Справа № 6-а/489/22/2015
Суддя: Яковлев Ю.В.
Дата ухвалення: 2015-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2015 р.м.ОдесаСправа № 6-а/489/22/2015

Категорія: 10.3.2 Головуючий в 1 інстанції: Спінчевська Н.А.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Яковлева Ю.В.
судді Коваля М.П.
судді Вербицької Н.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 березня 2015 року по адміністративній справі за поданням відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області про зміну способу виконання судового рішення, -

встановила:

04 лютого 2015 року відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області звернувся до суду з поданням про зміну способу виконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 05.11.2013 року, зазначаючи, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Миколаївській області знаходиться виконавчий лист № 2-а-5204/2009, виданий 11 лютого 2014 року Ленінським районним судом м. Миколаєва про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області з 22 травня 2008 року перерахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірах, встановлених ст.ст. 50, 51, 67Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру мінімальної пенсії, встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

В своєму поданні державний виконавець посилався на те, що боржником у справі було виконано рішення суду в частині нарахування, проте в частині виплати суми боргу не виконане у зв`язку з припиненням державного бюджетного фінансування на проведення виплат. Заявник просив суд змінити спосіб виконання рішення суду шляхом стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 кошти в сумі, що нараховані боржником, а саме 1550 гривень 44 копійки.

В судовому засіданні представник позивача проти задоволення подання державного виконавця не заперечувала. Представник відповідача Миколаївського обласного військового комісаріату проти зміни способу виконання рішення суду заперечував.

Представник відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Миколаївській області в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 березня 2015 року у задоволенні подання відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області про зміну способу виконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 5 листопада 2013 року було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ставить питання щодо скасування вказаної ухвали та прийняття нової, якою подання задовольнити.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом 1-ї інстанції було встановлено, що постановою Ленінського районного суду м.Миколаєва від 17 грудня 2009 року було частково задоволено позов ОСОБА_1 до Миколаївського обласного військового комісаріату, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі, встановленому ст.ст. 50, 51, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 1 січня 2007 року по 1 січня 2008 року (а.с. 74-75).

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 13 липня 2010 року постанова Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 грудня 2009 року була залишено без змін (а.с. 105-106).

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11 жовтня 2012 року ухвала апеляційного суду Миколаївської області від 13 липня 2010 року була скасована, а справу було направлено на новий апеляційний розгляд (а.с. 135-138).

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 05 листопада 2013 року постанова Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 грудня 2009 року була скасована та у справі прийнята нова постанова, якою Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зобов`язано з 22 травня 2008 року перерахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірах, встановлених ст.ст.50, 51, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру мінімальної пенсії, встановленої ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (а.с. 142-143).

Постанова Одеського апеляційного адміністративного суду від 5 листопада 2013 року набрала законної сили, 11 лютого 2014 року у справі було видано виконавчий лист № 2-а-5204/2009, який знаходиться на виконанні у відділі примусового виконання рішень примусового виконання рішень управління ДВС головного управління юстиції у Миколаївській області.

Як вбачається з матеріалів справи - листа Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області № 979/03 від 20 березня 2014 року, ОСОБА_1 було нараховано за період з 22 травня 2008 року по 18 червня 2011 року 8185 гривень 90 копійок.

Протягом 2010-2012 років ОСОБА_1 було нараховано та виплачено 5685 гривень 61 копійка. Різниця доплати за період з 22 травня 2008 року по 18 червня 2011 року, яку 12 березня 2014 року донараховано та включено в додаткову відомість на виплату пенсії, складає 1550 гривень 44 копійки (а.с. 163-165).

Відповідно до ч. 1 ст. 263 КАС України за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду, що видав виконавчий лист, із поданням, а сторона виконавчого провадження із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Підставою для застосування правил цієї норми є обставини, що перешкоджають належному виконанню судового рішення в адміністративній справі: ускладнюють його виконання або роблять неможливим. Для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення такою обставиною може бути недостатність коштів на рахунку, стихійне лихо, для зміни способу чи порядку виконання судового рішення - неможливість виконання судового рішення внаслідок відсутності, пошкодження або знищення об`єкта стягнення або з інших причин.

Таким чином, для відстрочення, розстрочення виконання рішення та зміни способу його є такі підстави: для розстрочення та відстрочення - обставини, що ускладнюють виконання, а для зміни способу і порядку виконання - обставини, які роблять виконання неможливим.

З матеріалів справи вбачається, що виконання постанови суду неможливе через відсутність коштів, виплата яких буде здійснена за наявності відповідного фінансування з Державного бюджету України.

Отже, виконання постанови суду фактично можливе, хоча й за певних умов, тому відсутні підстави для зміни способу виконання рішення суду.

Вказана позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13.01.2015 року по справі № 21-604а14.

Відповідно до ст. 244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З огляду на вищевказане колегія суддів вважає, що суд 1-ї інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв зазначену ухвалу з додержанням норм процесуального права. Підстав для скасування або зміни вказаної ухвали колегія суддів не вбачає, а доводи апеляційної скарги суттєвими не являються та висновків суду 1-ї інстанції не спростовують.

Керуючись ч 1 ст. 195, ст. 197, п.1 ч.1 ст.199, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205 та ч. 2 ст. 211 КАС України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 березня 2015 року по адміністративній справі за поданням відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області про зміну способу виконання судового рішення залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через 5-ть днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, однак може бути оскаржена в касаційному порядку у відповідності до положень діючого законодавства до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:/підпис/Ю.В. Яковлев
Суддя:/підпис/М.П. Коваль
Суддя:/підпис/Н.В. Вербицька