Справа № 804/20796/14
Суддя: Юрков Едуард Олегович
Дата ухвалення: 2015-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Юркова Е.О.
при секретарі - Шпота Я.С.
за за участю: позивач - ОСОБА_4
представники відповідача - Міщук Н.П., Федотова О.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Прокуратури Дніпропетровської області про визнання перевірки неповною та зобов'язання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_4 до Прокуратури Дніпропетровської області з вимогами:
- визнати, що перевірка за зверненням ОСОБА_4 посадовими особами прокуратури була виконана неповно, не всебічно і не об'єктивно;
- зобов'язати прокуратуру Дніпропетровської області призначити нову перевірку з метою правової оцінки законності дій державних виконавців щодо майна родини позивача та перевірки законності дій посадових осіб органу опіки під час примусового виселення з квартири АДРЕСА_1
- встановити особи державних виконавців, які здійснювали примусове виселення неповнолітнього сина позивача з квартири АДРЕСА_1
В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_4 звернувся до Генерального прокурора України зі скаргою про допущені порушення органів виконавчої влади під час примусового виселення неповнолітнього сина позивача з квартири АДРЕСА_1 Листом Прокуратури Дніпропетровської області від 26.05.2014р. за № 05/2-300-14 позивача було повідомлено, що підстав для вжиття заходів прокурорського реагування, у тому числі представницьких повноважень на захист інтересів неповнолітнього ОСОБА_6, на даний час не вбачається. Позивач вважає, що перевірка його скарги була виконана неповно, не всебічно і не об'єктивно, тому що: не були опитані свідки, які були присутні при примусовому виселенні неповнолітнього сина, які можуть надати свідчення про те, що це виселення відбувалося без присутності законних представників, без присутності представників органу опіки; не були надані позивачу до відповіді з прокуратури копії документів про його майно (меблі, одяг, посуд, цінності...) які на момент виселення знаходилися в квартирі, як то - копії актів опису майна та копії угоди про зберігання цього майна.
В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити.
Представники відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували, до матеріалів справи були надані письмові заперечення та додаткові пояснення в яких зазначено, що перевірка доводів за скаргою позивача була здійснена Прокуратурою Дніпропетровської області в повному обсязі, а тому підстави для задоволення позову відсутні.
Вислухавши позивача та представників відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.
Так, відповідно до ст. 5 Закону України «Про прокуратуру» Прокуратура України становить єдину систему, на яку відповідно до Конституції України та цього Закону покладаються такі функції:
1) підтримання державного обвинувачення в суді;
2) представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом;
3) нагляд за додержанням законів органами, які проводять оперативно-розшукову діяльність, дізнання, досудове слідство;
4) нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян.
На прокуратуру не може покладатися виконання функцій, не передбачених Конституцією України і цим Законом.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 звернувся до Генерального прокурора України зі скаргою від 15.04.2014р. в якій вказав на протиправність рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 31.01.2012р. у справі №2-123/11, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 07.05.2012р., яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 до виконкому Заводської районної у м. Дніпродзержинську ради про визнання права користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 та задоволено зустрічний позов виконкому Заводської районної у місті Дніпродзержинську ради до ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_6, треті особи: фонд комунальної власності Дніпродзержинської міської ради, ДП «Центральне» КП «ДЖО», Орган опіки та піклування виконкому Заводської районної у м. Дніпродзержинську ради, яким виселено позивача, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 із самовільно зайнятого приміщення за адресою: АДРЕСА_1, без надання іншого житла. Вказав, що при задоволенні зустрічної позовної заяви суд не врахував і не захистив інтереси неповнолітнього сина позивача ОСОБА_6 виселивши його фактично на вулицю, а орган опіки та піклування виконкому Заводської районної у м. Дніпродзержинську ради протиправно самоусунувся від захисту інтересів неповнолітнього. Також в скарзі позивач вказав, що на час виселення з квартири він з ОСОБА_9 знаходилися на заробітках, неповнолітній проживав з мамою позивача, акт про виселення ніхто не підписував, особисті речі позивача та сина залишилися в квартирі. В скарзі позивач просив провести прокурорську пере вірку щодо незаконного заволодіння прокурором, Григорян С.С. квартирою АДРЕСА_1 та прокурорський нагляд за додержанням законів при ухваленні рішення Заводським районним судом м. Дніпродзержинська від 31 січня 2012 року.
