Справа № 803/815/15-а
Суддя: Мачульський Віктор Володимирович
Дата ухвалення: 2015-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2015 року Справа № 803/815/15-a

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Мачульський В.В.,

при секретарі судового засідання Шаблій Л.П.,

за участю представника позивача Москвичова С. І.,

представника відповідача Мельника С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Західгідроенерго» до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання нечинним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Західгідроенерго» (далі - ТзОВ «Західгідроенерго», позивач) звернулося з адміністративним позовом до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області (далі - Луцька ОДПІ, відповідач) про визнання нечинним та скасування рішення про відмову в реєстрації платником податку на додану вартість №5530/10/03-18-11-02 від 08 квітня 2015 року та зобов'язання зареєструвати Товариство з обмеженою відповідальністю «Західгідроенерго» платником податку на додану вартість в порядку передбаченому статтею 183 Податкового кодексу України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Луцької ОДПІ безпідставно було відмовлено ТзОВ «Західгідроенерго» у реєстрації платника податку на додану вартість, оскільки останній обрав добровільну реєстрацію відповідно до статті 182 Податкового кодексу України, а тому не зобов'язаний вносити будь які відомості до розділу 7, крім загальної суми здійснення операцій з постачання товарів (послуг), що підлягають оподаткуванню згідно розділу 5 ПК України.

Вважає рішення відповідача не чинним та таким, що підлягає скасуванню, а також просить зобов'язати зареєструвати позивача платником податку на додану вартість.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав із підстав, наведених у позовній заяві, та просив позов задовольнити.

Представник відповідача у письмових запереченнях та усних поясненнях адміністративний позов не визнав та просив у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю, оскільки контролюючий орган, відмовляючи позивачу у реєстрації платника податку на додану вартість, діяв у межах наданих йому повноважень та з дотриманням норм чинного законодавства.

Суд заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги є безпідставними та не підлягають до задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюються на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктами владних повноважень, щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дії чи бездіяльності.

Судом встановлено, що 01 квітня 2015 року ТзОВ «Західгідроенерго» подало до Луцької ОДПІ реєстраційну заяву платника податку на додану вартість за формою № 1-ПДВ, в якій зазначило підставою реєстрації платника такого податку статтю 182 Податкового кодексу України, а також бажану дату реєстрації - 01 травня 2015 року.

За результатами розгляду заяви 08 квітня 2015 року Луцька ОДПІ листом № 5530/10/03-18-18-02 повідомила позивача про те, що відповідно до підпункту 4 пункту 3.5 Положення «Про реєстрацію платників податку на додану вартість» реєстраційна заява платника ПДВ обов'язково має бути підписана заявником із зазначенням дати. Усі розділи реєстраційної заяви підлягають заповненню (крім розділу 2 для юридичних осіб, які подали заяву державному реєстратору у спосіб, визначений в абзаці третьому підпункту 1 цього пункту) та у відповідності до пункту 3.9 цього Положення, якщо в заяві про реєстрацію не зазначені обов'язкові реквізити, надані недостовірні або неповні дані, її не скріплено печаткою заявника (для юридичних осіб, які подали заяву до контролюючого органу у спосіб, визначений в абзаці першому підпункту 1 пункту 3.5 нього розділу), не підписано заявником (для фізичних осіб), відповідальною особою заявника (для юридичних осіб) чи особою, яка має документально підтверджене повноваження щодо підпису реєстраційної заяви особи, яка реєструється платником ПДВ, відомості про заявника не включені державного реєстру, то протягом 5 робочих днів від дня отримання заяви контролюючий орган звертається до особи з письмовою пропозицією надати нову заяву про реєстрацію (із зазначенням підстав прийняття попередньої). Про те у розділі 7 відсутні відомості про загальну суму від здійснення операцій з постачання товарів (послуг), що підлягають оподаткуванню за останні 12 календарних місяців, а також запропоновано подати нову реєстраційну заяву платника податку на додану вартість у зручний для позивача спосіб та встановленні законодавством терміни.

