Справа № 826/352/15
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2015-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07 квітня 2015 року 16 год. 30 хв. № 826/352/15

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Данилишин В.М. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Український фінансовий світ" Гончарова Сергія Івановича та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії, а також з інших питань.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовом, з урахуванням заяв про часткову зміну позовних вимог, до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Український фінансовий світ" (далі - ПАТ "КБ "УФС") Гончарова Сергія Івановича (далі - відповідач-1) та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - відповідач-2) про:

- визнання недійсним наказу відповідача-1 від 18 листопада 2014 року № 6 про визнання нікчемними транзакцій та правочинів в частині визнання недійсними транзакцій та правочинів, вчинених позивачем: договору банківського вкладу від 07 липня 2014 року № 45050, готівкового внеску в іноземній валюті (доларах США) у розмірі 16500,00 доларів США за квитанцією від 07 липня 2014 року № TR.59349.20934.3 (далі - оскаржуваний наказ);

- визнання протиправною бездіяльності відповідача-1 в частині не включення позивача до повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами ПАТ "КБ "УФС" за рахунок відповідача-2;

- зобов'язання відповідача-1 включити позивача до повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за банківськими вкладами ПАТ "КБ "УФС" за рахунок відповідача-2;

- зобов'язання відповідача-1 у порядку, визначеному п. 6 розділу ІІІ чинного Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженим рішенням виконавчої дирекції відповідача-2 від 09 серпня 2012 року № 14 (далі - Положення № 14), надати відповідачу-2 у порядку подачі додаткової інформації про вкладників необхідну інформацію про вкладника - позивача із зазначенням суми у розмірі 200000,00 грн., що підлягає відшкодуванню позивачу за договором банківського вкладу від 07 липня 2014 року № 45050, та відомостей, необхідних для ідентифікації вкладника;

- зобов'язання відповідача-2 включити позивача до загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ "КБ "УФС" за рахунок відповідача-2.

В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, оскільки протиправними діяннями відповідачів порушено права та інтереси позивача як вкладника.

У ході судового розгляду справи представник позивача підтримав позовні вимоги та просив задовольнити їх повністю, а представники відповідача-1 та відповідача-2 не визнали позовні вимоги та просили відмовити у їх задоволенні повністю з підстав, зазначених у письмових запереченнях проти позову, наданих суду разом із доказами на їх обґрунтування у судовому засіданні 26 січня 2015 року.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у судовому засіданні 03 лютого 2015 року судом, згідно з ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

Між позивачем, як вкладником, та ПАТ "КБ "УФС", як банком, 07 липня 2014 року укладено договір банківського вкладу (депозиту) "Планер" № 45050, за умовами якого банк приймає від вкладника на вкладний (депозитний) рахунок грошові кошти у розмірі 16500,00 доларів США у тимчасове строкове користування на строк до 08 серпня 2014 року та зобов'язується сплачувати проценти за його користування у розмірі, встановленому п. 1.2 договору.

Відповідно до п. 2.1 ст. 2, п. 1.3 ст. 1 договору № 45050, банк зобов'язується відкрити вкладний (депозитний) рахунок НОМЕР_2 вкладнику та прийняти вклад.

Датою внесення грошових коштів вкладником є дата надходження грошових коштів на вкладний (депозитний) рахунок у банку НОМЕР_2.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи копії квитанції від 07 липня 2014 року № TR.59349.20934.3, на відкритий банком вкладний (депозитний) рахунок позивачем внесено грошові кошти у розмірі 16500,00 доларів США (еквівалент 194444,33 грн.).

Постановою Правління Національного банку України від 14 серпня 2014 року № 491 "Про віднесення публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Український фінансовий світ" до категорії неплатоспроможних" ПАТ "КБ "УФС" віднесено до категорії неплатоспроможних.

Рішенням виконавчої дирекції відповідача-2 від 14 серпня 2014 року № 69 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "КБ "УФС" із 15 серпня 2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноваженою особою відповідача-2 на здійснення тимчасової адміністрації провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Гончарова Сергія Івановича.

Постановою Правління Національного банку України від 10 листопада 2014 року № 717 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Український фінансовий світ" відкликано банківську ліцензію ПАТ "КБ "УФС".

Рішенням виконавчої дирекції відповідача-2 від 13 листопада 2014 року № 119 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "КБ "УФС" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку" розпочато процедуру ліквідації ПАТ "КБ "УФС" з відшкодуванням з боку відповідача-2 коштів за вкладами фізичних осіб відповідно до плану врегулювання із 13 листопада 2014 року. Призначено відповідача-1 строком на один рік із 13 листопада 2014 року по 12 листопада 2015 року включно.

Листом відповідача-1 від 02 грудня 2014 року № 001/457 позивача повідомлено, що правочини, у тому числі договір банківського вкладу № 45050, операції з внесення та перерахування грошових коштів по рахунку, відкритому на виконання вказаного договору, є нікчемними відповідно до ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (далі - Закон) та ст. 228 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Зазначено, що правочини вчинені позивачем виключно з метою штучного створення обов'язку відповідача-2 щодо відшкодування грошових коштів, яке відповідач-2 здійснюватиме за рахунок державних коштів. Тобто, правочини спрямовані на заволодіння державними коштами, а тому порушують публічний порядок.

З наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що представник позивача звертався до відповідача-1 із письмовими заявами від 15 та 24 грудня 2014 року, у яких просив обґрунтувати висновок про нікчемність договору № 45050, включити позивача до повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок відповідача-2, надати до відповідача-2 необхідну додаткову інформацію про вкладника, а також включити позивача до загального реєстру вкладників ПАТ "КБ "УФС", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок відповідача-2.

Відповідей на вказані заяви позивачем не отримано.

У контексті викладеного суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 26, ч.ч. 1, 2, 5 ст. 27 Закону, Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах "Урядовий кур'єр" або "Голос України" та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 37, ч. 2, п. 1 ч. 4 ст. 38 Закону, уповноважена особа Фонду має право: повідомляти сторони за договорами, зазначеними у ч. 2 ст. 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених ч. 3 цієї статті.

Уповноважена особа Фонду: протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у ч. 2 ст. 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

З наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що наказом уповноваженої особи відповідача-2 на тимчасову адміністрацію від 30 жовтня 2014 року № 34 "Про створення комісії щодо визнання нікчемними правочинів (договорів) банківських вкладів (депозитів)" створено комісію щодо визнання нікчемними правочинів (договорів) банківських вкладів (депозитів), які обліковуються на балансі ПАТ "КБ "УФС".

За результатами роботи вище вказаної комісії, 10 листопада 2014 року складено протокол засідання комісії щодо визнання нікчемними вкладів, зі змісту якого вбачається, що комісією прийнято рішення визнати нікчемними правочини згідно додатка № 1, а саме договір № 45050.

У зв'язку з викладеним, 18 листопада 2014 року відповідачем-1 прийнято оскаржуваний наказ.

Вичерпний перелік підстав, за яких правочини, у тому числі договори, неплатоспроможного банку є нікчемними, визначено ч. 3 ст. 38 Закону, зокрема: правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність"; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

У ході розгляду справи суд прийшов до висновку, що твердження відповідача-1 про те, що кошти на рахунок позивача надходили внаслідок "дроблення рахунку іншого клієнта", є необґрунтованими.

Зокрема, представником відповідача-1 не зазначено суду норм чинного законодавства, які порушено позивачем у зв'язку із викладеним вище.

Відповідно до ст. 1062 ЦК України, на рахунок за банківським вкладом зараховуються грошові кошти, які надійшли до банку на ім'я вкладника від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше. При цьому вважається, що вкладник погодився на одержання грошових коштів від іншої особи, надавши їй необхідні дані про рахунок за вкладом.

Кошти, помилково зараховані на рахунок вкладника, підлягають поверненню відповідно до ст. 388 цього Кодексу.

Суд зазначає, що умовами договору банківського вкладу № 45050 не визначено застережень щодо неможливості зарахування грошових коштів, які надійшли до банку на ім'я вкладника від іншої особи.

До того ж, як уже зазначено вище, квитанцією від 07 липня 2014 року № TR.59349.20934.3 підтверджується факт внесення на вкладний (депозитний) рахунок грошових коштів саме позивачем.

Крім того, оскаржуваним наказом визнано нікчемними всі транзакції та правочини (договори) згідно переліку, який додається до цього наказу. Разом з тим, такого переліку відповідач-1 у ході судового розгляду справи не надав, у зв'язку із чим обставини щодо визнання нікчемним правочину не підтверджуються.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Суд зазначає, що при кваліфікації правочину за ст. 228 ЦК України має враховуватися вина, яка виражається у намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

На час прийняття у справі судового рішення по суту такого доказу суду не надано.

Отже, проаналізувавши викладені норми та обставини, суд прийшов до висновку, що позовна вимога про визнання недійсним оскаржуваного наказу є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

При цьому, як вбачається зі змісту постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 7, акт суб'єкта владних повноважень, який визнаний протиправним, тобто таким, що порушує права та законні інтереси особи, підлягає скасуванню, оскільки скасування такого акта є способом захисту порушеного права, який застосовується у разі, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту його прийняття.

Вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача-1 в частині не включення позивача до повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами ПАТ "КБ "УФС" за рахунок відповідача-2, та зобов'язання відповідача-1 включити позивача до вказаного переліку, не підлягають задоволенню з огляду наступне.

Порядок відшкодування відповідачем-2 коштів за вкладами фізичних осіб, а також порядок здійснення виплат коштів за вкладами протягом дії тимчасової адміністрації в межах суми, гарантованої відповідачем-2, за рахунок його цільової позики визначено Положенням № 14.

Зокрема, згідно з п.п. 3-5 розділу ІІІ Положення, уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує та подає до Фонду повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду (додаток 8), із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню (далі - Перелік), перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до п.п. 4 - 6 ч. 4 ст. 26 Закону, а також перелік осіб, які на індивідуальній основі отримують від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або мають інші фінансові привілеї від банку.

Перелік складається станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується, виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів (зменшених на суму податку), але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Визначений у Переліку залишок гарантованої суми надається з урахуванням розрахункових сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у неплатоспроможному банку.

