Справа № 826/1649/15
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2015-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2015 року № 826/1649/15

Окружний адміністративний суд міста Києва за адресою: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 81-а у складі: головуючого Бояринцевої М.А. при секретарі судового засідання Голубничій О. О, розглянувши в порядку письмового провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "РС-БУД"
до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м.Києві
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "РС -БУД" звернулося до суду з позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 17 січня 2015 року № та № .

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на Конституцію України, Податковий кодекс України, Закони України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", "Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб підприємців" та зазначає, що Державною податковою інспекцією у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві при проведенні документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ "РС-БУД" неправомірно зроблений висновок про те, що документи надані постачальником ТОВ "ТД "Промторгсоюз" для ТОВ "РС-БУД" не відповідають вимогам чинного законодавства та не дають права на формування витрат.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, заперечень до суду не надав, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Товариство з обмеженою відповідальністю "РС-БУД" є юридичною особою та перебуває на обліку в Державній податковій інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

В період з 15 грудня 2014 року по 19 грудня 2014 року Державною податковою інспекцією у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві на підставі наказу від 10 грудня 2014 року № 47, згідно з пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.11 п. 78.1 статті 78, п. 79.1 п 79.2 ст. 79 Податкового кодексу України, постанови слідчого з ОВС ВКР СУ ФР ГУ Міндоходів у Київській обл. Баланюка Р. С. від 04.08.2014 по матеріалам досудового розслідування № 0000029 від 31.07.2014, проведено документальну позапланову невиїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "РС-БУД" () з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах із Товариством з обмеженою відповідальністю "ТД "Промторгсоюз" () за весь період фінансово-господарських взаємовідносин.

За результатами проведеної перевірки Державною податковою інспекцією у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві складено акт від 29.12.2014 № 55/26-57-22-03-10/36702796, яким встановлено порушення Товариством з обмеженою відповідальністю "РС-БУД":

1. пп. 14.1.228 п. 14.1 ст. 14, п.138.1, п. 138.2, п. 138.8 ст. 138, пп. 139.1.1 та пп. 139.1.9 п.139.1 ст. 139 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755- VI зі змінами і доповненнями, пунктів 1 та 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підпункту 2.5 пункту 2 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку" затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, що призвело до заниження податку на прибуток на суму 58 434 грн., в тому числі за 2011 рік на суму 58 434 грн.

2. пп. 44.1 ст. 44, п. 198,6 ст. 198, п. 201.1, 201.6 та 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України від 02.12.2014 року № 2755- VI зі змінами і доповненнями, пунктів 1 та 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підпункту 2.5 пункту 2 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку" затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, що призвело до завищення податкового кредиту з податку на додану вартість на загальну суму 50 813 грн. в тому числі по періодам:

- жовтень 2011 року на суму 7896 грн.

- листопад 2011 року на суму 5198 грн.

- грудень 2011 року на суму 37 718 грн.

На підставі складеного акту перевірки, 17 січня 2015 року Державною податковою інспекцією у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві винесено податкові повідомлення-рішення:

- № , яким збільшено Товариству з обмеженою відповідальністю "РС-БУД" суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток підприємств на суму 73 043, 75 грн. з яких: за основним платежем - 58 435 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 14 608, 75 грн., код платежу 11021000;

- № , яким збільшено Товариству з обмеженою відповідальністю "РС-БУД" суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на суму 56 577 грн. з яких: за основним платежем - 37 718 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 18 859 грн., код платежу 14010100;

Як встановлено під час розгляду справи, Державна податкова інспекція у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві під час проведення перевірки прийшла до висновку про неправомірність віднесення до складу податкового кредиту та до складу валових витрат суми витрат, суми ПДВ та податку на прибуток підприємств по взаємовідносинам з Товариством з обмеженою відповідальністю "ТД "Промторгсоюз", оскільки первинні документи надані ТОВ "ТД "Промторгсоюз" для позивача не відповідають вимогам чинного законодавства та не дають права на формування витрат.

Щодо визначення позивачем податкових зобов'язань з податку на додану вартість суд зазначає про наступне.

Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно зі статтею 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 статті 200 Кодексу, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені розділом V Кодексу (пункт 200.2 статті 200 Кодексу).

