Справа № 810/659/15
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2015-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2015 року (17:37 год.) м.Київ 810/659/15

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Луценко К.Ю., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Тетіївської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_2, договір від 03.02.2015.

відповідача - не з'явився

Суть спору: фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Тетіївської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області (далі - відповідач) про скасування податкового повідомлення-рішення від 03.02.2015 № .

Позовні вимоги мотивовані безпідставністю висновків податкового органу, викладених в акті перевірки від 16.01.2015 №2/173/НОМЕР_1 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ФОП ОСОБА_1, з питань правильності і правомірності формування податкового кредиту з податку на додану вартість під час здійснення фінансово-господарських відносин з ТОВ «ІНТЕР-БУД-СЕРВІС за період з 01.09.2014 по 30.09.2014.

Позивач стверджує, що придбав товар у вказаного контрагента правомірно, тому підстав для визнання укладених договорів безтоварними немає, господарські операції підтверджені належним чином складеними первинними документами, які містять необхідні для цілей оподаткування відомості про зміст та обсяги спірних операцій, зокрема, договорами, товарно-транспортними накладними, податковими і видатковими накладними, отримані товари були використані в господарській діяльності позивача.

За наведених обставин, висновки, викладені в акті перевірки, є необґрунтованими та зроблені на основі припущень, а прийняте за результатами розгляду акту перевірки податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

Відповідач позов не визнав, надав суду письмові заперечення, в яких вказав, що посадові особи Тетіївської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області при проведенні перевірки позивача та оформленні її результатів діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України, а податкове повідомлення-рішення є законним.

Звертав увагу суду, що у ході перевірки позивача були виявлені обставини, які дають підстави вважати, що господарські операції ФОП ОСОБА_1 з його контрагентом вчинено виключно з мотивів мінімізації податкових зобов'язань. Наголошував на тому, що взаємовідносини між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «ІНТЕР-БУД-СЕРВІС» не спричинили реального настання господарських операцій.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов в повному обсязі та просив суд його задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання 21.04.2015 не з'явився, 16.04.2015 до суду надійшло клопотання, яким відповідач у задоволенні позову просив відмовити та здійснювати розгляд справи за відсутності уповноваженого представника.

За таких обставин, суд ухвалив здійснювати розгляд справи за відсутністю представника відповідача.

Суд зазначає, що на момент звернення до суду із цим позовом процес реорганізації відповідача було завершено і тому належним відповідачем по справі є Тетіївська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Київській області, а не Тетіївська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Київській області, тому питання про заміну відповідача суд не вирішує.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача та оцінивши докази, які є у справі, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 зареєстрований Тетіївською районною державною адміністрацією 05.02.1999 як фізична особа-підприємець, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії АД №258255 (а.с. 88). Позивач взятий на податковий облік 18.03.1999, станом на момент проведення перевірки перебував на податковому обліку в Тетіївській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Київській області за №401 (а.с. 89).

У січні 2015 року посадовою особою Тетіївської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області, відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78, статті 82 Податкового кодексу України та на підставі наказу №4 від 15.01.2015, проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 з питань правильності і правомірності формування податкового кредиту з податку на додану вартість під час здійснення фінансово-господарських відносин з ТОВ «ІНТЕР-БУД-СЕРВІС» за період з 01.09.2014 по 30.09.2014.

Результати перевірки оформлені актом від 16.01.2015 №2/173/НОМЕР_1 (далі - акт перевірки) (а.с. 189-194).

У ході перевірки відповідачем встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 пункту 198.1, 198.2, 198.3, 198.5 статті 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження позивачем податку на додану вартість на суму 155000,00 грн., у тому числі за вересень 2014 року на суму 155000,00 грн.

Виявлені порушення пов'язані з безпідставним формуванням ФОП ОСОБА_1 показників податкового кредиту за господарськими операціями з ТОВ «ІНТЕР-БУД-СЕРВІС» при виконанні договору поставки. Зокрема, відповідач зазначає, що позивачем було сформовано показники податкового кредиту за вересень 2014 року на підставі податкових накладних, сума ПДВ яких не перевищує 10000,00 грн. та які не зареєстровані у Єдиному державному реєстрі податкових накладних.