Не погоджуючись з рішенням відповідача про відмову в реєстрації платника податку на додану вартість, позивач оскаржив його у судовому порядку.

Надаючи правову оцінку вищезазначеному рішенню Луцької ОДПІ суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини виникли стосовно проведення державної реєстрації платника податку на додану вартість, а відтак врегульовані Податковим Кодексом України від 02.12.2010 року № 2755-VI з наступними змінами та доповненнями (далі - ПК України) та Положенням «Про реєстрацію платників податку на додану вартість» затвердженого наказом Міністерства доходів і зболів України №1130 від 14.11.14 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.11.14 за № 1456/26233 (далі Положення №1130).

Відповідно до пункту 183.1 статті 183 ПК України будь-яка особа, що підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку, подає до контролюючого органу за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) реєстраційну заяву.

Пункт 183.3 статті 183 ПК України встановлює, що у разі добровільної реєстрації особи як платника податку або особи, яка відповідає вимогам, визначеним підпунктом 6 пункту 180.1 статті 180 цього Кодексу, реєстраційна заява подається згідно з пунктом 183.7 цієї статті не пізніше ніж за 20 календарних днів до початку податкового періоду, з якого такі особи вважатимуться платниками податку та матимуть право на податковий кредит і виписку податкових накладних.

Відповідно до пункту 183.7 статті 183 ПК України заява про реєстрацію особи як платника податку подається особисто такою фізичною особою або безпосередньо керівником або представником юридичної особи - платника (в обох випадках з документальним підтвердженням особи та повноважень) до контролюючого органу за місцезнаходженням (місцем проживання) особи.

У реєстраційній заяві зазначаються підстави для реєстрації особи як платника податку.

Контролюючий орган відмовляє в реєстрації особи як платника податку, якщо за результатами розгляду реєстраційної заяви та/або поданих документів встановлено, що особа або не відповідає вимогам, визначеним статтею 180, пунктом 181.1 статті 181, пунктом 182.1 статті 182 та пунктом 183.7 статті 183 цього Кодексу, або якщо існують обставини, які є підставою для анулювання реєстрації згідно із статтею 184 цього Кодексу.

Підтвердженням відповідності вимогам пунктом 181.1 статті 181 та пунктом 182.1 статті 182 ПК України є будь-які первинні документи бухгалтерського обліку, що засвідчують факт здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню (акт виконаних робіт, касовий чек, платіжне доручення тощо).

Пунктом 3.5. передбачено, що будь-яка особа, яка підлягає обов'язковій реєстрації чи прийняла рішення про добровільну реєстрацію як платника ПДВ, подає до контролюючого органу за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) реєстраційну заяву платника податку на додану вартість за формою N 1-ПДВ (додаток 1).

Як встановлено підпунктом 4 п 3.5 реєстраційна заява обов'язково має бути підписана заявником із зазначенням дати та усі розділи реєстраційної заяви підлягають заповненню (крім розділу 2 для юридичних осіб, які подали заяву державному реєстратору у спосіб, визначений в абзаці третьому підпункту 1 цього пункту).

Відповідно до пункту 3.9 вищезазначеного Положення якщо в заяві про реєстрацію не зазначені обов'язкові реквізити, надані недостовірні або неповні дані, її не скріплено печаткою заявника (для юридичних осіб, які подали заяву до контролюючого органу у спосіб, визначений в абзаці першому підпункту 1 пункту 3.5 цього розділу), не підписано заявником (для фізичних осіб), відповідальною особою заявника (для юридичних осіб) чи особою, яка має документально підтверджене повноваження щодо підпису реєстраційної заяви від особи, яка реєструється платником ПДВ, відомості про заявника не включені до Єдиного державного реєстру, то протягом 5 робочих днів від дня отримання заяви контролюючий орган звертається до особи з письмовою пропозицією надати нову заяву про реєстрацію (із зазначенням підстав неприйняття попередньої).

Матеріали справи свідчать, що у поданій позивачем реєстраційній заяві встановлено зазначення недостовірних або неповних даних.

