Справа № 826/9806/14
Суддя: Мєзєнцев Є.І.
Дата ухвалення: 2015-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/9806/14 Головуючий у 1-й інстанції: Погрібніченко І.М. Суддя-доповідач: Мєзєнцев Є.І.
У Х В А Л А

Іменем України

12 травня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів - Старової Н.Е., Файдюка В.В., при секретарі - Войтковській Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 березня 2015 року у справі за адміністративним позовом Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві про визнання відкликаними та скасування податкових повідомлень-рішень від 19 березня 2010 року № /0, № /0,

ВСТАНОВИВ:

Суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві про визнання відкликаними та скасування податкових повідомлень-рішень від 19 березня 2010 року № /0, № /0.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 березня 2015 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення і прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні 12 травня 2015 року, представником позивача було заявлено клопотання про огляд оригіналів отриманих та виданих СПД ФО ОСОБА_2 податкових накладних (первинних бухгалтерських документів) в судовому засіданні.

Розглянувши означене клопотання, колегія суддів зазначає, що означені документи не були предметом огляду в суді першої інстанції, а тому колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні означеного клопотання. Водночас, колегія суддів звертає увагу, що клопотання про залучення означених документів до матеріалів справи у якості письмових доказів, представником позивача не заявлялося.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, суд дійшов наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що державною податковою інспекцією в Оболонському районі м. Києва проведено планову виїзну перевірку дотримання суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_2 вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 липня 2006 року по 30 червня 2009 року, за результатами якої складено акт від 08 лютого 2010 року № 46/17-30-.

Під час проведення перевірки податковим органом встановлено порушення позивачем вимог:

- статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян" від 26.12.1992 № 13-92, в результаті чого занижено податок з доходів фізичних осіб на загальну суму 486152,03 грн., в тому числі: за І квартал 2007 року на суму 38895,86 грн., за ІІ квартал 2007 року на суму 51865,99 грн., за ІІІ квартал 2007 року на суму 53478,30 грн., за ІV квартал 2007 року на суму 59132,53 грн., за І квартал 2008 року на суму 60501,56 грн., за ІІ квартал 2008 року на суму 67972,29 грн., за ІІІ квартал 2008 року на суму 53980,96 грн., за ІV квартал 2008 року на суму 53980,96 грн., за І квартал 2009 року на суму 21498,70 грн., за ІІ квартал 2009 року на суму 24844,18 грн.;

- підпункту 7.5.1 пункту 7.5, підпункту 7.3.1 пункту 7.3 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" від 06.04.1997 № 168/97-ВР, в результаті чого встановлено завищення податкового кредиту на суму 702928,00 грн., в тому числі: за січень 2007 року на суму 13583,00 грн., за лютий 2007 року на суму 17785,00 грн., за березень 2007 року на суму 26745,00 грн.,00 грн., за квітень 2007 року на суму 22598,00 грн., за травень 2007 року на суму 27378,00 грн., за червень 2007 року на суму 27825,00 грн., за липень 2007 року на суму 27551,00 грн., за серпень 2007 року на суму 26799,00 грн., за вересень 2007 року на суму 26423,00 грн., за жовтень 2007 року на суму 28557,00 грн., за листопад 2007 року на суму 44604,00 грн., за грудень 2007 року на суму 37262,00 грн., за січень 2008 року на суму 17033,00 грн., за лютий 2008 року на суму 21922,00 грн., за березень 2008 року на суму 57947,00 грн., за квітень 2008 року на суму 53832,00 грн., за травень 2008 року на суму 40661,00 грн., за червень 2008 року на суму 32661,00 грн., за липень 2008 року на суму 21193,00 грн., за серпень 2008 року на суму 12537,00 грн., за вересень 2008 року на суму 127061,00 грн., за жовтень 2008 року на суму 35733,00 грн., за листопад 2008 року на суму 28462,00 грн., за грудень 2008 року на суму 13418,00 грн., за січень 2009 року на суму 9100,00 грн., за лютий 2009 року на суму 14416,00 грн., за березень 2009 року на суму 7730,00 грн., за квітень 2009 року на суму 6835,00 грн., за травень 2009 року на суму 24253,00 грн., за червень 2009 року на суму 8303,00 грн.