Згідно пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті, інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу, крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

У відповідності до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Якщо результатом розрахунку об'єкта оподаткування платника податку з числа резидентів за підсумками податкового року є від'ємне значення, то сума такого від'ємного значення підлягає включенню до витрат першого календарного кварталу наступного податкового року. Розрахунок об'єкта оподаткування за наслідками півріччя, трьох кварталів та року здійснюється з урахуванням зазначеного від'ємного значення попереднього року у складі витрат таких податкових періодів наростаючим підсумком до повного погашення такого від'ємного значення (пункт 150.1 статті 150 Податкового кодексу України).

Підпунктом 14.1.181. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.1. статті 198 Податкового кодексу України встановлено право суб'єкта підприємницької діяльності на віднесення сум сплаченого податку на додану вартість до податкового кредиту у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Виходячи з системного аналізу наведених норм права суд приходить до висновку, що необхідними підставами для включення позивачем до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість є: придбання ним товарів, робіт та послуг з метою його подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності; сплата чи нарахування сум податку на додану вартість у зв'язку з таким придбанням, з врахуванням рівня звичайних цін.

Податковий кодекс України визначає лише окремі випадки, за яких неможливе включення витрат по сплаті податку на додану вартість до податкового кредиту звітного періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс) (пункт 201.7 статті 201 Податкового кодексу України).

Згідно пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Підставою для нарахування податкового кредиту, відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України є податкова накладна, яка видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача.

Відповідно до статті 9 розділу 3 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Частиною другою статті 9 даного Закону передбачено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з наступного.

03 жовтня 2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТД "Промторгсоюз" як постачальником, та Товариством з обмеженою відповідальністю "РС-БУД", як покупцем, укладено договір поставки № 10/031, за умовами якого ТОВ "ТД "Промторгсоюз" зобов'язується передати ТОВ "РС-БУД" у власність товари у кількості та асортименті, що вказані у замовленні покупця.

На підтвердження виконання договору поставки № 10/031 позивач надає копії видаткових накладних :

- видаткова накладна № 93301 від 13.10.2011 року;

- видаткова накладна № 102001 від 20.10.2011 року;

- видаткова накладна № 111002 від 10.11.2011 року;

- видаткова накладна № 111003 від 10.11.2011 року;

- видаткова накладна № 113018 від 30.11.2011 року;

- видаткова накладна № 122000 від 20.12.2011 року;

- видаткова накладна № 122203 від 22.12.2011 року;

Також позивач на підтвердження виконання умов договору надає копії отриманих від ТОВ "ТД "Промторгсоюз" податкових накладних:

- податкова накладна № 602 від 06.10.2011 року;

- податкова накладна № 2001 від 20.10.2011 року;

- податкова накладна № 3101 від 31.10.2011 року;

- податкова накладна № 1002 від 10.11.2011 року;

- податкова накладна № 1003 від 10.11.2011 року;

- податкова накладна № 3018 від 30.11.2011 року;

- податкова накладна № 1501 від 15.12.2011 року;

- податкова накладна № 1603 від 16.12.2011 року;

- податкова накладна № 1604 від 16.12.2011 року;

- податкова накладна № 1905 від 19.12.2011 року;

- податкова накладна № 2003 від 20.12.2011 року;

Вищевказані податкові накладні були внесені позивачем до реєстру виданих та отриманих податкових накладних .

У судовому засіданні 12 березня 2015 року представником позивача були подані додаткові письмові пояснення з відповідними додатками щодо подальшої реалізації придбаного товару:

ТОВ "ФІРМА РУНА" копії видаткової накладної № РС-0225 від 14.10.2011 року, довіреності № 525 від 13.10.2011 року; видаткової накладної № РС-0228 від 20.10.2011 року, довіреності № 526 від 13.10.2011 року, видаткової накладної № РС-0254 від 10.11.2011 року, довіреності № 588 від 10.11.2011 року, видаткової накладної № РС-0255 від 11.11.2011 року, видаткової накладної № РС-0281 від 08.12.2011 року, довіреності № 624 від 07.12.2011 року.

ТОВ "РУТЕНІЯ ПЛЮС" копії видаткової накладної № РС-0285 від 20.12.2011 року, довіреності № 1/346 від 14.12.2011 року, видаткової накладної № РС-0290 від 22.12.2011 року та довіреності № 1/348 від 14.12.2011 року. Та документи щодо реалізації товару фізичним особам ОСОБА_2 відповідно до видаткової накладної № РС-0273 від 02.12.2011 року та ОСОБА_3 - видаткової накладної № РС-0255 від 11.11.2011 року.

Представник позивача також на підтвердження здійснення операцій надає виписки по рахунку 5363.

