Справа № 754/6089/14-а
Суддя: Петріщева І. В.
Дата ухвалення: 2014-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/308/14
Справа №754/6089/14-а
ПОСТАНОВА

Іменем України

01.10.2014 м. Київ

Деснянський районний суд міста Києва у складі: головуючого судді Петріщевої І.В., при секретарі судового засідання Сивенко В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльності, про призначення, нарахування (здійснення перерахунку) та виплату щорічної допомоги на оздоровлення особі, яка постраждала в наслідок Чорнобильської катастрофи,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 в порядку адміністративного судочинства звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації, в якому просить: 1.Визнати протиправною бездіяльністю та зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації здійснити перерахунок, нарахувати та виплатити щорічну допомогу на оздоровлення, у розмірі 5 мінімальних заробітних плат, в порядку та на умовах, визначених положеннями статті 48 Закону України від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ, за період, починаючи з 1996 року по 2013 рік включно, що дорівнює 85 розмірам мінімальних заробітних плат; 2.Визнати протиправною бездіяльністю та зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації здійснити перерахунок, нарахувати та виплатити одноразову компенсацію як інваліду ІІ групи з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який став інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи в розмірі 45 мінімальних заробітних плат; 3.Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації в подальшому нараховувати та виплачувати щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі 5 мінімальних заробітних плат, в порядку та на умовах, визначених положеннями статті 48 Закону України від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інвалід ІІ групи, за рішенням Медико-соціальної експертної комісії та згідно з положеннями статті 14 закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" віднесений до категорії І осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, має право отримувати щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі 5 мінімальних заробітних плат, яка повинна виплачуватись за місцем проживання органами соціального захисту населення, розмір якої визначається на момент виплати, зазначивши, що оскільки йому стало відомо про порушення його прав, представник звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації з приводу цього порушення, отримавши відповідь, що одноразова компенсація, як інваліду ІІ групи з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який став інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи, у розмірі 45 мінімальних заробітних плат не виплачувалась, а щорічна допомога на оздоровлення призначена у відповідності до положень чинного законодавства України, підстав для перерахунку та виплати допомоги в іншому розмірі не вбачається.

У судове засідання позивач, представник позивача, належним чином повідомлений про розгляд справи, не з'явився, звернувшись до суду з клопотанням про розгляд справи за його відсутності.

У судове засідання представник Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації, належним чином повідомлений про розгляд справи, не з'явився, надавши суду письмові заперечення на позов, в яких просить у позові відмовити у повному обсязі, провести розгляд справи без участі представника, зазначивши, що підстави для задоволення позову відсутні оскільки позовні вимоги є вимогами на майбутнє, додатково зазначивши, що в частині вимог щодо призначення різниці суми щорічної допомоги на оздоровлення у відповідності з чинним законодавством Управління не є належним відповідачем, так як дані повноваження згідно ст.ст. 93, 96 п. 6 ст. 116 Конституції України належать до повноважень Кабінету Міністрів України.

Перевіривши матеріали справи, пояснення та заперечення сторін, повно і всебічно з'ясувавши обставини в адміністративній справі, підтверджені доказами, які були досліджені в судовому засіданні, відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з таких підстав.

Ухвалою Деснянського районного суду від 01.10.2014 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльності, про призначення, нарахування (здійснення перерахунку) та виплату одноразової компенсації, щорічної допомоги на оздоровлення особі, яка постраждала в наслідок Чорнобильської катастрофи, в частині визнання протиправною бездіяльністю та зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації здійснити перерахунок, нарахувати та виплатити щорічну допомогу на оздоровлення, у розмірі 5 мінімальних заробітних плат, в порядку та на умовах, визначених положеннями статті 48 Закону України від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ, за період, починаючи з 1996 року по 2013 рік включно, що дорівнює 85 розмірам мінімальних заробітних плат; визнання протиправною бездіяльністю та зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації здійснити перерахунок, нарахувати та виплатити одноразову компенсацію як інваліду ІІ групи з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який став інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи в розмірі 45 мінімальних заробітних плат було залишено без розгляду.

Судом встановлено, що позивач є інвалідом II групи захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації та має статус інваліда ІІ групи, 1 категорії.

ОСОБА_1 28 березня 2014 року звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації з заявою про призначення, нарахування та виплату різниці у компенсаціях за період з 1996 року по 2013 рік включно, окремо за кожен рік, отримавши 01.04.2014 року відповідь, що підстав для перерахунку щорічної допомоги на оздоровлення згідно поданої заяви немає.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначені та закріплені в Законі України від 28.02.1991 № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (із змінами і доповненнями).

