Справа № 807/2683/13-а
Суддя: Попко Я.С.
Дата ухвалення: 2015-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2015 року Справа № 876/11633/13

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Хобор Р.Б., Сеника Р.П.

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2013 року у справі за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Завод Будівельної індустрії» до Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2013 року позивач - Товариство з додатковою відповідальністю «Завод Будівельної індустрії» звернулося до суду з позовом до Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області, в якому, із врахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 18.07.2013 року: № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у сумі 108 160,50 грн., з яких: за основним платежем - 72 107,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 36 053,50 грн.; № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 78 151,50 грн., з яких: за основним платежем - 52 101,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 26 050,50 грн.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суджу від 20 серпня 2013 року позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області від 18.07.2013 р. № та №.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що 03.01.2007 року між позивачем та ТОВ «Будкомплект» укладено договір про продаж товарів і продукції № 03/01-6 предметом якого є зобов'язання ТОВ «Будкомплект» продати, а ТДВ «Завод Будівельної індустрії» прийняти та оплатити будівельні матеріали, металопрокат.

Реальність здійснення господарських операцій ТзДВ «Завод Будівельної індустрії» з його контрагентом - ТОВ «Будкомплект» підтверджується первинними бухгалтерськими документами, а саме: розхідними накладними, податковими накладними, реєстрами отриманих та виданих податкових накладних, довіреностями на отримання ТМЦ від ТОВ «Будкомплект», платіжними доручення, актами здачі-прийняття робіт (наданих послуг) та товарно-транспортними накладними. Зазначені первинні документи у своїй сукупності підтверджують факт придбання товарів (а саме факт перевезення товару та його фактичну передачу від ТОВ «Будкомплект» до позивача), оплату їх вартості, оприбуткування, та такі первинні документи були оформлені в результаті фактичного здійснення господарських операцій, а тому позивач у відповідності до статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» мав право на віднесення спірних сум до складу валових. Спірні суми податкового кредиту ТзДВ «Завод Будівельної індустрії» за відповідний звітний податковий період повністю підтверджені належним чином оформленими податковими накладними, а відповідні господарські операції належним чином відображені у податковому обліку позивача.

Суд першої інстанції не прийняв до уваги посилання відповідача на матеріали кримінальної справи № 9007, оскільки обставини даної справи не мають наперед встановленого й доведеного характеру, тобто не є юридичними фактами, передбаченими ч. 4 ст. 72 КАС України.

При цьому, суд першої інстанції відхилив посилання Мукачівської ОДПІ на те, що при проведенні перевірки ТОВ «Будкомплект» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ФОП ОСОБА_1 за період з 01.01.2009 року по 31.07.2012 року (акт Тисменицької МДПІ №497/2240/31769387 від 15.08.2012 р.) не підтверджено факту поставок товарів від підприємця ОСОБА_1 до ТОВ «Будкомплект» з мотивів того, що укладені між вказаними суб'єктами господарювання правочини здійснені без мети настання реальних наслідків і є нікчемними, так як при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні оцінюватися відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до висновку про помилковість та протиправність висновків податкового органу про те, що ТДВ «Завод Будівельної індустрії» занижено грошове зобов'язання з податку на прибуток підприємств на суму 72 107,00 грн. та з податку на додану вартість на суму 57 686,00 грн.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, вважаючи її прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права, Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області оскаржила її, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Закарпатського окружного адміністративного суджу від 20 серпня 2013 року та прийняти нову постанову, якою повністю відмовити у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт вказує на те, що ТзДВ «Завод Будівельної індустрії» завищено валові витрати у розмірі 286 926,00 грн. та податковий кредит у розмірі 57 686,00 грн., сформованих по господарських операціях з придбання товару (арматури) від ТОВ «Будкомплект» (раніше придбаної в СГ - фізичної особи ОСОБА_1.) на підставі первинних документів, які складені без фактичного здійснення господарської операції купівлі-продажу товарів.

Апелянт звертає увагу на те, що відносно ОСОБА_1 порушено кримінальну справу за фактом створення та придбання суб'єктів підприємницької діяльності з метою покриття незаконної діяльності, в результаті чого заподіяно велику матеріальну шкоду державі, за ознаками злочину, передбаченого ч.2. ст.205 КК України (фіктивне підприємництво).

