Справа № 804/16157/14
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2015-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2015 рокусправа № 804/16157/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Чередниченко В.Є.,

суддів: Коршуна А.О., Панченко О.М.,

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2014 року у справі №804/16157/14 за позовом ОСОБА_1 до Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про скасування постанови та стягнення виконавчого збору,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 02 жовтня 2014 року звернувся до суду з позовом до Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати постанову відповідача від 27 серпня 2014 року про стягнення з боржника виконавчого збору по виконавчому провадженню ВП №44455830 про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 77918,52 грн.;

- зобов'язати відповідача повернути ОСОБА_1 виконавчий збір у сумі 77918,52 грн. на розрахунковий рахунок ПАТ КБ «Приватбанк» в м. Дніпропетровську №4515, МФО 305299, ІПН .

В обґрунтування своїх вимог, як на підставу для скасування постанови державного виконавця про стягнення з боржника виконавчого збору позивач посилався на неналежне повідомлення про відкриття виконавчого провадження, що в свою чергу позбавило можливості його виконати рішення в добровільному порядку, та не проведення фактичного виконання рішення суду органом ДВС в примусовому порядку з застосуванням заходів примусового впливу до боржника, передбаченого Законом України «Про виконавче провадження».

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2014 року адміністративний позов задоволено частково.

Суд скасував постанову Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 27 серпня 2014 року про стягнення з боржника виконавчого збору по виконавчому провадженню ВП №44455830 про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 77918,52 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Постанова суду обґрунтована тим, що оскільки відповідачем не було вчинено дій примусового характеру, що були б направлені на виконання рішення суду в примусовому порядку та не було фактичного стягнення заборгованості, заборгованість була сплачена добровільно позивачем одразу після того, як він дізнався про виконавче провадження, а також з огляду на не своєчасність вручення позивачу постанови про відкриття виконавчого провадження, постанова державного виконавця є неправомірною та підлягає скасуванню. Крім того суд першої інстанції вказує на те, що позовні вимоги про зобов'язання відповідача повернути позивачу виконавчий збір у сумі 77918,52 грн. на його розрахунковий рахунок у ПАТ КБ «Приватбанк» задоволенню не підлягають з огляду на те, що положеннями Закону України «Про виконавче провадження» передбачений вичерпний перелік підстав повернення вже стягнутого виконавчого збору боржнику: у разі закінчення виконавчого провадження у зв'язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню на основі виконавчого документа, вирішення питання про повернення сплаченого боржником судового збору є виключною функцією та компетенцією відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» саме державного виконавця.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2014 року в частині залишених без задоволення позовних вимог скасувати та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилався на те, що скасовуючи постанову державного виконавця про стягнення виконавчого збору, як підставу для стягнення такого збору, сплачений позивачем виконавчий збір підлягає поверненню.

Жовтневий відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції також не погодився з постановою суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просив скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2014 року та відмовити у задоволенні позову відмовити.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що позивач у строк наданий для добровільного виконання рішення не виконав його, заяви про відкладення виконавчих дій у порядку статті 35 Закону України «Про виконавче провадження» позивач не надавав, а також з огляду на розпочате примусове виконання рішення, державний виконавець правомірно виніс постанову про стягнення з боржника виконавчого збору.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін які підтримали доводи своїх апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг та заперечень на них, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи із наступного.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що у Жовтневому відділі державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції на примусовому виконанні знаходилось виконавче провадження №44455830 за виконавчим документом №201/125/13-ц від 10 липня 2014 току, виданого Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення з ОСОБА_1 боргу у сумі 779185,22 грн. на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

19 серпня 2014 року державним виконавцем Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Пата Н.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій встановлено строк для добровільного виконання до 26 серпня 2014 року та попереджено, що у разі невиконання в наданий для добровільного виконання строк рішення буде виконано в примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій (а.с.8).

Копію вказаної постанови про відкриття виконавчого провадження, згідно із вимогами статті 31 Закону України «Про виконавче провадження», направлено рекомендованим листом з повідомленням про вручення сторонами, у тому числі і боржнику - ОСОБА_1 на адресу : АДРЕСА_1. Відповідно до копії повідомлення про вручення поштового відправлення, відправлення вручено 28 серпня 2014 року консьєржу ОСОБА_2 (а.с. 64).

Постановою державного виконавця від 27 серпня 2014 року стягнуто з боржника ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 77918, 52 грн., у зв'язку з не виконанням в добровільному порядку вимог про сплату боргу (а.с.53).

28 серпня 2014 року державним виконавцем Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Пата Н.О. з метою забезпечення виконання рішення на підставі положень ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» накладено арешт на все майно боржника у межах суми стягнення за виконавчим документом та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, що належить боржнику (а.с.54).

26.09.2014 року державним виконавцем Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Пата Н.О. у зв'язку із тим, що рішення виконано фактично, борг сплачено у повному обсязі, виконавчий збір та витрати на виконавче провадження стягнуто, на підставі положень ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» звільнено майно боржника із-під арешту.

Позивач 30.09.2014 року за вх. № 9138/04-14 звертався до Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції із заявою про скасування постанови про стягнення виконавчого збору та про повернення позивачу добровільно сплаченої ним суми виконавчого збору у сумі 77918,52 гривень. У зазначеній заяві позивач зазначав про те, що затримка у самостійному виконанні судового рішення у строки, зазначені у постанові про відкриття виконавчого провадження, відбулась тільки із причини відсутності позивача у серпні 2014 року за місцем проживання та неотриманням вказаної постанови за адресою місця проживання (а.с.68).

