Справа № 823/302/15
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2015-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Орленко В.І. Суддя-доповідач: Епель О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2015 року Справа: № 823/302/15

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

за участю секретаря Оліщук А.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу фермерського господарства «Віктор» на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 16 березня 2015 року у справі за адміністративним позовом фермерського господарства «Віктор» до управління Пенсійного фонду України в м. Сміла та Смілянському районі Черкаської області про визнання нечинним розрахунку,

ВСТАНОВИВ:

Фермерське господарство «Віктор» ( далі - позивач ) звернулося до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Сміла та Смілянському районі Черкаської області ( далі - відповідач ) про визнання нечинним розрахунку фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених, відповідно до ч. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в частині пенсій, відповідно до п.п. «б-з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з 2015 року, який складено відповідачем та адресовано позивачу.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 16 березня 2015 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначену постанову суду та ухвалити нову про задоволення позову, так як, на думку апелянта, оскаржуване рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41, ч. 1 ст. 197 КАС України розглядає справу за їх відсутності в порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, у 2015 році УПФУ в м. Сміла та Смілянському районі Черкаської області були понесені фактичні витрати на виплату і доставку пенсії ОСОБА_2, яка є колишнім працівником ФГ «Віктор» і отримує пенсію на підставі п. «ж» ст. 13 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», в розмірі 527,22 грн.

Зазначена сума витрат вказана УПФУ в м. Сміла та Смілянському районі Черкаської області у відповідному розрахунку, який разом із повідомленням від 16.01.2015 р. № 38 про необхідність відшкодування ФГ «Віктор» цих коштів був направлений на адресу позивача.

21.01.2015 р. позивач звернувся до УПФУ в м. Сміла та Смілянському районі Черкаської області із заявою, в якій просив направити на адресу фермерського господарства копію рішення про призначенням пенсії ОСОБА_2 та всі матеріали, на підставі яких воно було прийняте, та запропонував відповідачу припинити виплати пільгової пенсії за вказаним рішенням до вирішення спірних питань щодо правильності нарахування відшкодування цих виплат за рахунок господарства.

Листом від 02.02.2015 р. № 1362/02 УПФУ в м. Сміла та Смілянському районі Черкаської області повідомило ФГ «Віктор» про неможливість надати відомості, які містять конфіденційну інформацію, зокрема, відомості персонального характеру про призначення ( перерахунок ) пенсії, її розмір, надбавки та доплати до пенсії, а також про відсутність правових підстав для припинення виплати пенсії та про направлення на адресу ГУ ПФУ в Черкаській області листа щодо роз'яснення правильності відшкодування витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за рахунок господарства у зв'язку з набранням чинності Законом України від 28.12.2014 №71-VІІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи».

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач з 01.01.2015 р. фіксований сільськогосподарський податок не сплачує та є платником єдиного податку, а для платників єдиного податку законодавством не передбачено виключень щодо відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, питання щодо визначення джерела виплати пільгових пенсій врегульовано абз. 5 п.п. 1 п. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а питання стосовно порядку відшкодування витрат на виплату і доставку таких пенсій регламентовано Законом України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» та Розділом 6 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженою Постановою Правління ПФУ від 19.12.2003 р. № 21-1, що в сукупності вказує на наявність у позивача обов'язку відшкодовувати Пенсійному фонду фактичні витрати на виплату і доставку пенсії, призначеної ОСОБА_2, з 01.01.2015 р. до досягнення нею загальновстановленого пенсійного віку.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законами України «Про пенсійне забезпечення» ( далі - Закон № 1788-ХІІ ), «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» ( далі - Закон № 400/97-ВР ), «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV ), «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» (далі - Закон № 71-VIII ), Порядком призначення пенсій на пільгових умовах жінкам, які працюють в сільськогосподарському виробництві та виховали п'ятеро і більше дітей, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.1992 р. № 244 ( далі - Порядок № 244 ).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У п. «ж» ч. 1 ст. 13 Закону № 1788-ХІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: жінки, які працюють у сільськогосподарському виробництві та виховали п'ятеро і більше дітей, - незалежно від віку і трудового стажу, в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 1, 2 Порядку № 244, жінкам, які працюють в сільськогосподарському виробництві та виховали п'ятеро або більше дітей до 14-річного віку, в тому числі усиновлених, пенсії на пільгових умовах призначаються незалежно від віку та наявного трудового стажу.

Право на пенсію на вказаних у пункті 1 цієї постанови пільгових умовах мають жінки, які зайняті на постійній роботі у сільськогосподаpському виробництві у колгоспах, державних господарствах, міжгосподарських підприємствах, кооперативах, орендних колективах, а також в фермерських та інших господарствах незалежно від форм власності та господарювання.

Відповідно до абз. 5 пп. 1 п. 2 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV, виплата пенсій особам, які були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників, за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та особам, пенсії яким призначені відповідно до пунктів «в» - «е» та «ж» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», здійснюється до 1 січня 2005 року за рахунок коштів Пенсійного фонду, а з 1 січня 2005 року - за рахунок коштів Державного бюджету України до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

У п. 1 ст. 1 та абз. 4 п. 1 ст. 2 Закону № 400/97-ВР закріплено, що платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування є, зокрема, суб'єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об'єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об'єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників.