19 березня 2010 року на підставі акту перевірки від 08 лютого 2010 року № 46/17-30- Державною податковою інспекцією в Оболонському районі м. Києва прийнято наступні податкові повідомлення-рішення:

- № /0, яким збільшено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в загальному розмірі 1054902,00 грн., в тому числі: за основним платежем - в розмірі 702928,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - в розмірі 351974,00 грн.;

- № /0, яким збільшено суму податкового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб, що є суб'єктами підприємницької діяльності і незалежної професії в загальному розмірі 486152,03 грн., в тому числі: за основним платежем - в розмірі 486152,03 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - в розмірі 0,00 грн.

Загальні засади оподаткування доходів фізичних осіб визначалися чинними на момент виникнення спірних правовідносин нормами Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" від 22.05.2003 № 889-IV (далі - Закон України № 889-IV).

Відповідно до пункту 22.10 статті 22 Прикінцевих положень вказаного Закону до набрання чинності спеціальним законом з питань оподаткування фізичних осіб - суб'єктів підприємницької дальності, діє розділ ІV Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян" у частині оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю, який застосовується з урахуванням положень пункту 9.12 статті 9 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб".

Згідно зі статтею 13 розділу ІV Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян" від 26.12.1992 № 13-92 (далі - Декрет) оподаткуванню підлягають доходи громадян, одержані протягом календарного року від здійснення підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а також інші доходи громадян, не передбачені як об'єкти оподаткування у розділах II та III цього Декрету.

Оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) і документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. Якщо ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то вони враховуються податковими органами при проведенні остаточних розрахунків за нормами, визначеними Головною державною податковою інспекцією України за погодженням з Міністерством економіки України та Державним комітетом України по сприянню малим підприємствам та підприємництву.

Наказом Міністерства фінансів України, Головної державної податкової інспекції України від 21.04.1993 № 12 було затверджено Інструкцію про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю, додатком 6 якої визначено норми витрат, що враховуються при оподаткуванні доходів громадян, які займаються підприємницькою діяльністю без створення юридичної особи та інших доходів.

Розділом ІІІ вказаного Додатку передбачено, що витрати при здійсненні інших видів діяльності, включаючи торговельну, враховуються за нормою в розмірі 25 відсотків до суми валового доходу.

Відповідно до підпункту "б" пункту 1 статті 14 розділу IV Декрету податок обчислюється податковими органами з доходів, зазначених у розділі IV Декрету, на підставі декларацій, поданих громадянами про очікуваний (оціночний) у поточному році доход або про фактично одержані у звітному календарному році доходи та інших відомостей про доходи громадян, визначених у цьому розділі.

Згідно із пунктом 2 статті 14 розділу IV Декрету оподаткування доходів громадян податковими органами здійснюється на підставі, зокрема, матеріалів перевірок діяльності громадян, проведених податковими органами.

Відповідно до пункту 7.1 статті 7 Закону України № 889-IV ставка податку становить 15 відсотків від об'єкта оподаткування, крім випадків, визначених у пунктах 7.2-7.4 цієї статті.

Платників податку на додану вартість, об'єкти, базу та ставки оподаткування, перелік неоподатковуваних та звільнених від оподаткування операцій, особливості оподаткування експортних та імпортних операцій, поняття податкової накладної, порядок обліку, звітування та внесення податку до бюджету на час виникнення спірних правовідносин визначав Закон України "Про податок на додану вартість" від 03.04.1997 № 168/97-ВР (далі - Закон № 168/97-ВР).

Згідно зі статтею 1 Закону № 168/97-ВР:

- податкове зобов'язання - загальна сума податку, одержана (нарахована) платником податку в звітному (податковому) періоді, визначена згідно з цим Законом (пункт 1.6);

- податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом (пункт 1.7).

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97-ВР податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: - придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; - придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Датою виникнення права платника податку на податковий кредит, відповідно до підпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону № 168/97-ВР, вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Підставою для нарахування податкового кредиту, згідно із підпунктом 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону № 168/97-ВР, є податкова накладна, яка видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача.

Податкова накладна у відповідності із підпунктом 7.2.3 пункту 7.2 статті 7 Закону № 168/97-ВР є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом.

Згідно із підпунктом 7.4.4 пункту 7.4 статті 7 Закону 168/97-ВР якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту.