Згідно статті 9 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до ст. 117 Конституції України, Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов'язковими до виконання. Ст.ст. 62, 67 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" надало право Кабінету Міністрів України роз'яснювати порядок застосування цього Закону та підвищувати розміри всіх доплат, пенсій, компенсацій відповідно до змін індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати.

На підставі ст. 117 Конституції та ст. 62, 67 Закону КМ України видав постанову від 12.07.2005р. № 562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", якою установив такі розміри щорічної допомоги на оздоровлення: інвалідам 1 та 2 групи -120 грн.

Тому ст. 48 Закону надає право постраждалим громадянам на щорічну допомогу на оздоровлення, а ст. 62 - регламентує, що порядок застосування цього Закону визначається КМ України, рішення якого є обов'язковими для виконання.

Відповідно ст. 75 Конституції України Верховна Рада України є єдиним органом законодавчої влади в Україні. Конституція України не встановлює пріоритету застосування того чи іншого Закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання. Не має також Закону України який би регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.

Водночас Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення від 3 жовтня 1997 року №4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив "Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована одно предметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується одно предметний акт, який діяв у часі раніше".

Відповідно до п. 3 ст. 116 Конституції України Кабінет Міністрів України забезпечує проведення політики у сфері соціального захисту.

Не розглядалось і не приймалось Конституційним Судом України рішення про визнання неконституційною постанов Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 562 та № 836 від 26.07.1996р. Ці постанови є чинними і були прийняті у відповідності до статті 95, 116, 117 Конституції України, статей 4, 7 Бюджетного кодексу України, статті 62 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Згідно ст. 87 Бюджетного кодексу України видатки на державні програми з ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, здійснюється у встановленому порядку за рахунок наявних надходжень до загального фонду державного бюджету в межах обсягів призначень, передбачених у бюджеті.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.12.2011р.№20-рп-2011 щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 4 розділу VII «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» підтверджено право Кабінету Міністрів України, як державного органу, що має забезпечувати реалізацію встановлених законами України соціальних прав громадян, на визначення механізму реалізації законів України, в тому числі встановлення порядку та розмір соціальних виплат виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету.

Разом з тим, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, у сфері публічно-правових відносин від порушень.

Однак позивач, звернувшись до суду з вимогою в подальшому нараховувати та виплачувати йому щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі 5 мінімальних заробітних плат, в порядку та на умовах, визначених положеннями статті 48 Закону України від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ, яка є вимогою на майбутнє, не довів факту порушення його прав в цій частині, оскільки судом встановлено, що представник позивача звертався до Управління з заявою від 28 березня 2014 року про призначення, нарахування та виплату різниці у компенсаціях за період з 1996 року по 2013 рік включно, окремо за кожен рік.

У відповідь надійшов лист від 01 квітня 2014 року, в якому відповідач повідомляв, що немає законних підстав для перерахунку щорічної допомоги на оздоровлення згідно поданої заяви.

Адміністративний позов позивачем подано у квітні 2014 року, тобто коли ще термін виконання державою зобов'язань щодо здійснення виплат щорічної допомоги наоздоровлення "в подальшому" не закінчився.

Доказів того, що станом на момент розгляду справи судом, щорічна допомога на оздоровлення, передбачена статтею 48 Закону № 796-ХІІ, в подальшому не була виплачена позивачу, суду не було надано.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Таким чином, захисту підлягають лише ті права, які порушені рішеннями, діями або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень.

Оскільки Законом № 796-ХІІ або іншими нормативним актами не встановлено, коли у подальшому має бути проведена виплата спірної допомоги, а на момент судового розгляду докази того, що така допомога не виплачувалась, відсутні, у справі відсутній предмет судового захисту.

Сам по собі лист Управління не може порушувати прав позивача в частині спірних позовних вимог, оскільки не є розпорядчим документом, та не створює наслідків для учасників відповідних правовідносин.

Тому суд приходить до обґрунтованого висновку про передчасність звернення з цима позовними вимогами та відсутність підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Разом з тим, з боку позивача суду не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, з урахуванням всіх встановлених фактичних обставин по справі та вимог законодавства, довів правомірність своїх дій.

Таким чином, підстав для задоволення позовних вимог немає, а доводи, наведені позивачем, спростовуються вище наведеним.

Керуючись статтями 2, 18, 71, 104, 161-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Конституцією України, Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи",

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльності, про призначення, нарахування (здійснення перерахунку) та виплату щорічної допомоги на оздоровлення особі, яка постраждала в наслідок Чорнобильської катастрофи.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Деснянський районний суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня оголошення постанови або з дня отримання копії постанови з одночасним направленням копії апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Петріщева І.В.