Справа № 2-а-2614/09/1470
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2015-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" квітня 2015 р. м. Київ К/9991/87631/11

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Рибченка А.О.

суддів: Карася О.В.

Олендера І.Я.

розглянувши в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва

на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2010 року

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2011 року

у справі № 2а-2614/09/1470

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва

про скасування податкового повідомлення-рішення та рішення про результати розгляду скарги,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2010 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2011 року, позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (далі - ФОП ОСОБА_3; позивач) до Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва (далі - ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва; відповідач) задоволено. Скасовано рішення № 295/ф/25-000 від 23 січня 2009 року про результати розгляду скарги в частині визначення ФОП ОСОБА_3 суми штрафних (фінансових) санкцій з податку на додану вартість у розмірі 13,00 грн. та податкове повідомлення-рішення № 29/1701/1 від 24 січня 2009 року. Відшкодовано з Державного бюджету України на користь позивача 3,40 грн.

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями у справі, відповідач оскаржив їх в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2010 року, ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2011 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідачем проведено документальну невиїзну (камеральну) перевірки податкової декларації ФОП ОСОБА_3 з податку на додану вартість за липень 2008 року, за результатами якої складено акт № 00930/17-01 від 12 вересня 2008 року.

На підставі зазначеного акту перевірки та за наслідками адміністративного оскарження, ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва прийнято податкове повідомлення-рішення № 29/1701/1 від 24 січня 2009 року, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 13,00 грн. (0,00 грн. - основний платіж, 13,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції).

Перевіркою встановлено порушення ФОП ОСОБА_3 підпунктів 7.7.1, 7.7.2, 7.7.5, 7.7.7 пункту 7.7 статті 7 Закону України від 03 квітня 1997 року № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 168/97-ВР) з огляду на завищення залишку суми від'ємного значення попереднього звітного періоду на 146 348,00 грн., що призвело до заниження суми податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню до сплати в бюджет за підсумками поточного звітного періоду, з урахуванням залишку від'ємного значення попереднього звітного періоду, на 88,00 грн.

Такий висновок податковим органом обґрунтовано безпідставністю врахування позивачем при формуванні показників декларації з податку на додану вартість за липень 2008 року даних, визначених в уточнюючих розрахунках податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за період з 01 липня 2004 року по 31 травня 2008 року, які не визнані податковою звітністю.

Скасовуючи податкове повідомлення-рішення № 29/1701/1 від 24 січня 2009 року, суди попередніх інстанцій виходили з того, що різниця між сумою податкового зобов'язання за липень 2008 року та сумою від'ємного значення попереднього звітного (податкового) періоду, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду, становить від'ємне значення, а відтак відсутні підстави для визначення позивачу суми штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 13,00 грн. у даній ситуації.

Однак, судами не враховано, що відповідні уточнюючі розрахунки, за наслідком подання яких сформовано від'ємне значення з податку на додану вартість у розмірі 146 348,00 грн., не визнані податковою звітністю рішенням ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва № 2775/Ф/28-193/251 від 11 липня 2008 року, яке на час подання ФОП ОСОБА_3 декларації з податку на додану вартість за липень 2008 року не скасоване в адміністративному або судовому порядку.

Крім того, слід зазначити, що рішення № 295/ф/25-000 від 23 січня 2009 року прийнято за наслідками вирішення податкового спору в досудовому порядку, воно не є актом реалізації контролюючим органом повноважень у сфері управлінської діяльності та не породжує для суб'єкта господарської діяльності жодних правових наслідків, у зв'язку з чим підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

При цьому згідно з частиною 2 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України законним вважається рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

За наведених обставин, порушення судами норм матеріального та процесуального права є підставою для скасування постановлених у справі судових рішень та прийняття нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 229, 230, 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва задовольнити.

Скасувати постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2010 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2011 року.

Прийняти у справі нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, встановленими главою 3 розділу IV Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Рибченко А.О.

Судді Карась О.В.

Олендер І.Я.