Справа № 404/3001/15-а
Суддя: Самойленко Д. О.
Дата ухвалення: 2015-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 404/3001/15-а
Номер провадження 2-а/404/291/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2015 року Кіровський районний суд м. Кіровограда у складі:

головуючого - судді Самойленко Д.О.,

при секретарі - Следь О.С.,

за участю: представника позивача - адвоката Голованова О.П. (за угодою),

представника відповідача - не з'явився,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Кіровограді справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління пенсійного фонду України в м. Кіровограді про визнання незаконним рішення №2904/04-30 від 26.03.2015 року та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Управління пенсійного фонду України в м. Кіровограді (далі УПФ) мотивуючи свої вимоги тим, що він в період з 06.06.1991 року по 10.05.1993 року проходив строкову службу в Збройних Силах України. З 01.08.1993 року по 19.10.1998 року навчався та проходив службу в ОВС у вищому навчальному закладі Національній академії внутрішніх справ України, а з 29.10.1998 року по теперішній час працює в органах прокуратури Кіровоградської області. В березні 2015 року він звернувся до УПФ з заявою про призначення йому пенсії, відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» та отримав на зазначену заяву лист УПФ №2904/04-30 від 26.03.2015 року про відмову у призначені пенсії з тих підстав, що його стаж за вислугою років становить лише 21 рік 5 місяців 29 днів. Позивач вважає, що відмова УПФ у призначені йому пенсії прийнята з порушенням норм права, оскільки до 22 - річного стажу не зараховано весь період навчання та проходження служби в ОВС у вищому навчальному закладі Національній академії внутрішніх справ України. Зазначене стало підставою для звернення до суду з цим позовом, в якому позивач просив суд визнати незаконним рішення УПФ № 2904/04-30 від 26.03.2015 року про відмову йому в призначені пенсії за вислугою років згідно Закону України «Про прокуратуру» та зобов'язати УПФ зарахувати йому строк навчання та проходження служби з 01.08.1993 року по 19.10.1998 року у навчальному закладі Національній академії внутрішніх справ України до 22-річного стажу, що даю право на призначення пенсії за вислугою років, визнавши право на пенсію за вислугою років з часу звернення до УПФ.

Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали заявлені вимоги з підстав, викладених у позові (а.с.1-3) пояснивши при цьому, що навчання в Національній академії внутрішніх справ України прирівнюється до проходження військової служби.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Надав суду клопотання про перенесення розгляду справи у зв'язку з зайнятістю в іншому процесі, призначеного на 13.05.20154 року на 14.30 год. (а.с.26, 27-28). При цьому, представником УПФ не було повідомлено суд про поважність причин не явки саме в це судове засідання, яке було призначено на 13.05.2015 року на 14.00 год..

Суд, з урахуванням думки з'явившихся учасників процесу, відповідно до ст.128 КАС України ухвалив про розгляд справи у відсутність представника УПФ.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача та його представника, розглянувши справу у межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В ході розгляду справи встановлено, що в період з 06.06.1991 року по 10.05.1993 року ОСОБА_2 проходив строкову службу в Збройних Силах України (а.с.14-15).

З 01.08.1993 року по 28.07.1997 року позивач навчався у вищому навчальному закладі Національній академії внутрішніх справ України.

Після закінчення Національної академії внутрішніх справ України, позивач отримав диплом НОМЕР_1 від 12.06.1997 року за спеціальністю «правознавство» і йому присвоєно кваліфікацію спеціаліста «юрист» (а.с.10).

В період з 28.07.1997 року по 19.10.1998 року ОСОБА_2 проходив службу в ОВС на посаді слідчого слідчого відділення Добровеличківського районного відділу УМВС України в Кіровоградській області, що підтверджується архівною довідкою управління кадрового забезпечення УМВС України в Кіровоградській області від 18.11.2014 року №3/244 (а.с.11) та копією трудової книжки (а.с.5).

З 29.10.1998 року по теперішній час ОСОБА_2 працює в органах прокуратури Кіровоградської області.

Правові засади пенсійного забезпечення прокурорів регулюються Законом України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ.

Відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року - 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 12 років.

Пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

До вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

В березні 2015 року позивач звернувся до УПФ з заявою про призначення йому пенсії у відповідності до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру».

За результатами розгляду зазначеної заяви УПФ до вислуги років позивача, що дає право на призначення пенсії згідно ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» зараховано строк проходження служби з 28.07.1997 року по 19.10.1998 року та період 01.08.1993 року по 28.07.1997 року - половину строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі - Національній академії внутрішніх справ України (а.с.12-13).

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що відповідачем при винесенні оскаржуваного рішення додержано норми діючого законодавства та правильно зараховано до стажу вислуги половину строку його навчання у вищому юридичному навчальному закладі, як це передбачено Законом України «Про прокуратуру».

Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З аналізу вказаної правової норми випливає, що рішення державного органу, органу місцевого самоврядування повинні бути здійснені у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; не порушувати інтересів держави, прав та інтересів фізичних та юридичних осіб, відповідати вимогам діючого законодавства.

Суд приходить до висновку, що приймаючи рішення №2904/04-30 від 26.03.2015 року відповідач діяв у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, обґрунтовано, з урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, у зв'язку з чим позовні вимоги ОСОБА_2 не підлягають задоволенню в повному обсязі.

При цьому суд не приймає до уваги та вважає помилковими посилання позивача щодо порівняння його навчання в Національній академії внутрішніх справ України з проходженням ним військової служби, оскільки ці посилання не відповідають нормам діючого законодавства, за яким позивач звернувся до відповідача, адже законодавець в Законі України «Про прокуратуру» чітко визначив зарахування половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі до стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років на підставі ст. 50-1 цього Закону.

Також суд не приймає до уваги посилання позивача на інші норми законів, які регламентують порядок проходження служби та зарахування його строків до стажу вислуги, в тому числі на Закон України «Про міліцію», оскільки в даному випадку на думку суду такі посилання є не доречними, так як за цими законодавчими актами позивач не просить призначити йому пенсію, а наполягає на призначенні пенсії у відповідності до Закону України «Про прокуратуру», який чітко регламентує облік вислуги та який вірно був розрахований працівниками відповідача.

Інших, заслуговуючих на увагу суду доказів обґрунтованості заявлених вимог, в ході розгляду справи позивачем надано не було.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Відповідно до ст.86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В ході розгляду справи позивач не довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а тому вони не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.19 Конституції України, Законом України «Про прокуратуру», ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 69-70, 71, 86, 128, 159-163 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Управління пенсійного фонду України в м. Кіровограді про визнання незаконним рішення №2904/04-30 від 26.03.2015 року та зобов'язання вчинити певні дії залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Кіровського районного суду м.Кіровограда Д. О. Самойленко