Справа № 2а-1948/10/0270
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2015-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2015 року м. Київ К/9991/84106/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Карася О.В. (головуючого), Олендера І.Я., Рибченка А.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Барської міжрайонної державної податкової інспекції на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 02.11.2011 у справі № 2а-1948/10/0270

за позовом Приватного підприємства "Інтерпром"

до Барської міжрайонної державної податкової інспекції

про визнання протиправними та скасування рішень про застосування штрафних санкцій, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2010 року Товариством до суду заявлений позов про визнання протиправними та скасування рішення Державної податкової інспекції від 30.09.2009 № та наступні в часі рішення, прийняті у порядку адміністративного оскарження через дріб 1,2, якими до позивача держаним податковим органом застосовано штрафні (фінансові) санкції за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності у розмірі 56 941,80 грн.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 14.04.2011 у задоволенні позову відмовлено.

Апеляційний адміністративний суд постановою від 02.11.2011 судове рішення першої інстанції скасував та позовні вимоги Підприємства задовольнив повністю.

Не погодившись із судовим рішенням апеляційної інстанції, відповідач до Вищого адміністративного суду України подав касаційну скаргу, де, з посиланням на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, порушує питання скасувати зазначене судове рішення та залишити в силі судове рішення першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді, перевіривши повноту встановлених обставин справи та правильність їх юридичної оцінки судами, Вищий адміністративний суд України не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Судами першої і апеляційної інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи, що підставою для прийняття оспорюваних рішень були висновки позапланової виїзної документальної перевірки Підприємства з питань дотримання вимог валютного законодавства по імпортному контракту від 21.01.2009 № 1, викладені у акті від 21.09.2009, про допущення позивачем порушення ст. 1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", що полягало у порушенні термінів розрахунків за експортними операціями у межах укладеного між позивачем та нерезидентом контракту.

Обставини щодо несвоєчасного надходження валютної виручки по експортним операціям, встановлені податковою перевіркою, підтверджено документально, перевірено судами та не заперечується позивачем.

Водночас, оскаржуючи рішення про застосування фінансових санкцій у вигляді пені, позивач послався на те, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" терміни, передбачені статтями 1 і 2 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", зупиняються і пеня за їх порушення не сплачується, якщо резидент звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з нерезидента заборгованості за зовнішньоекономічним контрактом. Таким чином, оскільки підприємством було вжито заходи для повернення валютних цінностей (позивач 28.07.2009 звернувся до господарського суду про стягнення заборгованості), нарахована державним податковим органом пеня є безпідставною.

В свою чергу, відповідач, заперечуючи проти адміністративного позову зазначив, що Підприємству було відмовлено у прийнятті поданої позовної заяви, а відтак, наслідки застосування ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" відсутні.

Отже, як встановлено судами, спір у даній справі виник із тлумачення сторонами положення ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" щодо підстави зупинення нарахування пені резиденту за порушення строків повернення валютної виручки або поставки товару за імпортними контрактами.

Так, відповідно до ст. 4 Закону України від 23.09.1994 № 185/94-ВР "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" порушення резидентами строків повернення валютної виручки або строків поставки товару, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка від суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості.

Частиною другою цієї ж статті визначено, що у разі прийняття до розгляду судом, Міжнародним комерційним арбітражним судом чи Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України позовної заяви резидента про стягнення з нерезидента заборгованості, яка виникла внаслідок недотримання нерезидентом строків, передбачених експортно-імпортними контрактами, строки, передбачені статтями 1 і 2 цього Закону, зупиняються і пеня за їх порушення в цей період не сплачується.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, позивач, у зв'язку з невиконанням контрагентом зобов'язання по оплаті поставленого товару, 28.07.2009 звернувся до господарського суду. Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 03.08.2009 у справі № 12/41-09 позовну заяву повернуто позивачу. Проте, зазначена ухвала законної сили не набула та постановою Житомирського апеляційного господарського суду від 24.12.2009 у справі № 12/41-09 скасована у повному обсязі з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм процесуального права, а справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою від 18.01.2010 Господарський суд Вінницької області від 18.01.2010 порушив провадження у справі № 9/21-10 та прийняв позовну заяву Підприємства до розгляду.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції, аналізуючи приписи статей 62, 63, 81 Господарського процесуального кодексу України, дійшов висновку, що лише з 18.01.2010 (дати порушення провадження у господарській справі) нарахування пені могло бути зупинено.

Скасовуючи судове рішення першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги Підприємства, суд апеляційної інстанцій у цій справі, виходив з наявності/відсутності підстав господарсько - правової відповідальності учасника господарських відносин - вини, та обставин щодо вжиття Підприємством можливих заходів недопущення порушення термінів розрахунків за експортними операціями. Отже, встановивши, що неприйняття господарським судом до розгляду первинної заяви Підприємства викликано не бездіяльністю останнього або недотриманням встановленого порядку подання позову, а незаконним рішенням господарського суду, підтвердженням чого є скасування такого рішення в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції правомірно скасував оскаржувані рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій.

За таких обставин переглянуте судове рішення апеляційної інстанцій у справі відповідає приписам чинного законодавства, а доводи касаційної скарги визнаються непереконливими.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Барської міжрайонної державної податкової інспекції відхилити.

Постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 02.11.2011 у справі № 2а-1948/10/0270 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Карась

Судді І.Я. Олендер

А.О. Рибченко