Згідно ст. 12 Закону України «Про прокуратуру» прокурор розглядає заяви і скарги про порушення прав громадян та юридичних осіб, крім скарг, розгляд яких віднесено до компетенції суду.
25.04.2014р. до Прокуратури Дніпропетровської області з Генеральної прокуратури України надійшла вищезазначена скарга ОСОБА_4. Розгляд зазначеного звернення було доручено відділу організації представництва, відділу захисту прав і свобод дітей та відділу кадрів прокуратури області.
Листом від 26.05.2014р. за № 05/2-3001-14 за підписом заступника прокурора області Рички О. позивачу було повідомлено, що - «Прокуратурою області розглянуто Ваше звернення щодо законності рішень суду та з інших питань. Встановлено, що рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 31.01.2012 у справі №2-123/11, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 07.05.2012, відмовлено у задоволенні Вашого позову до виконкому Заводської районної у м. Дніпродзержинську ради про визнання права користування житловим приміщенням; зустрічний позов виконкому Заводської районної у місті Дніпродзержинську ради до Вас, ОСОБА_8, ОСОБА_6, треті особи: фонд комунальної власності Дніпродзержинської міської ради, ДП «Центральне» КП «ДЖО», Орган опіки та піклування виконкому Заводської районної у м. Дніпродзержинську ради, задоволено у повному обсязі. Цим же рішенням виселено Вас, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 із самовільно зайнятого приміщення за адресою:АДРЕСА_1, без надання іншого житла. Вищезазначені рішення судів набрали законної сили відповідно до вимог чинного законодавства. З'ясовано також, що неповнолітній ОСОБА_6 забезпечений житлом, мешкає та зареєстрований (з 01.06.2001 року) за адресою: АДРЕСА_2, разом з бабусею ОСОБА_13 та дідом ОСОБА_4 Інші доводи Вашого звернення не знайшли свого підтвердження. З урахуванням викладеного, підстав для вжиття заходів прокурорського реагування, у тому числі представницьких повноважень на захист інтересів неповнолітнього ОСОБА_6, на даний час не вбачається».
Проте суд вважає, що перевірка Прокуратури Дніпропетровської області за скаргою ОСОБА_4 від 15.04.2014р., результати якої викладені в листі від 26.05.2014р. за № 05/2-300-14 є такою, що здійснена не в повному обсязі з огляду на наступне.
Так, у скарзі ОСОБА_4 від 15.04.2014р. вказав, що при задоволенні зустрічної позовної заяви Заводський районний суд м. Дніпродзержинська не врахував і не захистив інтереси неповнолітнього сина позивача ОСОБА_6 виселивши його фактично на вулицю, а орган опіки та піклування виконкому Заводської районної у м. Дніпродзержинську ради протиправно самоусунувся від захисту інтересів неповнолітнього.
Представники прокуратури в судовому засіданні вказали, що вивченням матеріалів цивільної справи №2-123/11 від 31 січня 2012 року порушень з боку Заводського районного суду м. Дніпродзержинська матеріальних та процесуальних норм права не встановлено, підстав для застосування ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру» щодо представництва інтересів ОСОБА_4 не вбачається, про що прокуратурою Заводського району м. Дніпродзержинська складено висновок від 14.05.2014р.
Відповідно до ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом.
Підставою представництва в суді інтересів громадянина є його неспроможність через фізичний стан, недосягнення повноліття, похилий вік, недієздатність або обмежену дієздатність самостійно захистити свої порушені чи оспорювані права або реалізувати процесуальні повноваження. Наявність таких підстав має бути підтверджена прокурором шляхом надання суду відповідних доказів.
За наявності підстав, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, з метою представництва громадянина або держави прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом:
1) звертатися до суду з позовами (заявами, поданнями);
2) вступати у справу, порушену за позовами (заявами, поданнями) інших осіб, на будь-якому етапі розгляду;
3) ініціювати перегляд судових рішень, у тому числі у справі, порушеній за позовом (заявою, поданням) іншої особи;
4) брати участь у розгляді справ.
Проте, належних обґрунтувань та доводів, на підставі яких прокуратурою Заводського району м. Дніпродзержинська складено висновок від 14.05.2014р., як і самого висновку до матеріалів справи відповідачем не додано.