Наведені обставини було розцінено відповідачем як доказ укладення позивачем правочинів з ТОВ «ІНТЕР-БУД-СЕРВІС» без мети настання відповідних їм правових наслідків та як свідчення участі позивача у штучній схемі для мінімізації податкових зобов'язань та отримання необґрунтованої податкової вигоди.

Таким чином, відповідач зазначає, що надані до перевірки первинно-бухгалтерські документи позивача не свідчать про товарний характер господарських операцій у перевіряємий період.

На основі висновків акту перевірки Тетіївською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Київській області прийнято спірне податкове повідомлення-рішення від 03.02.2015 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 193750,00 грн., у тому числі 155000,00 грн., за основним платежем, та 38750,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с. 7).

Не погоджуючись із рішенням відповідача, яким ФОП ОСОБА_1 донараховано грошові зобов'язання з податку на додану вартість, позивач звернувся до суду.

Законодавчим актом, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства є Податковий кодекс України від 2 грудня 2010 року № 2755-VI.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше;

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (пункт 198.2 статті 198 Податкового кодексу України).

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

У силу вимог пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України встановлено, що платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Згідно пункту 201.10 вказаної статті, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Зі змісту зазначених положень слідує, що необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум до податкового кредиту та витрат є факт придбання робіт (послуг) з метою їх використання в господарській діяльності.

Звідси випливає, що правильність формування платником податків податкового кредиту та показників витрат вимагає наявності зв'язку витрат платника податків на придбання товарів (послуг) з його господарською діяльністю, що полягає у намірі платника податку отримати користь від придбаних товарів (послуг). За відсутності ж останнього відсутні підстави для зменшення бази оподаткування податком на прибуток і податком на додану вартість за рахунок витрат та податкового кредиту.

У податковому обліку понесені витрати на придбання товарів (робіт, послуг) мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення, тобто первинними документами, що містять інформацію про фактичні господарські операції, розкривають їх зміст та обсяг.

З огляду на викладене, надані платником податків на підтвердження свого права на податковий кредит докази підлягають оцінці у зазначеному аспекті.

Такі висновки відповідають позиції Вищого адміністративного суду України, висловленій у листі № 742/11/13-11 від 2 червня 2011 року.

Зазначеним листом Вищого адміністративного суду України також визначено, що з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції, установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції, установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Надаючи правову оцінку господарським операціям між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «ІТЕР-СТРОЙ-СЕРВІС» при укладанні та виконанні договору поставки, який на переконання відповідача вчинений без мети настання реальних наслідків, суд зазначає наступне.

Відповідно до матеріалів справи, у перевіряємий період основними видами економічної діяльності ФОП ОСОБА_1 були: виробництво парових котлів, крім котлів центрального опалення, установлення та монтаж машин і устаткування, інші види роздрібної торгівлі поза магазинами.

Як пояснив представник позивача, ФОП ОСОБА_1 на замовлення фізичних та юридичних осіб здійснює виробництво та монтаж котлів різних конфігурацій. У вересні 2014 року позивач мав господарські взаємовідносини з ТОВ «ІНТЕР-БУД-СЕРВІС», предметом яких були зобов'язання останнього з поставки котла, а також обладнання, необхідного для його налаштування.

Так, 01.09.2014 року між ФОП ОСОБА_1 (Покупець) та ТОВ «ІНТЕР-БУД-СЕРВІС» (Продавець) було укладено договір №17/1 на поставку обладнання, у силу якого Продавець зобов'язувався передати у власність Покупця, а Покупець прийняти та оплатити товар (обладнання), склад і вартість якого визначена пунктом 1.1. договору. (а.с. 91-92).

Умовами договору передбачено, що вартість обладнання становить 930000,00 грн., у тому числі ПДВ 155000,00 грн., оплата товару здійснюється шляхом безготівкового розрахунку на протязі 25 днів за фактом поставки (пункти 2.1, 2.2, 2.3 договору).