Таким чином, ТДВ «Завод будівельної індустрії» відобразило господарські операції, щодо реалізації ТМЦ та послуг, які фактично не відбувались. Перевіркою не виявлено наявність розумних економічних або інших причин (ділової мети) систематичного придбання та продажу товарів (робіт, послуг). Такі причини можуть бути наявними лише за умови, що платник податку має намір одержати економічний ефект у результаті підприємницької або іншої економічної діяльності, а не виключно чи переважно за рахунок формування податкового кредиту та валових витрат для інших суб'єктів підприємницької діяльності.

Отже, операції з поставки по ланцюгу ТОВ «Будкомплект» - «Завод будівельної індустрії» не містять у суті своїй розумних економічних або інших причин (ділової мети) систематичного (протягом місяця) придбання та продажу товарів та не спричиняють реального настання правових наслідків.

Апелянт вважає, що господарська операція ТДВ «Завод будівельної індустрії» та ТОВ «Будкомплект» по придбаннк ТМЦ (раніше придбаного в суб'єкта господарювання - фізичної особи ОСОБА_1) не мали місце, отже, дане порушення не підлягає спростуванню. Як наслідок порушення вимог п.5.1 ст.5, пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України від 28.12.1994 №334/94-ВР «Про оподаткування прибутку підприємств» та пп.7.2.3. п.7.2. ст.7, пп.7.4.1. п.7.4. ст.7, пп.7.4.4. п.7.4. ст.7, пп.7.4.5. п.7.4. ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» є обґрунтованими та відповідають чинному законодавству.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не поступило, а тому суд апеляційної інстанції, у відповідності до п.п.1,2 ч.1 ст.197 КАС України вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що 02.07.2013 року працівниками Мукачівської ОДПІ проведено позапланову виїзну документальну перевірку ТзОВ «Завод Будівельної індустрії» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.05.2010 року по 31.05.2013 року, за результатами якої складено акт № 2033/22-00/05515009 від 02.07.2013 року.

У процесі проведеної перевірки встановлено порушення позивачем:

- п.5.1 та пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України від 28.12.1994 р. № 334/94-ВР «Про оподаткування прибутку підприємств» (із змінами та доповненнями) в результаті чого занижено податок на прибуток підприємств на загальну суму 72 107 грн, у тому числі: за 2-й квартал 2010 року на суму 18 850 грн, за 3 квартал 2010 року на суму 53 257 грн;

- пп.7.2.3. п.7.2., пп.7.4.1., пп.7.4.4. та пп.7.4.5. п.7.4. ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» № 168/97-ВР від 03.04.1997 року (із змінами та доповненнями),в результаті чого занижено податкове зобов'язання з податку на додану вартість за 2010 рік на загальну суму 57 686,00 грн.

Підставою для донарахування спірних сум грошового зобов'язання з податку на додану вартість та податку на прибуток є віднесення ТзОВ «Завод Будівельної індустрії» до складу валових витрат та податкового кредиту сум, пов'язаних з придбанням товару у ТОВ «Будкомплект» без документального підтвердження.

На підставі акта перевірки Мукачівською ОДПІ прийнято оспорювані податкові повідомлення-рішення:

№ від 18.07.2013 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 108160,50 грн, в тому числі 72107,00 грн за основним платежем та 36053,50 грн за штрафними (фінансовими) санкціями;

№ від 18.07.2013 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ у розмірі 78151,50 грн, в тому числі 52 101,00 грн за основним платежем та 26 050,5 грн за штрафними (фінансовими) санкціями.

Встановлено, що 3 січня 2007 року між ТДВ «Завод Будівельної індустрії» (покупець) та ТОВ «Будкомплект» (продавець) було укладено договір № 03/01-6 про продаж товарів і продукції. Згідно п.1 договору ТОВ «Будкомплект» зобов'язується продати, а ТДВ «Завод Будівельної індустрії» прийняти та оплатити будівельні матеріали, металопрокат (продукцію).