Також в скарзі від 15.04.2014р. позивач вказав, що на час виселення з квартири він знаходився на заробітках, неповнолітній ОСОБА_6 проживав з мамою позивача, акт про виселення ніхто не підписував, особисті речі позивача та сина залишилися в квартирі.
Стосовно порушеного питання представники відповідача пояснили, що згідно паспорта громадянина України ОСОБА_6 зареєстрований з 01.06.01 за адресою: АДРЕСА_2 Встановлено, що за вказаною адресою він і проживає з бабою ОСОБА_13 та дідом ОСОБА_14 Для вирішення питання про житлові права неповнолітнього ОСОБА_6 ще до проведення виконавчих дій головними спеціалістами служби у справах дітей виконавчого комітету Заводської районної у місті ради 07.07.12 проведено обстеження житлово-побутових умов його проживання у квартирі АДРЕСА_2, про що складено відповідний акт. Так, за результатами обстеження встановлено, що 3-кімнатне житлове приміщення знаходиться у задовільному стані, проживають у ній 3 особи: ОСОБА_13, ОСОБА_4 та ОСОБА_6
Щодо особистих речей позивача та його сина, які залишилися в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 представники відповідача вказали, що примусове виконання вказаного судового рішення було призначено державним виконавцем на 10:00 год. 09.07.2012, про що боржника було повідомлено належним чином.
На вказану дату та час призначений державним виконавцем, за місцем проведення виконавчих дій: АДРЕСА_1 з'явилися: державний виконавець Вишняков О.В., начальник Заводського ВДВС ДМУЮ Дзіжко Р.Ю., начальник служби у справах дітей Заводського району м. Дніпродзержинська ОСОБА_16, завідувач відділу з правових питань виконкому Заводської районної у м. Дніпродзержинську ради Білик О.В., головний спеціаліст відділу житлово-комунального господарства виконкому Заводської районної у місті ради Лисенко А.А., представники житлово-експлуатаційного підприємства ТОВ «КУКЖ» та дільничні інспектори міліції Заводського РВ ДМУ ГУМВС України у Дніпропетровській області.
В присутності вказаних учасників виконавчого провадження та понятих, державним виконавцем було встановлено, що речі з квартири не винесені, в кваритрі знаходяться меблі, побутова техніка та інші речі. Боржнику ОСОБА_6, 1996 р.н., було запропоновано звільнити квартиру від речей. ОСОБА_6 погодився та почав збирати речі. Разом з часткою майна ОСОБА_6 звільнив зазначену квартиру. Під час виконавчих дій була присутня бабуся боржника ОСОБА_13
У зв'язку з відмовою ОСОБА_6 від частини майна, яке було у використанні та мало значний знос, а саме: диван, кухонна тумба, 4 різних табурети, стіл письмовий, стіл журнальний, штори синього та зеленого кольору, його було переписано в акт опису майна та внаслідок вказаних обставин на відповідальне зберігання не передавалось. Зазначений акт складено державним виконавцем в присутності учасників виконавчого провадження і понятих та направлено на поштову адресу боржника.
Проте, у вищезазначених поясненнях відповідача відсутні належні обґрунтування щодо подальшої долі переліченого в акті опису майна ОСОБА_6, а також відповідачем не з'ясовано питання щодо особистих речей саме позивача - ОСОБА_4 (меблів, одягу, посуду, цінностей...).
Також в скарзі від 15.04.2014р. позивач просив провести прокурорську пере вірку щодо незаконного заволодіння прокурором прокуратури Заводського району м. Дніпродзержинська Григорян С.С. квартирою АДРЕСА_1.
В судовому засіданні представник відповідача вказав, що з вищезазначеного питання також було проведено перевірку та встановлено, що прокурор прокуратури Заводського району м. Дніпродзержинська Григорян С.С. перебував на квартирному обліку з правом позачергового отримання житла з 21.09.2011р.. Рішенням виконавчого комітету Заводської у м. Дніпродзержинську ради №153 від 05.09.2012р. йому надано ордер на отримання квартири АДРЕСА_1, яка перебуває у комунальній власності. При цьому, відповідно до вимог ст. ст. 2, 16 Закону України «Про захист персональних даних» прокуратура області не має змоги надати до матеріалів справи документацію щодо отримання Григоряном С.С. квартири АДРЕСА_1.