Пунктом 3.1 договору передбачено, що Покупець здійснює поставку придбаного обладнання власним автотранспортом.

Судом встановлено, що у вересні 2014 року на виконання умов договору поставки від 01.09.2014 №17/1 ТОВ «ІНТЕР-СТРОЙ-СЕРВІС» передало у власність позивача товар, а саме: барабан верхній котла, барабан нижній котла, колектор котла, конвективна частина котла, екран боковий котла, каркас котла, каркас економайзера, труби економайзера, калачі, метизи, циклон СЕ-1120, циклон СЕ-1600, димосос №11,2, корпус іскрогасника, обмуровочні матеріали, редуктор, шнек, що підтверджується видатковими накладними:

№357 від 01.09.2014 на суму 56000,00 грн., у тому числі ПДВ 9333,33 грн.(а.с. 33),

№361 від 03.09.2014 на суму 56000,00 грн., у тому числі ПДВ 9333,33 грн. (а.с. 35);

№384 від 08.09.2014 на суму 59000,00 грн., у тому числі ПДВ 9833,33 грн. (а.с. 37);

№389 від 09.09.2014 на суму 59000,00 грн., у тому числі ПДВ 9833,33 грн. (а.с. 39;

№398 від 11.09.2014 на суму 56000,00 грн., у тому числі ПДВ 9333,33 грн. (а.с. 41);

№401 від 12.09.2014 на суму 55400,00 грн., у тому числі ПДВ 9233,33 грн. (а.с. 43);

№414 від 16.09.2014 на суму 57000,00 грн., у тому числі ПДВ 9500,00 грн. (а.с. 45);

№419 від 17.09.2014 на суму 53600,00 грн., у тому числі ПДВ 8933,33 грн. (а.с. 47);

№422 від 17.09.2014 на суму 52000,00 грн., у тому числі ПДВ 8666,67 грн. (а.с. 49);

№429 від 18.09.2014 на суму 58000,00 грн., у тому числі ПДВ 9666,67 грн. (а.с. 51);

№431 від 18.09.2014 на суму 58900,00 грн., у тому числі ПДВ 9816,67 грн. (а.с. 53);

№440 від 19.09.2014 на суму 59800,00 грн., у тому числі ПДВ 9966,67 грн. (а.с. 55);

№453 від 24.09.2014 на суму 53000,00 грн., у тому числі ПДВ 8833,33 грн. (а.с. 57);

№460 від 25.09.2014 на суму 54000,00 грн., у тому числі ПДВ 9000,00 грн. (а.с. 59);

№462 від 25.09.2014 на суму 40200,00 грн., у тому числі ПДВ 6700,00 грн. (а.с. 61);

№468 від 26.09.2014 на суму 52000,00 грн., у тому числі ПДВ 8666,67 грн. (а.с. 62);

№476 від 30.09.2014 на суму 50100,00 грн., у тому числі ПДВ 8350,00 грн. (а.с. 64).

За фактом настання першої з подій (отримання товару) позивач отримав від

ТОВ «ІНТЕР-БУД-СЕРВІС» податкові накладні:

№901001 від 01.09.2014 на суму 56000,00 грн., у тому числі ПДВ 9333,33 грн. (а.с. 32);

№903001 від 03.09.2014 на суму 56000,00 грн., у тому числі ПДВ 9333,33 грн.(а.с. 34);

№908002 від 08.09.2014 на суму 59000,00 грн., у тому числі ПДВ 9833,33 грн. (а.с. 36);

№909001 від 09.09.2014 на суму 59000,00 грн., у тому числі ПДВ 9833,33 грн.(а.с. 38);

№911003 від 11.09.2014 на суму 56000,00 грн., у тому числі ПДВ 9333,33 грн. (а.с. 40);

№912003 від 12.09.2014 на суму 55400,00 грн., у тому числі ПДВ 9233,33 грн. (а.с. 42);

№916002 від 16.09.2014 на суму 57000,00 грн., у тому числі ПДВ 9500,00 грн. (а.с. 44);

№917003 від 17.09.2014 на суму 53600,00 грн., у тому числі ПДВ 8933,33 грн. (а.с. 46);