Для підприємств, установ, організацій, крім тих, які є платниками фіксованого сільськогосподарського податку, об'єктом оподаткування є також фактичні витрати на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів «б-з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Пунктом 1 статті 4 Закону № 400/97-ВР встановлено ставку на обов'язкове державне пенсійне страхування у розмірі 100 відсотків від об'єкта оподаткування, визначеного абзацом 4 п. 1 ст. 2 цього Закону.

Законом № 71-VIII, який набрав чинності 01.012015 р., було внесено зміни до Податкового кодексу України, зокрема, з переліку загальнодержавних податків і зборів виключено фіксований сільськогосподарський податок.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що законодавством для суб'єктів господарювання - платників фіксованого сільськогосподарського податку регламентовані пільги з відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, однак, з 01.01.2015 р. із законодавства виключено такий вид податку, а для платників єдиного податку зазначені пільги жодною законодавчою нормою не передбачені.

Тож, з 01.01.2015 р. правовою підставою для виникнення у фермерського господарства зобов'язання з відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку пенсії, призначеної його колишньому працівнику на підставі п. «ж» ст. 13 Закону № 1788-ХІІ, є сукупність наступних умов: 1) факт роботи такого пенсіонера в цьому фермерському господарстві, незалежно від тривалості стажу; 2) фермерське господарство є платником єдиного податку.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_2 у період з 01.09.2013 р. по 31.12.2013 р. дійсно працювала в ФГ «Віктор» та вийшла на пенсію саме на підставі п. «ж» ст. 13 Закону № 1788-ХІІ, а позивач є платником єдиного податку.

Зазначені обставини вбачаються з матеріалів справи, визнаються обома сторонами, в суду не виникає сумніву щодо їх достовірності, а тому колегія суддів вважає їх такими, що у відповідності до ч. 3 ст. 72 КАС України, не підлягають доказуванню.

Таким чином, у даному випадку, наявні достатні та необхідні правові підстави вважати, що ФГ «Віктор» зобов'язане з 01.01.2015 р. відшкодовувати фактичні витрати на виплату і доставку пенсії ОСОБА_2, як своєму колишньому працівнику, що отримує пенсію на підставі п. «ж» ст. 13 Закону № 1788-ХІІ, а отже, відповідач, складаючи спірний розрахунок таких витрат, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України, зокрема, п. 1 ст. 1 та абз. 4 п. 1 ст. 2 Закону № 400/97-ВР, Законом № 71-VIII.

Крім того, суд апеляційної інстанції також звертає увагу й на те, що обраний позивачем спосіб захисту його прав та інтересів не відповідає вимогам ч. 4 ст. 105 КАС України, оскільки сам по собі розрахунок, який позивач просить визнати нечинним, не є рішенням суб'єкту владних повноважень у розумінні ч. 2 ст. 2, п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України, а є лише документом, в якому відображений результат певних розрахункових операцій, тобто дій суб'єкта влади, вчинених на підставі відповідного рішення.

З огляду на це, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності жодних правових підстав для задоволення адміністративного позову.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_2 працювала в ФГ «Віктор» лише чотири місяці і звільнилась через сім днів після призначення їй пільгової пенсії на підставі п. «ж» ст. 13 Закону № 1788-ХІІ, колегія суддів вважає необґрунтованими і безпідставними, оскільки для призначення особі пенсії на підставі саме цієї правової норми має значення лише факт роботи особи в фермерському господарстві незалежно від тривалості стажу.

Посилання апелянта на те, що покладення відповідачем на нього обов'язку з відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку пільгової пенсії ОСОБА_2 призведе до необґрунтованих фінансових навантажень на ФГ «Віктор» і до того, що роботодавці почнуть відмовляти жінкам, які виховують п'ятьох і більше дітей до чотирнадцяти років, у прийомі на роботу, апеляційний суд вважає такими, що не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, є голослівними і до уваги колегією суддів не приймаються.

Твердження апелянта про те, що відповідач при вирішенні питання про наявність у ФГ «Віктор» зобов'язання відшкодовувати фактичні витрати на виплату і доставку пенсії ОСОБА_2 мав керуватися, у першу чергу Інструкцією про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженою постановою Правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 р. № 21-1, так як спеціальний закон щодо відшкодування витрат на виплату і доставку пенсій, призначених в порядку п. «ж» ст. 13 Закону № 1788-ХІІ, не розроблений, колегія суддів також вважає не обґрунтованими і такими, що суперечать приписам чинного законодавства, а саме п. 1 ст. 1 та абз. 4 п. 1 ст. 2 Закону № 400/97-ВР, Закону № 71-VIII.

Більш того, судова колегія звертає увагу на те, що Інструкція, на яку посилається апелянт, є підзаконним нормативно-правовим актом, який має нижчу юридичну силу в порівнянні із Законами № 400/97-ВР і № 71-VIII, якими керувався відповідач, при складанні спірного розрахунку.

Таким чином, дослідивши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає їх безпідставними і такими, що спростовуються матеріалами справи, наведеною аргументацією і суперечать приписам чинного законодавства.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було повно та правильно встановлено обставини справи, а рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, згідно з вимогами ст. 159 КАС України.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на це, судова колегія вважає, що апеляційна скарга фермерського господарства «Віктор» підлягає залишенню без задоволення, а постанова Черкаського окружного адміністративного суду від 16 березня 2015 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 41, 159, 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу фермерського господарства «Віктор» залишити без задоволення, а постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 16 березня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Кобаль М.І.

Карпушова О.В.