Справа № 707/464/15-а
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2015-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Суходольський О.М. Суддя-доповідач: Епель О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2015 року Справа: № 707/464/15-а

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Черкаського районного суду Черкаської області від 17 березня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Черкаському районі Черкаської області про визнання дій протиправними та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 ( далі - позивач ) звернувся до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Черкаському районі Черкаської області ( далі - відповідач ) про:

- визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у проведенні нарахування та виплати позивачу державної соціальної допомоги як дитині війни у вигляді підвищення пенсії в розмірі 30 % від розміру прожиткового мінімуму щодо осіб, які втратили працездатність;

- стягнення з відповідача на користь позивача не донарахованої щомісячної соціальної допомоги в розмірі 30 % від мінімальної пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни», за період з 01.01.2006 р. по день проведення судового засідання включно;

- зобов'язання відповідача нарахувати позивачу щомісячну державну соціальну допомогу, відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни», у подальшому при нарахуванні пенсії.

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 06 березня 2015 року адміністративний позов в частині позовних вимог за період часу до 05.09.2014 р. було залишено без розгляду.

Постановою Черкаського районного суду Черкаської області від 17 березня 2015 року в задоволенні адміністративного позову в іншій частині позовних вимог було відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначену постанову суду та ухвалити нову про задоволення адміністративного позову, так як, на думку апелянта, зазначена постанова суду прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У зв'язку з поданням апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції, яка ухвалена в порядку скороченого провадження, згідно з абз. 4 ч. 8 ст. 183-2, п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС України, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач має статус дитини війни, відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що Законами України «Про державний бюджет на 2014 рік» та «Про державний бюджет на 2015 рік» регламентовано, що норми ст.ст. 5, 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» застосовуються в порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 та 2015 роки.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про соціальний захист дітей війни» ( далі - Закон № 2195-IV ), Законами України «Про державний бюджет України» на відповідний рік, Постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2011 р. № 1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення» ( далі - Постанова № 1381 ).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 6 Закону № 2195-IV, дітям війни пенсії або щомісячне довічне утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30% мінімальної пенсії за віком.

За змістом п. 4 Постанови № 1381 у редакціях, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, розмір підвищення, встановлений ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», дорівнює 7% прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність, та станом на 01.01.2014 рік і по даний час, складає 66,43 грн.

25.01.2012 р. рішенням Конституційного Суду України № 3-рп/2012 було визначено, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на остові і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України

Пунктом 6-7 Закону України «Про державний бюджет на 2014 рік» у редакції, чинній з 02.08.2014 р., та пунктом 9 Закону України «Про державний бюджет на 2015 рік» регламентовано, що норми ст.ст. 5, 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» застосовуються в порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 та 2015 роки.

Таким чином, з викладених правових норм вбачається, що з 02.08.2014 р. і по теперішній час підвищення до пенсії особам, які мають статус дитини війни, здійснюється в розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України.

З огляду на це, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності жодних правових підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_2 за період з 05.09.2014 р.

Доводи апелянта про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає практиці Європейського суду з прав людини, колегія суддів вважає безпідставними і такими, що не відповідають дійсності, з огляду на наступне.

Так, у своєму рішенні по справі «Велікода проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема через неможливість їх фінансового забезпечення, шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України, є найважливішою функцією держави. У цьому ж рішенні суд наголосив на тому, що зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою та дійшов висновку, що передача Кабінету Міністрів України права на встановлення розміру соціальних пільг та обмеження дії відповідних законодавчих норм Законами України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік є допустимим і не призводить до порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і Першого протоколу до неї.

Таким чином, дослідивши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів знаходить їх такими, що не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції було повно встановлено обставини справи, а рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у відповідності до вимог ст. 159 КАС України.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на це, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, а постанова Черкаського районного суду Черкаської області від 17 березня 2015 року - без змін.

Керуючись ст. ст. 41, 159, 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Черкаського районного суду Черкаської області від 17 березня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Карпушова О.В.

Кобаль М.І.