Реальність виконання даного договору підтверджується фактичним здійсненням господарських операцій по поставці будівельних матеріалів від ТОВ «Будкомплект» до ТДВ «Завод Будівельної індустрії», про що свідчать досліджені та наявні в матеріалах справи первинні документи, а саме: розхідні накладні № БК-0000631 від 21.05.2010 року, № БК-0000883 від 23.06.2010 року, № БК-0000954 від 02.07.2010 року, № БК-0000-1250 від 09.08.2010 року, податкові накладні № 681 від 21.05.2010 року, № 954 від 23.06.2010 року, № 1030 від 02.07.2010 року, №1347/1 від 09.08.2010 року, реєстри отриманих та виданих податкових накладних, довіреності на отримання ТМЦ від ТОВ «Будкомплект», платіжні доручення, а також наявні у матеріалах справи транспортні документи: акти здачі-прийняття робіт (наданих послуг) та товарно-транспортні накладні.

Зазначені первинні документи у своїй сукупності підтверджують факт придбання товарів (а саме факт перевезення товару та його фактичну передачу від ТОВ «Будкомплект» до позивача), оплату їх вартості, оприбуткування і вказані первинні документи були оформлені в результаті фактичного здійснення господарських операцій., а тому позивач, у відповідності до ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» мав право на віднесення спірних сум до складу валових.

За п.5.1 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валові витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій матеріальній або нематеріальній формах, здійснювана як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які прибавляються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно п.п.5.3.9. п.5.3 ст.5 ЗУ «Про оподаткування прибутку підприємств» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

За ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

У відповідності до ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до пп.7.4.1 п.7.4 ст.7, 7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), при цьому такі витрати повинні бути підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями. Подані позивачем платіжні доручення, податкові накладні є документами, які підтверджують сплату позивачем податку на додану вартість в ціні товару та дають йому право на включення відповідних сум до податкового кредиту, а також на отримання бюджетного відшкодування у порядку, передбаченому п. 7.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість». Отже, позивач, одержавши у встановленому порядку податкові накладні, відповідно до пункту 7.5 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» правомірно включив суму податку на додану вартість до податкового кредиту.

Частиною 2 пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» встановлено відповідальність платника податку тільки у випадку включення в податковий кредит сум ПДВ, не підтверджених податковими накладними. При цьому, вищезазначений Закон не передбачає обов'язку або права одного платника податків контролювати показники податкової звітності іншого платника податків.

Проведеною перевіркою встановлено, що валові витрати ТзОВ «Завод Будівельної індустрії» сформовані на підставі договору № 03/01-6 від 03.01.2007 року, укладеного між між ТДВ «Завод Будівельної індустрії» (покупець) та ТОВ «Будкомплект» (продавець) про продаж будівельних матеріалів, металопрокату.

Сформовані суми податкового кредиту ТДВ «Завод Будівельної індустрії» за відповідний звітний податковий період повністю підтверджені належним чином оформленими податковими накладними № 681 від 21.05.2010 року, № 954 від 23.06.2010 року, № 1030 від 02.07.2010 року, №1347/1 від 09.08.2010 року і відповідні господарські операції належним чином відображені у податковому обліку позивача.

На думку апеляційного суду, судом першої інстанції правомірно не взято висновки ДПІ, викладені в акті Тисменицькоі МДПІ щодо проведення перевірки контрагента позивача - ТОВ «Будкомплект» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ФОП ОСОБА_1 за період з 01.01.2009 року по 31.07.2012 року, які ґрунтуються на постанові у кримінальній справі від 19.06.2012 року, порушеній СУ ДПС у Полтавській області, про призначення документальної перевірки ТОВ «Будкомплект» та матеріалах кримінальної справи, порушеної відносно ФОП і ОСОБА_1, оскільки встановлені в ході досудового слідства у кримінальній справі обставини та факти не є підставою для звільнення від доказування, перелік яких міститься у ст.72 КАС України.

Згідно з ч.3 ст.72 цього Кодексу підставою для звільнення від доказування є лише вирок суду у кримінальній справі, який набрав законної сили та який є обов'язковим для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалено вирок, в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинено воно цією особою.

Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини 2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

З огляду на викладене, на думку апеляційного суду, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, а доводи апелянта на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

Згідно ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 195, п.п.1,2 ч.1 ст.197,198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області залишити без задоволлення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суджу від 20 серпня 2013 року у справі №807/2683/13-а за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Завод Будівельної індустрії» до Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Я.С. Попко

Судді Р.Б. Хобор

Р.П. Сеник