Справа № 825/987/15-а
Суддя: Поліщук Л.О.
Дата ухвалення: 2015-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2015 року Чернігів Справа № 825/987/15-а

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Поліщук Л.О.,
за участі секретаря Сірого І.О.,
за участі позивача ОСОБА_1 ,
за участі представника відповідача Купцова І.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини польова пошта НОМЕР_1 про стягнення матеріальної допомоги та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:
27.03.2015 ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_2 (далі ВЧ НОМЕР_3 , відповідач), в якому просить суд, враховуючі уточнення позовних вимог, зобов`язати командира Військової частини НОМЕР_2 належно виконати вимоги Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» в частині належної виплати грошового забезпечення; стягнути із Військової частини НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 суму матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі 1688,50 грн.
Свої вимоги позивач мотивує тим, що у лютому 2014 року позивач звернувся до командира Військової частини НОМЕР_2 з проханням про виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань. Рапорт позивача був розглянутий та підписаний. Проте 28.04.2014 позивача було звільнено за станом здоров`я, а матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2014 рік так і не було виплачено, що порушує законні права та конституційні гарантії позивача. У рапорту про звільнення ОСОБА_1 просила звільнити її після повного розрахунку, проте на даний час матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань не виплачена.
29.04.2015 ухвалою суду було замінено неналежного відповідача Військову частину НОМЕР_2 , на належного Військову частину польова пошта НОМЕР_1 .
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав.
Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог та зазначив, що 19.02.2014 було направлено рапорт командира Військової частини НОМЕР_2 із відповідним клопотанням про виплату матеріальної допомоги позивачу на ім`я командира Військової частини НОМЕР_4 . За результатами розгляду рапортів комісією Військової частини НОМЕР_4 04.06.2014 було направлено відповідне клопотання на ім`я Командира Сухопутних Військ ЗСУ. Командиром Сухопутних військ ЗСУ 30.07.2014 було погоджено клопотання командира військової частини НОМЕР_4 та встановленим порядком було направлено до військової частини для прийняття рішення і видання ними відповідних наказів. До військової частини НОМЕР_2 дане рішення надійшло 01.08.2014, але командир Військової частини НОМЕР_2 наказу про виплату матеріальної допомоги особам зазначеним у клопотанні командира Військової частини НОМЕР_4 , а саме: позивачу, виданого не було у зв`язку з тим, що позивач станом на 01.08.2014 був виключений зі списків військової частини НОМЕР_2 . Таким чином, робити будь-які виплати особам які не є військовослужбовцями чи працівниками підпорядкованої йому військової частини командир не має права.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов належить задоволенню частково з наступних підстав.
Судом встановлено, що молодший сержант ОСОБА_1 проходила службу в військовій частині НОМЕР_2 на посаді телефоніста відділення зв`язку.
10.02.2014 позивачем поданий рапорт на ім`я командира Військової частини НОМЕР_2 про виплату матеріальної допомоги на соціально-побутові потреби за 2014 рік (а.с.24).
19.03.2014 наказом ТВО командира військової частини НОМЕР_2 №55 позивача виключено зі списків особового складу частини за пунктом "б" (за станом здоров`я) частини 6 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (наказом від 28.04.2014 №83 внесено зміни) (а.с.27-28).
Цим же наказом зазначено, що позивач матеріальної допомоги на соціально-побутові питання не отримав.
19.02.2014 ТВО командира військової частини НОМЕР_2 подано рапорт командиру Військової частини НОМЕР_4 щодо прохання винести рішення про виплату у 2014 році військовослужбовцям Військової частини НОМЕР_2 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань (а.с.46).
Комісією Військової частини НОМЕР_4 подано клопотання від 04.06.2014 №841 до Командира Сухопутних військ Збройних Сил України про надання дозволу на виплату в межах кошторисних призначень та щомісячних асигнувань на 2014 рік відповідної військової частини матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2014 рік (а.с.47-48).
Командувачем Сухопутних військ Збройних Сил України 30.07.2014 погоджено дане клопотання та зобов`язано організувати подальше виконання встановленим порядком (а.с.49).
Вирішуючи даний спір та надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з такого.
Пунктом 242 Указу Президента України «Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» від 10.12.2008 №1153/2008 передбачено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.
Відповідно до статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Підпунктом 3 пункту 5 Постанови Кабінету Міністрів України №1294 від 07 листопада 2007 року «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання надавати військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.
Наказом Міністерства оборони України № 260 від 11.06.2008 затверджена Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам.
