Справа № 809/1489/15
Суддя: Гундяк В.Д.
Дата ухвалення: 2015-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2015 р. № 809/1489/15

11 год. 15 хв. м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - Гундяка В.Д.

при секретарі Мулі Х.О.

за участю представника позивача Кічури Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління Державної фіскальної служби України в Івано-Франківській області до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

14.04.2015 року Державна податкова інспекція у м. Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківській області звернулася до суду з адміністративним позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем в порушення вимог частини 1 статті 67 Конституції України, статті 36, пункту 295.1 статті 295 Податкового кодексу України не погашено в повному обсязі податкова заборгованість по єдиному податку в сумі 1 935 гривень.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з мотивів, викладених в адміністративному позові. Суду пояснила, що підставою для подання даного позову є несплата відповідачем заборгованості по єдиному податку в розмірі 1 935 грн. Сума заборгованості у встановлений строк не погашена, тому підлягає до стягнення в судовому порядку. Просила позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, поштове відправлення із повісткою, направлене за адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, повернулося до суду без вручення в зв'язку з закінченням терміну зберігання. В такому випадку у відповідності до ч.11 ст.35 Кодексу адміністративного судочинства (далі-КАС) України, оскільки повернене поштове відправлення з повісткою не вручене адресату з незалежних від суду причин, вважається, що повістка вручена належним чином. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи відповідач не подав, причини неявки суду не повідомив. Наданим правом на подання заперечення проти позову не скористався.

Враховуючи наявність в матеріалах справи достатньої кількості доказів, необхідних для вирішення справи по суті, згідно положень ч.4 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства (далі-КАС) України суд визнав можливим розглянути дану адміністративну справу на підставі наявних у ній доказів за відсутності представника відповідача.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши і оцінивши зібрані по справі докази, в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на нижчевикладене.

Встановлено, що відповідач зареєстрований як фізична особа-підприємець, на підтвердження чого в матеріалах справи міститься Витяг із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 14.02.2015 року (а.с. 15), та взятий на облік Державною податковою інспекцією у м. Івано-Франківську як платник податків і зборів.

Конституційний обов'язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом, визначений частиною 1 статті 67 Конституції України.

Правовідносини з приводу предмету адміністративного позову між позивачем та відповідачем врегульовані положеннями Податкового кодексу України.

Так податковий кодекс України з 01.01.2011 року регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

У відповідності до вимог статті 36 вказаного Кодексу податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Згідно статті 38 Податкового кодексу України виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Пунктом 15.1 статті 15 зазначеного Кодексу визначено, що платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

За змістом підпункту 16.1.4. пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно підпункту 14.1.175. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Єдиний податок, який є предметом стягнення за даним адміністративним позовом, відповідно до підпункту 10.1.2. пункту 10.1 статті 10 Податкового кодексу України належить до місцевих податків і зборів (обов'язкові платежі).

Досліджуючи обставини про наявність податкового зобов'язання з єдиного податку, суд зазначає наступне.

Правові засади застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, а також справляння єдиного податку встановлюються главою 1 розділу XIV Податкового кодексу України.

Згідно пункту 291.2 статті 291 Податкового кодексу України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Пунктом 291.3 статті 291, підпунктом 298.1.1 пункту 298.1 статті 298 вказаного Кодексу встановлено, що юридична особа чи фізична особа-підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Для обрання або переходу на спрощену систему оподаткування суб'єкт господарювання подає до контролюючого органу заяву.

Приписами підпункту 2 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України, встановлено, що до суб'єктів господарювання другої групи, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності відносяться, зокрема, фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв - не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб, обсяг доходу не перевищує 1 000 000,00 гривень.

За змістом пунктів 293.1, 293.2 статті 293 згаданого Кодексу ставки єдиного податку встановлюються у відсотках (фіксовані ставки) до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (далі у цій главі - мінімальна заробітна плата), та у відсотках до доходу (відсоткові ставки). Фіксовані ставки єдиного податку встановлюються сільськими, селищними та міськими радами для фізичних осіб - підприємців, які здійснюють господарську діяльність, залежно від виду господарської діяльності, з розрахунку на календарний місяць для другої групи платників єдиного податку - у межах від 2 до 20 відсотків розміру мінімальної заробітної плати.

Згідно із поданою 20.05.2013 року відповідачем заявою про застосування спрощеної системи оподаткування останнього переведено на спрощену систему оподаткування шляхом сплати єдиного податку - 2-га група (а.с. 11-12).