Правомірність та обґрунтованість постанови відповідача від 27 серпня 2014 року про стягнення з боржника виконавчого збору та стягнення цього виконавчого збору з Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженої постанови, виходить з наступного.

Згідно зі ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. В постанові державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати семи днів, а рішень про примусове виселення - п'ятнадцяти днів, та попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням з нього виконавчого збору і витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Копія постанови про відкриття виконавчого провадження не пізніше наступного дня надсилається стягувачу, боржнику та органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ.

Постанова про відкриття виконавчого провадження може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Як вбачається з матеріалів справи копію постанови про відкриття виконавчого провадження було отримано 28 серпня 2014 року консьєржем ОСОБА_2 (а.с.64).

Статтею 27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача.

Отже, з наведених норм вбачається, що у разі ненадання боржником доказів самостійного вчинення дій, визначених виконавчим документом після винесення органом ДВС постанови про відкриття виконавчого провадження та встановлення певного строку такого вчинення дій, останній має право винести постанову про стягнення виконавчого збору за примусове виконання рішення.

Згідно з постановою про стягнення виконавчого збору від 27.08.2014 року ВП №44455830 ця постанова може бути оскаржена до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в 10-денний строк з моменту її одержання.

Однак, як встановлено судом першої інстанції та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, позивач у період з 16 серпня 2014 року по 30 серпня 2014 року перебував на відпочинку та лікуванні із родиною у курортному комплексі «Шале Грааль» Медікал-СПА центр, який розташований у м. Трускавець, що підтверджується копіями курортної картки, рахунків про отримані та оплачені послуги, маршрутних листів, квитків на літак (а.с. 13-26).

Таким чином, боржник у виконавчому провадженні був позбавлений можливості оскаржити постанову про відкриття виконавчого провадження в судовому порядку або добровільно виконати рішення та надати докази добровільного виконання цього рішення.

Щодо доводів відповідача в апеляційній скарзі на те, що позивач не скористався своїм правом на звернення до відповідача з заявою про відкладення виконавчих дій у порядку статті 35 Закону України «Про виконавче провадження», колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ст. 35 вказаного Закону, за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладення провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам.

Між тим, наданим Законом правом на відкладення виконавчих дій за для забезпечення прав та законних інтересів боржника державний виконавець Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Пата Н.О. не скористався та не прийняв до уваги те, що постанову про відкриття виконавчого провадження отримала не сторона виконавчого провадження, як того вимагає Закон України «Про виконавче провадження», а інша особа.

Крім того, суд апеляційної інстанції приймає до уваги й те, що постанову про стягнення з боржника виконавчого збору було винесено 27 серпня 2014 року, в той час як копію постанови про відкриття виконавчого провадження було вручено консьєржу ОСОБА_3 28 серпня 2014 року, тобто відповідач на момент прийняття постанови про стягнення з боржника виконавчого збору не мав даних про отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновокм суду першої інстанції щодо протиправності постанови Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 27 серпня 2014 року про стягнення з боржника виконавчого збору

Щодо доводів ОСОБА_1 на те, що скасовуючи постанову державного виконавця про стягнення виконавчого збору, як підставу для стягнення такого збору, сплачений позивачем виконавчий збір підлягає поверненню, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Пунктом 3.7. Інструкції з організації примусового виконання рішень затверджених наказом Мін'юсту №512/5 від 02.04.2012р. встановлено, що стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 28 Закону.

Пунктом 12.13 Інструкції з організації примусового виконання рішень встановлено, що не пізніше ніж протягом трьох робочих днів від дня ознайомлення з інформацією про надходження коштів державний виконавець у разі достатності суми для покриття всіх вимог стягувача та наявності відомостей від стягувача про шляхи отримання ним коштів готує одне розпорядження (додатки 4, 5), яким визначає належність указаних коштів та спосіб перерахування стягувачу, яке затверджується начальником органу ДВС із зазначенням дати та скріплюється печаткою органу ДВС. Указане розпорядження готується в двох примірниках, оригінал видається особі, відповідальній за ведення книги обліку депозитних сум, копія залишається у виконавчому провадженні.

Таким чином, державним виконавцем підготавлюється розпорядження відповідно до якого кошти у розмірі 77918,52 грн. перераховуються до Державного бюджету України, як виконавчий збір, шляхом зарахування коштів на казначейський рахунок ст.ст. 28, 43 Закону України «Про виконавче провадження».

Так п. 5 Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 року №787 вказано, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів (обов'язкових платежів) та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, до контролюють справляння надходжень бюджету. Подання подається до органу Казначейства за формою, передбаченою нормативно-правовими актами з питань повернення помилково або надміру нарахованих до бюджету коштів, або в довільній формі на офіційному бланку установи за підписом керівника установи (його заступника відповідно до компетенції), скріпленим гербовою печаткою (у разі наявності) або печаткою із найменуванням та ідентифікаційним кодом установи, з обов'язковим зазначенням такої інформації: обґрунтування необхідності повернення коштів з бюджету, найменування платника (суб'єкта господарювання), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), сума платежу, що підлягає поверненню, дата та номер документа на переказ, який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету.

Отже, законодавством визначено цілий механізм повернення коштів з Державного бюджету України, при цьому, суд не вправі порушувати процедуру повернення помилково сплачених до бюджету коштів визначену вище вказаним Порядком.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об'єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому постанову суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 198, статтями 205, 206 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції - залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2014 року у справі №804/16157/14 - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлений 07 травня 2015 року.

Головуючий: В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун

Суддя: О.М. Панченко