цього здійснення адаптації основного та додаткового обладнання, технічного оснащення і пристосування тощо, з урахуванням обмежених можливостей інвалідів, а також - про готовність працевлаштувати інвалідів на вакансії, які виникнуть на підприємстві протягом року. Відповідно довідкою Тернопільського МРЦЗ № 504/67/6289 від 08.12.2011 року підтверджується участь представника ПП «Ровекс-Транс» 08.12.2011 року з метою сприяння укомплектуванні персоналом - в мініярмарку вакансій, який проходив в приміщенні Тернопільського міськрайонного центру зайнятості, до участі в якому запрошувались особи з обмеженими фізичними можливостями.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач в 2011 році вчиняв всі залежні від нього дії, визначені чинним законодавством, по виділенню та створенню робочих місць для працевлаштування інвалідів, а також вчиняв необхідні дії щодо працевлаштування інвалідів на незайняті посади шляхом інформування відповідних органів про наявність на підприємстві вакансій для працевлаштування інвалідів, а також у встановленому спеціальним законодавством порядку - звітував до Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів, а тому вірно вважав, що позов є безпідставним та задоволенню не підлягає.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суд першої інстанції, а постанова відповідає нормам матеріального та процесуально права.

Керуючись ст. 160, ст. 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів - залишити без задоволення, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 04 липня 2012 року по справі № 2а-1970/2543/12 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді Т.І. Шинкар

Н.В. Ільчишин