Для другої групи платників єдиного податку за видами господарської діяльності, які обрав відповідач (КВЕД 43.31, КВЕД 43.34, КВЕД 46.16, КВЕД 47.19, КВЕД 47.81, КВЕД 47.99), встановлено фіксовану ставку в розмірі 20% розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до заяви про застосування спрощеної системи оподаткування від 20.05.2013 року для фізичних осіб-підприємців платників єдиного податку встановлено ставку єдиного податку в сумі 243,60 гривень (як 20% до розміру мінімальної заробітної плати) за спірний період травень-грудень 2014 року.

Згідно пункту 295.1 статті 295 Податкового кодексу України платники єдиного податку першої і другої груп сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця.

У спірний період нарахування єдиного податку, розмір мінімальної заробітної плати визначено в сумі 1 218,00 гривень.

Таким чином, оскільки відповідачу встановлено ставку єдиного податку у розмірі 20% розміру мінімальної заробітної плати, розмір єдиного податку з травня по грудень 2014 року становив 243,60 гривень на місяць (20% від 1 218,00 гривень).

Відповідно до пункту 295.2 статті 295 Податкового кодексу України, нарахування авансових внесків для платників єдиного податку першої і другої груп здійснюється органами державної податкової служби на підставі заяви такого платника єдиного податку щодо розміру обраної ставки єдиного податку, заяви щодо періоду щорічної відпустки та/або заяви щодо терміну тимчасової втрати працездатності.

Як слідує з матеріалів справи, відповідач свої податкові зобов'язання належним чином не виконував та не сплачував в повному обсязі до бюджету встановлену ставку єдиного податку, що призвело до виникнення заборгованості в загальному розмірі 1 935 гривень, а саме за травень 2014 року в сумі 229,80 гривень (нараховано 243,60 грн. - 13,80 грн.,сплачено згідно платіжного доручення від 28.02.2014р. = 229,80 грн.), за період червень - грудень 2014 року в сумі 243,60 гривень щомісячно (243,60 грн.*7=1 705,2 грн.).

Згідно вимог підпункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Як слідує з матеріалів справи податковим органом було надіслано ОСОБА_2 податкову вимогу форми Ф за № 3228-25 від 23.06.2014 року на суму 473,40 грн., яка повернулася без вручення у зв'язку із відсутністю відповідача за даною адресою.

Пунктом 58.3 ст. 58 ПКУ встановлено що, у разі коли пошта не може вручити платнику податків податкову вимогу через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкову вимогу, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин податкова вимога, вважається врученою платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення. Таким чином, відповідно до приписів п.58.3 ст.58 ПКУ вказана податкова вимога вважається такою, що вручена платнику податків належним чином.

Однак зазначену в вимозі суму податкового боргу відповідач не погасив.

Відповідно до приписів п. 59.5 ст. 59 ПКУ у разі, якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

На підставі вищенаведеного податковим органом інших вимог платнику не надсилалось.

У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення (п. 59.5 ст. 59 ПКУ).

Податковий борг відповідача підтверджується витягом із облікової картки платника єдиного податку з фізичних осіб (а.с. 8-9), довідкою-розрахунком податкового боргу станом на 05.04.2015 року (а.с.6) та довідкою про борг за платежами від 06.05.2015 року (а.с.5) та іншими письмовими доказами, наявними в матеріалах справи.

Підстав для звільнення відповідача від сплати заборгованості судом не встановлено.

Наявність податкового боргу та його розмір відповідач не спростував, доказів сплати заборгованості суду не представив, чим фактично не заперечив суму заборгованості, яка є предметом спору в даній справі.

Таким чином, суд приходить до висновку, що заборгованість відповідача, яка виникла в результаті несплати ним податкового зобов'язання по єдиному податку за травень-грудень 2014 року в сумі 1 935 гривень (229,80 грн. + 1 705,2 грн. = 1 935 грн.), являється податковим боргом.

Пунктом 87.11 статті 87 Податкового кодексу України встановлено, що орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

За таких обставин суд дійшов переконання, що відповідач зобов'язаний погасити вказану суму податкового боргу. Наявність такого обов'язку у відповідача є визначальною для вирішення такого спору, крім того, даний обов'язок забезпечується Конституцією України, стаття 67 якої передбачає, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

З огляду на вказане, позовні вимоги про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 податкового боргу в загальній сумі 1 935 гривень є обґрунтованими, а позов таким що підлягає до задоволення.

На підставі статті 124 Конституції України, керуючись статтями 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

позов задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, АДРЕСА_1, 76018) в дохід місцевого бюджету м. Івано-Франківськ податковий борг зі сплати єдиного податку в загальній сумі 1 935 (одна тисяча дев'ятсот тридцять п'ять) гривень.

Згідно ст.254 КАС України постанова набирає законної сили після закінчення встановлених строків подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова складена в повному обсязі 15.05.2015 року.

Суддя: Гундяк В.Д.