Як передбачено абзацом 1 підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97-ВР, не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем самостійно визначено валовий дохід у розмірі 357481,00 грн. за І квартал 2007 року, у розмірі 484119,00 грн. за ІІ квартал 2007 року, у розмірі 512456,00 грн. за ІІІ квартал 2007 року, у розмірі 721074,00 грн. за ІV квартал 2007 року, у розмірі 612933,00 грн. за І квартал 2008 року, у розмірі 675406,00 грн. за ІІ квартал 2008 року, у розмірі 515186,00 грн. за ІІІ квартал 2008 року, у розмірі 515186,00 грн. за ІV квартал 2008 року, у розмірі 204286,00 грн. за І квартал 2009 року, у розмірі 232023,00 грн. за ІІ квартал 2009 року.

Окрім цього, матеріалами справи також встановлено, що позивачем віднесено до податкового кредиту суми податку на додану вартість в розмірі 13583,00 грн. за січень 2007 року, в розмірі 17785,00 грн. за лютий 2007 року, в розмірі 26745,00 грн. за березень 2007 року, в розмірі 22598,00 грн. за квітень 2007 року, в розмірі 27378,00 грн. за травень 2007 року, в розмірі 27825,00 грн. за червень 2007 року, в розмірі 27551,00 грн. за липень 2007 року, в розмірі 26799,00 грн. за серпень 2007 року, в розмірі 26423,00 грн. за вересень 2007 року, в розмірі 28557,00 грн. за жовтень 2007 року, в розмірі 44604,00 грн. за листопад 2007 року, в розмірі 37262,00 грн. за грудень 2007 року, в розмірі 17033,00 грн. за січень 2008 року, в розмірі 21922,00 грн. за лютий 2008 року, в розмірі 57947,00 грн. за березень 2008 року, в розмірі 53832,00 грн. за квітень 2008 року, в розмірі 40661,00 грн. за травень 2008 року, в розмірі 32661,00 грн. за червень 2008 року, в розмірі 21193,00 грн. за липень 2008 року, в розмірі 12537,00 грн. за серпень 2008 року, в розмірі 127061,00 грн. за вересень 2008 року, в розмірі 35733,00 грн. за жовтень 2008 року, в розмірі 28462,00 грн. за листопад 2008 року, в розмірі 13418,00 грн. за грудень 2008 року, в розмірі 9100,00 грн. за січень 2009 року, в розмірі 14416,00 грн. за лютий 2009 року, в розмірі 7730,00 грн. за березень 2009 року, в розмірі 6835,00 грн. за квітень 2009 року, в розмірі 24253,00 грн. за травень 2009 року, в розмірі 8303,00 грн. за червень 2009 року.

Втім, за результатами планової виїзної перевірки дотримання суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_2 вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 липня 2006 року по 30 червня 2009 року, податковим органом встановлено заниження податкового зобов'язання на 79 164, 00 грн. та завищення податкового кредиту на 702 928, 00 грн., так само як і завищення валових витрат, пов'язаних з отриманням доходу, що призвело до заниження суми оподаткування доходу та нарахування позивачу податку з доходів фізичних осіб у сумі 486 152, 03 грн.

Водночас, з акту перевірки вбачається, що вказані порушення було встановлено, у зв'язку з ненаданням позивачем жодних документів, що підтверджували б правомірність здійснення фінансово-господарської діяльності останнім за перевіряємий період. Матеріали справи також не містять означених документів.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що за відсутності первинних документів витрати, здійснені позивачем в перевіряємому періоді, враховуються за нормами згідно із додатком 6 Інструкції про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю, затвердженої наказом Міністерства фінансів України, Головної державної податкової інспекції України від 21.04.1993 № 12, тобто за ставкою 25% від суми валового доходу.

За вказаних обставин, суд також вважає безпідставним віднесення до податкового кредиту сум податку на додану вартість не підтверджених податковими накладними.

Підпунктом 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" від 21.12.2000 № 2181-III, чинного станом на дату прийняття оспорюваних податкових повідомлень-рішень, передбачалось, що у разі коли контролюючий орган самостійно донараховує суму податкового зобов'язання платника податків за підставами, викладеними у підпункті "б" підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, такий платник податків зобов'язаний сплатити штраф у розмірі десяти відсотків від суми недоплати (заниження суми податкового зобов'язання) за кожний з податкових періодів, установлених для такого податку, збору (обов'язкового платежу), починаючи з податкового періоду, на який припадає така недоплата, та закінчуючи податковим періодом, на який припадає отримання таким платником податків податкового повідомлення від контролюючого органу, але не більше п'ятдесяти відсотків такої суми та не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян сукупно за весь строк недоплати, незалежно від кількості податкових періодів, що минули.