№917004 від 17.09.2014 на суму 52000,00 грн., у тому числі ПДВ 8666,67 грн. (а.с. 48);

№918002 від 18.09.2014 на суму 58000,00 грн., у тому числі ПДВ 9666,67 грн. (а.с. 50);

№918003 від 18.09.2014 на суму 58900,00 грн., у тому числі ПДВ 9816,67 грн. (а.с. 52);

№919001 від 19.09.2014 на суму 59800,00 грн., у тому числі ПДВ 9966,67 грн. (а.с.54);

№924004 від 24.09.2014 на суму 53000,00 грн., у тому числі ПДВ 8833,33 грн. (а.с. 56);

№925003 від 25.09.2014 на суму 54000,00 грн., у тому числі ПДВ 9000,00 грн. (а.с. 58);

№925001 від 25.09.2014 на суму 40200,00 грн., у тому числі ПДВ 6700,00 грн. (а.с. 60);

№926003 від 26.09.2014 на суму 52000,00 грн., у тому числі ПДВ 8666,67 грн. (а.с. 65);

№930002 від 30.09.2014 на суму 50100,00 грн., у тому числі ПДВ 8350,00 грн. (а.с. 63).

Суму податку на додану вартість, що підтверджена податковими накладними, виданими ТОВ «ІНТЕР-СТРОЙ-СЕРВІС» у загальному розмірі 155000,00 грн., позивач включив до складу податкового кредиту за вересень 2014 року, про що свідчить Додаток 5 до податкової декларації з ПДВ за вказаний звітний період (а.с. 96).

Позивач в рахунок оплати за обладнання перерахував на користь ТОВ «ІНТЕР-СТРОЙ-СЕРВІС» грошові кошти на суму 610000,00 грн., підтвердженням чого є банківська виписка від 03.10.2014 (а.с. 31).

Перевезення придбаного у ТОВ «ІНТЕР-СТРОЙ-СЕРВІС» обладнання здійснювалось власним транспортом ФОП ОСОБА_1, що відповідає пункту 3.1 договору поставки від 01.09.2014 №17/1. З матеріалів справи вбачається, що позивач на підставі довіреності від 05.02.2011 року та 23.02.2011 року має право на розпорядження сідловин тягачем DAF, реєстраційний номер НОМЕР_2 та причіпом Kessborer SB 12-20, реєстраційний номер НОМЕР_3. За фактом кожної поставки обладнання позивачем складені товарно-транспортні накладні, копії яких наявні у матеріалах справи (а.с 14-30).

У ході розгляду справи судом встановлено, що товар було доставлено за адресою: АДРЕСА_1, де знаходяться складські та виробничі приміщення позивача, у тому числі гараж (ангар) загальною площею 1381 кв.м., які знаходяться у власності позивача на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 02.12.2005 (а.с. 210).

Відповідно до пояснень представника позивача, навантаження, перевезення та розвантаження обладнання здійснювалось найманими працівниками ФОП ОСОБА_1, в підтвердження чого позивачем до матеріалів справи долучені копії трудових договорів між працівником та фізичною особою, що зареєстровані у Тетіївському районному центрі зайнятості (а.с. 211-217).

З матеріалів адміністративної справи вбачається, що отриманий позивачем товар використано для виконання зобов'язань за договором від 31.07.2014 №16 з ТОВ «ПКП «Котлогаз», у силу якого позивач зобов'язувався виготовити та передати у власність ТОВ «ПКП «Котлогаз» товар, вказаний у специфікації до договору (а.с. 103-110).

Додатком 1 до договору від 31.07.2014 №16 сторонами затверджено специфікацію, відповідно до якої позивач на умовах договору зобов'язувався передати у власність ТОВ «ПКП «Котлогаз», а також здійснити обмуровочні роботи, монтаж та пусконалагоджувальні роботи котла для спалювання відходів деревини, палетів, лушпиння соняшника та сушильного комплексу.

Загальна вартість робіт з урахуванням вартості обладнання за договором від 31.07.2014 №16 з ТОВ «ПКП «Котлогаз» склала 3542259,56 грн.