Також позивач надав договір оренди № 29/03-1 від 29 березня 2011 року щодо оренди ТОВ "РС-БУД" нежитлового приміщення та складського приміщення за адресою 03148, м. Київ, вул. Жмеринська, 26.

Отже, під час розгляду справи підтверджується, що Товариством з обмеженою відповідальністю "ТД "Промторгсоюз" та Товариством з обмеженою відповідальністю "РС-БУД" виконані зобов'язання згідно вчинених операцій, що доказується відповідними первинними документами.

Разом з тим, проаналізувавши надані позивачем первинні документи, судом встановлено їх відповідність вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

На підтвердження своєї позиції позивачем надано первинні документи складені за результатами господарських взаємовідносин Товариством з обмеженою відповідальністю "РС-БУД" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТД "Промторгсоюз".

З огляду на встановлене та враховуючи, що позивачем надано первинні документи, що стосуються господарських операцій за участю Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "Промторгсоюз", які фактично підтверджують реальне здійснення правочинів і досягнення позивачем законної мети їх здійснення, висновки відповідача про те, що первинні документи складені за участю позивача та його контрагента не підтверджують факт здійснення господарських операцій, судом до уваги не приймаються.

Відносно висновків відповідача, викладених в акті перевірки, суд зазначає про наступне.

Як вбачається з акту перевірки Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві, висновки податкового органу щодо невідповідності первинних документів наданих ТОВ "ТД "Промторгсоюз" по взаємовідносинам з ТОВ "РС-БУД" ґрунтуються на висновках про те, що ТОВ "ТД "Промторгсоюз" здійснювало діяльність спрямовану на здійснення операцій, пов'язаних з наданням податкової вигоди третім особам.

Також відповідач у акті перевірки № 55/26-57-22-03-10/36702796 від 29.12.2014 року зазначає, що операції ТОВ "ТД "Промторгсоюз" не підтверджуються стосовно врахування реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, наявності трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень та іншого майна, які економічно необхідні для виконання такого постачання або здійснення діяльності, що свідчить про відсутність необхідних умов для результатів відповідної господарської, економічної діяльності, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень і транспортних засобів. Однак на підтвердження своєї правової позиції відповідач не надав жодних доказів та обґрунтувань.

З огляду на вищезазначене суд звертає увагу на те, що при дотриманні контрагентом законодавчо встановлених вимог щодо оформлення відповідних документів підстави для висновку про недостовірність або суперечливість відомостей, зазначених у таких податкових накладних, відсутні, якщо не встановлені обставини, що свідчать про обізнаність покупця про зазначення продавцем недостовірних відомостей.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 12 вересня 2013 року у справі № К/800/15523/13.

При цьому, поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його контрагента правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентами податкових зобов'язань.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 26 вересня 2012 року у справі № К/9991/5398/12.

Суд також зазначає, що чинне законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання, зокрема тим, який не був постачальником товарів (послуг), на вартість яких нарахований ПДВ, що включений платником податку до податкового кредиту.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 31 січня 2011 року у справі № 21-47а10.

Судом також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), "Булвес" АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Крім того, суд зазначає, що для вирішення спору важливе значення має факт реєстрації та перебування контрагента платника податку на додану вартість в стані платника податку на додану вартість, що надає право такому платнику видавати податкові накладні, які є підставою для формування податкового кредиту.

Як встановлено під час розгляду справи, на момент складання податкових накладних позивач та його контрагент були зареєстровані як платники податку на додану вартість та мали свідоцтва платника податків на додану вартість.

Таким чином, суд зазначає про відповідність господарських взаємовідносин статутній діяльності позивача та його контрагента.

Відповідно до статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Частиною четвертою статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на встановлене, суд зазначає, що позивачем правомірно віднесено до складу валових витрат та до складу податкового кредиту суми витрат та суми ПДВ по взаємовідносинам з Товариством з обмеженою відповідальністю ТОВ "ТД "Промторгсоюз", тому податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 17 січня 2015 року № та № визнаються протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, тому позов визнається таким, що підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до частини першої 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись статтями 98, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "РС-БУД" задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 17 січня 2015 року № .

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 17 січня 2015 року № .

4. Стягнути судовий збір у сумі 259 (двісті п'ятдесят дев'ять) грн. 24 коп. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РС-БУД" (03148, м. Київ, вул. Жмеринська, 26, ) за рахунок Державного бюджету України.

Суддя М.А. Бояринцева