Так, за результатами розгляду реєстраційної заяви ТзОВ «Західгідроенерго», відповідачем виявлено, що в розділі 7 відсутні відомості про загальну суму від здійснення операцій з постачання товарів (послуг), що підлягають оподаткуванню за останні 12 календарних місяців, хоча у попередній реєстраційній заяві платника ПДВ, яку було подано до Луцької ОДПІ 12 січня 2015 року позивачем було зазначено обсяги в сумі 305 700 грн., згідно накладних №РН-0000001 від 21 листопада 2014 року на суму 268800,00 грн. та №РН-0000002 від 28 листопада 2014 року на суму 36900,00 грн.

Тому, як встановлено судом та не заперечується сторонами по справі, контролюючий орган протягом 5 робочих днів від дня отримання заяви, звернувся до особи з письмовою пропозицією надати нову заяву про реєстрацію у встановлені законом терміни (із зазначенням підстав неприйняття попередньої).

Наведене свідчить, що контролюючим органом не відмовлено ТзОВ «Західгідроенерго» у реєстрації платником податку на додану вартість, а лише, в порядку та межах наданих повноважень, запропоновано звернутись до Луцької ОДПІ із новою заяву про реєстрацію із зазначенням всіх достовірних та обов'язкових реквізитів.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідним зазначити, що спірним правовідносинам, що можуть бути предметом розгляду в адміністративному суді, повинні бути притаманні такі ознаки як порушення прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, що вчинені обов'язково у сфері публічно-правових відносин.

Слід зазначити, що право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантується кожному (в тому числі юридичним особам) статтею 55 Конституції України.

Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до частини 2 статті 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Зокрема, юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму (частина 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України).

Пунктом 1 частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України конкретизовано, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

В даному випадку лист Луцької ОДПІ від 08 квітня 2015 року № 5530/10/03-18-11-02 не спричиняє виникнення будь-яких прав і обов'язків для позивача та не створює для останнього юридичних наслідків, а отже за правовою природою не носить характер рішення суб'єкта владних повноважень.

Тобто, в межах спірних правовідносин, саме рішення контролюючого органу про відмову у проведенні реєстрації платником податку на додану вартість спричиняє виникненню прав і обов'язків для позивача та створює для останнього юридичні наслідки, а отже за правовою природою носить характер рішення суб'єкта владних повноважень.

З огляду на викладене, позовні вимоги про визнання нечинним та скасування рішення про відмову в реєстрації платником податку на додану вартість №5530/10/03-18-11-02 від 08 квітня 2015 року не підлягають задоволенню.

При цьому, мотивуючи необхідність відмовити у задоволенні вимоги про зобов'язання зареєструвати позивача платником податку на додану вартість в порядку передбаченому статтею 183 Податкового кодексу України суд враховує наступне.

За своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідача щодо визначення податкового статуту платника, здійснення контролю за своєчасністю, достовірністю, повноти нарахування та сплати податків, зборів, платежів, тощо, є дискреційними повноваженнями та виключною компетенцією уповноваженого органу, в даному випадку - органів доходів і зборів.

Як випливає зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Судом вже зазначалось, що лист Луцької ОДПІ від 08 квітня 2014 року №5530/10/03-18-11-02 не спричиняє виникнення будь-яких прав і обов'язків для позивача та не створює для останнього юридичних наслідків, а отже за правовою природою не носить характер рішення суб'єкта владних повноважень. При цьому, позивачу роз'яснено право на повторне звернення із аналогічною заявою про реєстрацію із зазначенням всіх достовірних та обов'язкових реквізитів.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, ключовим завданням якого є здійснення правосуддя, а тому зазначена позовна вимога розцінюється судом саме як втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому, на думку суду, задоволена бути не може.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд, з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з аналізу положень чинного законодавства та доказів, наявних у матеріалах справи, вважає адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Західгідроенерго» таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись статями 2,11,17,69,70,71,158,160,163 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, Положення про реєстрацію платників податку на додану вартість, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Західгідроенерго» до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання нечинним, скасування рішення, та зобов'язання вчинити дії, відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, яка буде складена у повному обсязі 12 травня 2015 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий

Суддя В.В. Мачульський