Справа № 826/18588/13-а
Суддя: Межевич М.В.
Дата ухвалення: 2015-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

12 травня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Межевича М.В., суддів Земляної Г.В. та Сорочка Є.О., розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві, Головного управління юстиції у м. Києві, за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору Публічного акціонерного товариства "Український бізнес банк", АКБ "Європейський про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 грудня 2014 року у позові відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати зазначену постанову, оскільки вважає, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права при її прийнятті.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з матеріалами справи, державним виконавцем складено Акт опису й арешту майна від 28.05.2013 в ході примусового виконання зведеного виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа, що виданий Печерським районним судом м. Києва 17.02.2011 у справі №2-1465/10 про стягнення з ОСОБА_2 на користь акціонерного банку «Український Бізнес Банк» заборгованості в сумі 6 450 022,06 грн. та судових витрат в розмірі 2 799,7 грн. та виконавчого листа виданого Печерським районним судом м. Києва 18.04.2011 по справі №2-1904 про стягнення з ОСОБА_2 на користь АКБ «Європейський» заборгованості в сумі 495453,92 долари США.

Вважаючи, що державним виконавцем порушено вимоги Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 17 цього Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, до яких відносяться, зокрема, виконавчі написи нотаріусів.

Згідно зі статтею 19 Закону № 606-IV встановлено, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону: за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення; за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді; у разі якщо виконавчий лист надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в порядку, встановленому законом; в інших передбачених законом випадках.

Як передбачено в частині другій статті 25 Закону України "Про виконавче провадження", у постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Згідно частини п'ятої статті 25 Закону України "Про виконавче провадження" копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Як встановлено судом, позивачем не заперечується, що постанови про відкриття виконавчого провадження було надіслано позивачу.

При цьому, згідно з матеріалами справи, позивачем (Боржником за зведеним виконавчим провадження) самостійно не виконано судові рішення, на підставі яких видано виконавчі листи.

28.05.2014 державним виконавцем складено акт опису й арешту майна боржника (позивача) квартири АДРЕСА_1, що складається з трьох кімнат, загальною площею 96 кв.м.

Відповідно до статті 32 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Статтею 57 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Судом встановлено, що, незважаючи на належне повідомлення боржника про вчинення державним виконавцем місце проведення опису й арешту майна, боржник ОСОБА_2 не з'явився для вчинення виконавчих дій.

Водночас відповідно до статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Оскільки позивачем не виконано самостійно вимог виконавчих документів, на підставі яких відкрито спірне зведене виконавче провадження, державним виконавцем відповідно до вимог закону 28.05.204 складено акт опису й арешту майна, яким описано та арештовано нерухоме майно позивача (квартиру АДРЕСА_1, що складається з трьох кімнат, загальною площею 96 кв.м ).

Окрім того, судом з'ясовано, що заява про звернення стягнення на інше майно позивача, а саме: квартиру АДРЕСА_2, прийнята до уваги державним виконавцем, однак, коли державний виконавець прибув за вказаною адресою для проведення опису та арешту майна, не зміг потрапити у приміщення. Даний факт зафіксований у Акті від 28.02.2013. При цьому, матеріалами справи підтверджується про належне повідомлення часу, дати та місця проведення арешту майна.

Відповідно до пункту 1.5.2 Наказу Міністерства юстиції України "Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень" від 02.04.2012 № 512/5, акт - це документ, що підтверджує певні встановлені факти або події: а) текст акта складається з реквізитів виконавчого документа із зазначенням суті проведених дій; за зведеним виконавчим провадженням - повного найменування (прізвища, імені та по батькові) боржника та дати об'єднання виконавчих проваджень у зведене, а також вступної і констатуючої частин. У вступній частині зазначаються назва акта, дата і місце його складання, посада, прізвище, ім'я, по батькові державного виконавця, підстава для складання акта, перелічуються особи, що були присутні під час його складання, із зазначенням їхнього статусу у виконавчому провадженні, місця проживання (місцезнаходження), посад, інших наявних даних, зазначається кількість аркушів, на яких складено акт; б) у констатуючій частині викладаються мета і завдання складання акта, суть і характер проведених виконавчих дій, встановлені факти, події, а також у разі потреби висновки і пропозиції; в) у кінці акта (перед підписами) зазначаються відомості про кількість примірників акта та кому вони надаються (надсилаються); г) акт підписується всіма особами, які брали участь у його складанні. У разі відмови від підписання сторін чи інших осіб, що були присутні при складанні акта, про це робиться відмітка в акті. Відмітка "від підпису відмовився" проставляється напроти імені особи, яка відмовилася від підпису, та засвідчується підписами інших осіб, які були присутніми під час складання акта; ґ) до акта можуть вноситись також інші відомості, визначені Законом, цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно пункту 4.2. Інструкції з організації примусового виконання рішень опис та арешт майна боржника здійснюються в такій послідовності:

Після виявлення майна боржника державний виконавець проводить опис та арешт цього майна, про що складає акт. В акті опису та арешту майна боржника повинні бути вказані: а) назва кожного внесеного в акт предмета і його відмінні ознаки (вага, метраж, розмір, форма, вид, колір, товарний знак, проби, виробнича марка, дата випуску, ступінь зносу тощо); б) якщо вилучені предмети мають ознаки дорогоцінних металів, каменів органічного та неорганічного утворення, перлів тощо, то вони ретельно описуються з визначенням усіх особливих ознак, відповідним чином пакуються в конверт, прошиваються, підписуються державним виконавцем та іншими учасниками, які були присутніми під час опису; в) якщо проводилось опечатування предмета, зазначається, які предмети, приміщення, сховища були опечатані, кількість накладених печаток та спосіб опечатування; г) прізвище, ім'я та по батькові особи, якій передано майно на зберігання, а якщо майно передано на зберігання не боржнику, а іншій особі, - паспортні дані, її місце проживання (далі - зберігач); ґ) відмітка про роз'яснення зберігачеві майна обов'язків із збереження майна, попередження про кримінальну та іншу відповідальність, встановлену законодавством, за його розтрату, відчуження, приховування, підміну, пошкодження, знищення або інші незаконні дії з майном, на яке накладено арешт; д) якщо державний виконавець установив зберігачеві обмеження права користуватися майном, зазначаються вид, обсяги і строки обмеження; е) зауваження або заяви стягувача, боржника, осіб, що були присутні при описі (п. 4.2.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень).

Як вбачаться зі змісту спірного акту опису й оцінки майна, такий акт містить відомості зазначені як в п. 4.2.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень так і п. 5.6.6. Інструкції про проведення виконавчих дій.

Відповідно до підпункту 4.2.2. Інструкції з організації примусового виконання рішень акт опису та арешту майна підписується державним виконавцем, понятими, зберігачем майна, боржником та стягувачем, їх представниками, а також може бути підписаний іншими особами, які були присутні при проведенні опису майна. У разі відмови від підпису сторін чи інших осіб, що були присутні при виконанні, про це робиться відмітка в акті.

Відповідно до підпункту 4.5.5 Інструкції з організації примусового виконання рішень у разі відсутності боржника виконання рішення може бути проведено без його участі за участю стягувача або його представника та двох понятих.

Слід зауважити, що оскаржуваний акт містить відомості, зазначені в пунктах 4.2.1 та 5.6.6. Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Судом встановлено, що спірний акт опису й арешту майна містить підписи присутніх під час його складання.

Водночас із акту вбачається, що понята ОСОБА_4 та понятий ОСОБА_5 зауважень до акту не мали.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що закон не встановлює обов'язкової участі під час складання акту опису й арешту майна представника боржника та стягувача, а отже, невиконання в добровільному порядку судових рішень є правовою підставою для накладення арешту на майно боржника (позивача) шляхом складання акту опису й арешту майна.

З огляду на наведені обставини, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що при проведенні опису майна та складанні спірного акту опису й арешту майна державний виконавець діяв відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження" та в порядку визначеному Наказом Міністерства юстиції України "Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень" від 02.04.2012 № 512/5, а тому підстав для задоволення позовних вимог немає.

Позивач в апеляційній скарзі та у позові посилається на те, що арештоване майно виставлено на аукціон за заниженою вартістю в розмірі 395 154,12 грн. При цьому, згідно з проведеною експертизою на вимогу суду, вартість квартири становить 2 075 727 грн.

Суд бере до уваги вказане посилання позивача щодо заниження вартості квартири, проте, у даній справі вимога щодо неправильної оцінки майна не входить до предмету позову, а тому позивач має право на оскарження Звіту про визначення ринкової вартості квартири, що встановлена відповідно до Звіту з незалежної оцінки майна від 04.07.2013 року (а.с. 136, том 2). При цьому, слід додати, що листом від 09.07.2013 року № 1098/2 (а.с.131, том 2) позивачу було направлено копію зазначеного звіту.

Таким чином, оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідно до норм матеріального права, при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в справі, підтвердженими доказами, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ч. 1 ст. 41, ст.ст. 160, п. 2 ч. 1 ст. 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.12.2014 року - без змін.

Ухвала апеляційної інстанції за наслідками її перегляду, набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя М.В. Межевич

Суддя Г.В. Земляна

Суддя Є.О. Сорочко

.

Головуючий суддя Межевич М.В.

Судді: Земляна Г.В.

Сорочко Є.О.