Отже, податкові повідомлення-рішення відповідача від 19 березня 2010 року № /0, яким визначено позивачу податкове зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в загальному розмірі 1054902,00 грн. (основний платіж - 702928,00 грн., штрафні (фінансові) санкції 351974,00 грн.), та № /0, яким визначено позивачу податкове зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб, що є суб'єктами підприємницької діяльності і незалежної професії в загальному розмірі 486152,03 грн. (основний платіж - 486152,03 грн., штрафні (фінансові) санкції - 0,00 грн.), є обґрунтованими та не підлягають скасуванню.

Стосовно позовних вимог про визнання податкових повідомлень-рішень відповідача від 19 березня 2010 року № /0 та № /0 відкликаними суд зазначає наступне.

З 01 січня 2011 року Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Порядок відкликання податкового повідомлення-рішення визначений статтею 60 Податкового кодексу України, відповідно до положень якої податкове повідомлення-рішення вважається відкликаним, якщо:

- сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення (підпункт 60.1.1);

- контролюючий орган скасовує раніше прийняте податкове повідомлення-рішення про нарахування суми грошового зобов'язання або податкову вимогу (підпункт 60.1.2);

- контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов'язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення або суму податкового боргу, визначену в податковій вимозі (підпункт 60.1.3);

- рішенням суду, що набрало законної сили, скасовується повідомлення-рішення контролюючого органу або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі (підпункт 60.1.4);

- рішенням суду, що набрало законної сили, зменшується сума грошового зобов'язання, визначена у податковому повідомленні-рішенні контролюючого органу, або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі (підпункт 60.1.5).

Інших вимог щодо відкликання податкових повідомлень-рішень, ніж передбачені статтею 60 Податкового кодексу України, не встановлено.

У той же час, постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 12.06.2012 року, якою скасовано постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 06.10.2010 року про стягнення заборгованості з Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_2, не може вважатися належним доказом відкликання податкового повідомлення-рішення, з огляду на наступне.

Зі змісту вказаного рішення суду вбачається, що постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 06.10.2010 року скасовано з підстав неузгодженості податкового боргу, а не його зменшенням, як зазначає позивач.

Окрім цього, суд зазначає, що відповідно до п. 5.1 Порядку направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 28.11.2012 року № 1236 податкове повідомлення-рішення вважається відкликаним, якщо:

- орган державної податкової служби скасовує раніше прийняте податкове повідомлення-рішення про нарахування суми грошового зобов'язання;

- орган державної податкової служби зменшує нараховану суму грошового зобов'язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення;

- рішенням суду, що набрало законної сили, скасовується повідомлення-рішення органу державної податкової служби;

- рішенням суду, що набрало законної сили, зменшується сума грошового зобов'язання, визначена у податковому повідомленні-рішенні органу державної податкової служби.

Згідно п. 5.3 вказаного Порядку, у випадках, визначених підпунктами 5.1.2 і 5.1.4 пункту 5.1 цього розділу, податкове повідомлення-рішення вважається відкликаним з дня надходження до платника податків податкового повідомлення-рішення, яке містить зменшену суму грошового зобов'язання.

Таким чином, судом першої інстанції вірно зазначено, що відкликаними податкові повідомлення-рішення можуть бути лише за умови прийняття податковим органом нових податкових повідомлень-рішень, якими скасовано попередньо прийнятті рішення.

З огляду на відсутність в матеріалах справи доказів настання випадків, передбачених статтею 60 Податкового кодексу України та п. 5.1 Порядку направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 28.11.2012 року № 1236 в якості підстав для відкликання податкових повідомлень-рішень, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовна вимога щодо визнання податкових повідомлень-рішень відповідача від 19 березня 2010 року № /0 та № /0 відкликаними задоволенню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

За правилами ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 160, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 березня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя Є.І.Мєзєнцев

суддя Н.Е.Старова

суддя В.В.Файдюк

Головуючий суддя Мєзєнцев Є.І.

Судді: Файдюк В.В.

Старова Н.Е.