Про фактичну поставку обладнання, що визначене специфікацією до договору від 31.07.2014 №16 свідчать наявні у матеріалах справи копії видаткової накладної від 13.10.2014 №8, товарно-транспортної накладної від 13.10.2014 №9 та довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей від 13.10.2014 №1390 (а.с. 111-113).

Отже, перевіривши фактичний рух товарів в процесі здійснення господарських операцій, спрямованих на виконання договору поставки від 01.09.2014 №17/1, суд приходить до висновку, що факт придбання позивачем товарів підтверджується документально, господарські операції належним чином відображені у бухгалтерському і податковому обліку позивача та його податковій звітності, спричинили реальні зміни у майновому стані сторін, є економічно виправданими та відповідають основним видам господарської діяльності позивача.

Первинні документи бухгалтерського обліку та податкової звітності, якими сторони супроводжували господарські операції, не суперечать вимогам чинного законодавства, містять вичерпні дані щодо переліку придбаного і поставленого товару, наданих послуг, у повній мірі розкривають зміст та обсяг господарських операцій.

Натомість відповідач, який стверджує про безтоварність господарських операцій позивача, належних і допустимих доказів, які б об'єктивно ставили під сумнів фактичне здійснення цих операцій, не надав.

Обґрунтовуючи законність донарахування сум податку на додану вартість, відповідач виходив з того, що позивач та його контрагент не виконували своїх обов'язків з поставки та передачі у власність товару, а відповідні господарські операції були оформлені лише формально з метою мінімізації податкових зобов'язань.

Так, перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_1 включив до складу податкового кредиту за вересень 2014 року суми податку на додану вартість на підставі податкових накладних, отриманих від ТОВ «ІНТЕР-БУД-СЕРВІС», сума ПДВ яких не перевищує 10000,00 грн. та які не були зареєстровані у Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідач стверджує, що чинним законодавством не передбачено права продавця (постачальника) при виконанні договорів поставки (купівлі-продажу) виписувати декілька податкових накладних на одну партію товару.

Наведене, на переконання відповідача, свідчить про маніпулювання ФОП

ОСОБА_1 податковою звітністю та ухилення позивача від сплати податкових зобов'язань.

Втім, такі висновки не узгоджуються із фактичними обставинами, встановленими судом, позаяк позивачем до матеріалів справи доданий Реєстр виданих та отриманих податкових накладних з відповідною квитанцією №2 податкового органу, що спростовує доводи податкового органу про відсутність реєстрації податкових накладних, на підставі яких позивачем було сформовано показники податкового кредиту у розмірі 155000,00 грн. за вересень 2014 року (а.с. 98-102).

Суд також звертає увагу відповідача, що за змістом пункту 201.7 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Як вбачається із матеріалів справи, поставка придбаного у ТОВ «ІНТЕР-БУД-СЕРВІС» товару здійснювалась відповідними частинами у період з 03.09.2014 по 30.09.2014, тому, твердження відповідача про необхідність складання лише одної податкової накладної за фактом отримання товару від ТОВ «ІНТЕР-БУД-СЕРВІС» є таким, що не ґрунтується на вимогах закону.

За таких обставин, висновок податкового органу про неправомірність формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість за вересень 2014 року у зв'язку із отриманням податкових накладних, сума яких менше 10000,00 грн. є лише припущенням, що здійснене без належної перевірки наявності у позивача чи його контрагента документів, які б підтверджували право на формування відповідних податкових зобов'язань та податкового кредиту.

Слід також зауважити, що вчинення платником податків дій, що мають своїм результатом одержання податкової вигоди (звільнення від оподаткування, зменшення бази або ставки оподаткування, одержання права на залік або відшкодування податку на додану вартість тощо), саме по собі по собі не означає, що відповідні правочини були вчинені з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника податків та інших учасників правовідносин у сфері економіки. У зв'язку з цим презумується, що дії платника податків, результатом яких є отримання податкової вигоди, вважаються економічно виправданими, а відомості, які містяться у податковій та бухгалтерській звітності платника податків, - достовірними.

Подання платником податків до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з метою отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо контролюючий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, які містяться у таких документах.