Якщо вкладник не отримав свої вклади у межах граничного розміру суми відшкодування протягом дії тимчасової адміністрації за рахунок цільової позики Фонду, така сума відшкодування включається до Переліку.

Перелік складається в алфавітному порядку за прізвищами вкладників та подається до Фонду на паперових та електронних носіях разом із супровідним листом.

Інформація про вкладника в Переліку має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Перелік на паперових носіях (пронумерованих, прошитих) засвідчується підписом уповноваженої особи Фонду та відбитком печатки банку, що ліквідується, на електронних носіях подається на CD-дисках у csv файлі. Дані на паперових та електронних носіях повинні бути ідентичними.

Відповідно до п.п. 2, 3 розділу IV Положення, Фонд складає на підставі Переліку загальний Реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, за формою, наведеною у додатку 11 до цього Положення (далі - Загальний Реєстр).

Загальний Реєстр складається на паперових та електронних носіях.

Загальний Реєстр на паперових носіях (пронумерованих, прошитих) підписується відповідальною особою, яка його склала, та засвідчується підписом директора-розпорядника та відбитком печатки Фонду, на електронних носіях - на CD-дисках у csv файлі. Дані на паперових та електронних носіях повинні бути ідентичними.

З аналізу викладених норм вбачається, що процедура визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, включає наступні етапи: складення уповноваженою особою відповідача-2 переліку вкладників та визначення розрахункових сум відшкодування коштів за вкладами за рахунок відповідача-2; передача уповноваженою особою відповідача-2 сформованого переліку вкладників до відповідача-2; складення відповідачем-2 на підставі отриманого переліку вкладників загального реєстру; затвердження виконавчою дирекцією відповідача-2 загального реєстру.

Суд зазначає, що чинним законодавством не передбачена можливість включення особи до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок відповідача-2, після складення та затвердження такого переліку вкладників. До того ж, вказаний перелік складається уповноваженою особою відповідача-2 станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, тобто, уповноваженою особою відповідача-2 на тимчасову адміністрацію. Разом з тим, відповідачем-1 у справі є уповноважена особа відповідача-2 на ліквідацію ПАТ "КБ "УФС".

Відповідно до п. 12 розділу ІІ Положення, протягом процедури здійснення тимчасової адміністрації в банку уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників, яким необхідно здійснити виплати за рахунок цільової позики, щодо: зменшення (збільшення) кількості; зміни розміру сум; зміни особи вкладника (на підставі свідоцтва про право на спадщину тощо); змін реквізитів вкладників.

Зміни надаються до Фонду на паперових та електронних носіях разом із супровідним листом.

Крім того, згідно з п. 6 розділу ІІІ Положення, протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників.

Додаткова інформація залежно від її типу надається окремими файлами, що формуються згідно з додатками 9 та 10 до цього Положення.

Наведене у сукупності свідчить про те, що після складення та затвердження переліку вкладників та передачі уповноваженою особою відповідача-2 сформованого переліку вкладників до відповідача-2, уповноважена особа відповідача-2 не має права вносити зміни до переліку вкладників, а має право лише надавати до відповідача-2 додаткову інформацію про вкладників.

Отже, заявлена вимога про зобов'язання відповідача-1 надати до відповідача-2 у порядку подачі додаткової інформації про вкладників необхідну інформацію про вкладника - позивача та відомостей, необхідних для ідентифікації вкладника, підлягає задоволенню.

Позов в частині вимоги про зобов'язання відповідача-2 включити позивача до загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ "КБ "УФС" за рахунок відповідача-2, не підлягає задоволенню, оскільки у зв'язку із не включенням позивача до переліку вкладників та у зв'язку з цим не включення позивача відповідачем-2 до загального реєстру, спільних правовідносин між позивачем та відповідачем-2 не виникло, а можливість вирішення спору на майбутнє нормами КАС України не передбачено.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих обставин суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Український фінансовий світ" Гончарова Сергія Івановича та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії, а також з інших питань є таким, що підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. У зв'язку з тим, що позивачем не заявлено вимогу про стягнення судового збору за рахунок бюджетних коштів, суд не присуджує на користь позивача здійснені ним судові витрати відповідно до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 69-71, 86, 94, 128, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Український фінансовий світ" Гончарова Сергія Івановича від 18 листопада 2014 року № 6 "Про визнання нікчемними транзакцій та правочинів" в частині визнання нікчемним договору банківського вкладу (депозиту) "Планер" від 07 липня 2014 року № 45050 та всіх транзакцій за таким договором, а саме операції із внесення та перерахування грошових коштів по вкладному (депозитному) рахунку, відкритому на виконання договору банківського вкладу (депозиту) "Планер" від 07 липня 2014 року № 45050.

3. Зобов'язати уповноважену особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Український фінансовий світ" Гончарова Сергія Івановича подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію стосовно ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами у публічному акціонерному товаристві "Комерційний банк "Український фінансовий світ" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

4. Позов в іншій частині залишити без задоволення.

Копії постанови направити (вручити) сторонам (їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В.М. Данилишин