Суд вважає, що вказане позивачем питання відповідачем також належним чином не обґрунтовано, доказів перебування на квартирному обліку прокурора прокуратури Заводського району м. Дніпродзержинська Григорян С.С. та Рішення виконавчого комітету Заводської у м. Дніпродзержинську ради №153 від 05.09.2012р., яким Григорян С.С. надано ордер на отримання квартири до матеріалів справи не долучено.
Відповідно до ст. 20 Закону України «Про прокуратуру» при здійсненні прокурорського нагляду за додержанням і застосуванням законів прокурор має право:
1) безперешкодно за посвідченням, що підтверджує займану посаду, входити у приміщення органів державної влади та органів місцевого самоврядування, військових частин і штабів незалежно від встановленого в них режиму, підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності без особливих перепусток, де такі запроваджено. Отримання від Центрального депозитарію цінних паперів, Національного банку України та депозитарних установ інформації, що міститься у системі депозитарного обліку цінних паперів, здійснюється в порядку та обсязі, встановлених Законом України "Про депозитарну систему України";
2) витребовувати від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, військових частин, державних підприємств, установ та організацій рішення, розпорядження, інструкції, накази та інші акти і документи, одержувати інформацію про стан законності і заходи щодо її забезпечення, мати доступ до відповідних інформаційних баз даних державних органів;
3) вимагати від керівників та колегіальних органів проведення перевірок, ревізій діяльності підпорядкованих і підконтрольних підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, а також виділення спеціалістів для проведення перевірок, відомчих і позавідомчих експертиз;
4) мати доступ до документів і матеріалів, необхідних для проведення перевірки, у тому числі за письмовою вимогою, і таких, що містять комерційну таємницю або інформацію з обмеженим доступом. Письмово вимагати подання в прокуратуру у визначений ним розумний строк зазначених документів та матеріалів, видачі необхідних довідок, у тому числі щодо операцій і рахунків юридичних осіб та інших організацій, для вирішення питань, пов'язаних з перевіркою. Отримання від банків інформації, яка містить банківську таємницю, здійснюється у порядку та обсязі, встановлених Законом України "Про банки і банківську діяльність";
5) отримувати від посадових та службових осіб і громадян усні або письмові пояснення, в тому числі шляхом виклику відповідної особи до органу прокуратури.
Дії, передбачені пунктами 3, 4 та 5 частини першої цієї статті, можуть бути вчинені виключно під час проведення перевірки в порядку, передбаченому статтею 21 цього Закону.
При виявленні порушень закону прокурор у межах своєї компетенції має право:
2) у встановленому законом порядку ініціювати притягнення особи до дисциплінарної, адміністративної відповідальності, складати протокол про адміністративне правопорушення та починати досудове розслідування;
3) звертатися до суду в передбачених законом випадках.
На підставі викладеного суд доходить висновку, що перевірка Прокуратури Дніпропетровської області за скаргою ОСОБА_4 від 15.04.2014р., результати якої викладені в листі від 26.05.2014р. за № 05/2-300-14 є такою, що здійснена не в повному обсязі.
Відповідно до ч.2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.
З метою захисту порушеного права ОСОБА_4, суд вважає за необхідне зобов'язати Прокуратуру Дніпропетровської області провести перевірку всіх обставин викладених у скарзі ОСОБА_4 від 15.04.2014р. та надати ОСОБА_4 належну відповідь.
Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідач, як суб'єкт владних повноважень не довів правомірність своїх дій та рішень.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 9, 11, 70-71, 86, 160-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_4 до Прокуратури Дніпропетровської області про визнання перевірки неповною та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати, що перевірка Прокуратури Дніпропетровської області за скаргою ОСОБА_4 від 15.04.2014р., результати якої викладені в листі від 26.05.2014р. за № 05/2-300-14 є такою, що здійснена не в повному обсязі.
Зобов'язати Прокуратуру Дніпропетровської області провести перевірку всих обставин викладених у скарзі ОСОБА_4 від 15.04.2014р. та надати ОСОБА_4 належну відповідь.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Копію постанови направити сторонам по справі.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку та в строки, встановленні статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови викладений протягом п'яти днів.

Суддя (підпис) Е.О. Юрков