Доводи контролюючого органу про отримання платником податків необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника податків, зокрема, на формування податкового кредиту.

Водночас, ані акт перевірки, ані письмові заперечення відповідача, не містять аналізу дотримання як позивачем, так і його контрагентом податкової дисципліни у спірних правовідносинах (відсутній аналіз первинних документів).

При цьому формування платником податку показників податкового кредиту на підставі податкових накладних, сума яких є меншою 10000,00 грн., не є ознакою протиправності діяльності такого суб'єкта господарювання та не може розцінюватись як свідчення фіктивності усіх господарських операцій, здійснюваних таким суб'єктом.

Суд наголошує, що у разі дотримання контрагентом законодавчо встановлених вимог щодо формування відповідних документів, підстави для висновку про недостовірність або суперечливість відомостей, зазначених у таких податкових накладних, відсутні, якщо не встановлені обставини, які свідчать про обізнаність покупця про зазначення продавцем недостовірних відомостей.

Крім того, суд зазначає, що у разі якщо на час здійснення господарських операцій, за якими податковий орган не визнає обґрунтованим віднесення позивачем до податкового кредиту сум податку на додану вартість, постачальник був включений до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також мав свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість, покупець не може нести відповідальність ні за несплату податків продавцями, ні за можливу недостовірність відомостей про нього, наведених у зазначеному реєстрі, за умови необізнаності щодо неї.

При цьому слід враховувати вимоги статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», якою передбачено, що якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

У контексті вищезазначеного, жодних доказів на підтвердження того, що позивач, як платник податку, діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про порушення його контрагентами вимог податкового законодавства та невідображення в податковому обліку операцій з поставки товару позивачеві, або того, що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з даними підприємствами було одержання позивачем податкової вигоди, відповідач не надав.

В акті перевірки та під час розгляду справи відповідачем не спростовано, що ТОВ «ІНТЕР-БУД-СЕРВІС» було зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та на момент вчинення спірних правовідносин мало відповідне свідоцтво платника податку на додану вартість.

Судом також встановлено, що укладені позивачем з TOB ТОВ «ІНТЕР-БУД-СЕРВІС» договори відповідають вимогам чинного законодавства України, мають своїм наслідком зміну у майновому стані учасників правочину, є економічно виправданими, а факт виконання господарських зобов'язань сторін підтверджується належним чином складеними первинними та податковими документами.

Отже, викладений в акті перевірки висновок податкового органу про порушення позивачем пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.5 статті 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження позивачем податку на додану вартість на суму 155000,00 грн., є необґрунтованим.

Пунктом 110 рішення Європейського суду з прав людини від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» суд визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

Беручи до уваги невірне застосування відповідачем норм податкового, господарського і цивільного законодавства, недостатність доказів і недоведеність відповідачем тих обставин, які стали підставою для збільшення позивачу грошових зобов'язань з податку на додану вартість, суд приходить до висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 03.02.2015 № підлягає скасуванню.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли судом здійснюється розгляд справ про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, у яких обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, доказів, які б спростовували доводи позивача не надав.

Відповідно до частини другої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Предметом адміністративного позову в даній справі є скасування оскарженого позивачем податкового повідомлення-рішення відповідача, а відповідно до пункту 1 частини 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову, зокрема, про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень і його скасування, тобто, скасування рішення суб'єкта владних повноважень є наслідком саме визнання його протиправним.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність виходу для повного захисту інтересів позивача за межі позовних вимог та визнання оскарженого позивачем податкового повідомлення-рішення відповідача протиправним і його скасування.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Під час звернення до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 387,50 грн.

Понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 387,50 грн. підлягають стягненню на його користь відповідно до положень статті 94 КАС України з Державного бюджету.

Судом 21.04.2015 проголошені вступна та резолютивна частина постанови, повний текст постанови виготовлено 27.04.2015.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Тетіївської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області № від 03.02.2015.

3. Стягнути з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, місцезнаходження: АДРЕСА_2) 387,50 грн. (триста вісімдесят сім гривень 50 коп.) судового збору.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кушнова А.О.