Відповідно до пп. 33.1, 33.2, 33.3 вказаної Інструкції, особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять службу за контрактом, для вирішення соціально-побутових питань один раз на рік надається матеріальна допомога в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.
Матеріальна допомога надається військовослужбовцям за їх заявою за місцем штатної служби на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому розміру допомоги.
Розмір матеріальної допомоги установлюється за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.
До місячного грошового забезпечення, з якого визначається матеріальна допомога, включаються посадові оклади, оклади за військовими званнями та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно з законодавством України на день підписання наказу про надання цієї допомоги.
Під час виплати зазначеної допомоги військовослужбовцям, які перебувають у розпорядженні, та тим, які на день підписання наказу про надання цієї допомоги звільнені від посад, до місячного грошового забезпечення, з якого визначається матеріальна допомога, включаються оклад за військовим званням, посадовий оклад та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які отримували військовослужбовці за останніми штатними посадами, що ними займалися.
Відповідно до пункту 10 наказу Міністра оборони України «Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2014 рік», матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань виплачується в розмірі, що не перевищує розміру місячного грошового забезпечення військовослужбовця.
Видання наказів і виплату матеріальної допомоги здійснюється у грудні 2014 року за наявності вільного фінансового ресурсу.
У виняткових випадках видання наказів і виплату матеріальної допомоги протягом року здійснювати за умови наявності вільного фінансового ресурсу в межах затвердженого на рік фонду грошового забезпечення після розгляду заяв військовослужбовців, поданих за підпорядкованістю та прийняття за ними рішень першим заступником Міністра оборони України, заступником Міністра оборони України, заступником Міністра оборони України - керівником апарату, начальником Генерального штабу - Головнокомандувачем Збройних Сил України, командувачами видів Збройних Сил України та командувачами військ оперативних командувань.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 станом на час подання рапорту (10.02.2014) на ім`я командира Військової частини НОМЕР_2 про виплату матеріальної допомоги на соціально-побутові питання за 2014 рік, проходила військову службу в Військовій частині НОМЕР_2 , тобто, була військовослужбовцем Збройних Сил України, та відповідно мала право на отримання зазначеної матеріальної допомоги.
Однак, відповідачем, клопотання про виплату матеріальної допомоги позивачу на підставі його рапорту від 10.02.2014 не розглянуто.
При цьому відповідач, пославшись на наказ №83 від 28.04.2014 про звільнення позивача, не взяв до уваги те, що рапорт був написаний позивачем станом на час виконання службових обов`язків, а відтак суд приходить до висновку, що наказ про звільнення №83 від 28.04.2014, в даному випадку, не може слугувати підставою для відмови у виплаті матеріальної допомоги на соціально-побутові потреби.
Тобто, на думку суду, при розгляді клопотання про виплату допомоги позивачу на підставі його рапорту від 10.02.2014 слід керуватися підставами щодо наявності чи відсутності вільного фінансового ресурсу, а не наказом про звільнення позивача, який виданий пізніше в часі, як написаний рапорт. Отже, з врахуванням викладеного відмова відповідача у виплаті матеріальної допомоги на соціально-побутові потреби є протиправною.
Щодо позовних вимог позивача про зобов`язання відповідача належно виконати вимоги Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» в частині належної виплати грошового забезпечення, то такі вимоги задоволенню не належать з огляду на наступне.
Із аналізу правових норм зазначених вище по тексту постанови вбачається, що законодавець наділив відповідача та його посадових осіб дискреційними повноваженнями при прийнятті управлінського рішення.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.
Враховуючи вищезазначене, дискреційне право державного органу обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.
З огляду на вказане, право відповідача на вчинення дій щодо виконати вимоги Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» в частині належної виплати грошового забезпечення, є дискреційним повноваженням, а тому задоволення позовних вимог в цій частині є формою втручання в дискреційні повноваження державного органу.
Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що задоволення позовних вимог позивача частково, в частині стягнення з Військової частини польова пошта НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_6 ) матеріальної допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2014 рік у розмірі 1688,50 грн. не є повним захистом прав та інтересів позивача, а відтак вважає за необхідне, з врахуванням вимог ч.2 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять, а також абзацу 2 ч.2 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, з метою повного захисту, прийняти іншу постанову, визнавши протиправною бездіяльність командира Військової частини польова пошта НОМЕР_1 щодо невидачі наказу про виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2014 рік.
За наведених обставин позовні вимоги позивача належать до часткового задоволення.
Положенням п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин.
Враховуючи зазначене, позивач звільнений від сплати судового збору.
Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Позов задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність командира Військової частини польова пошта НОМЕР_1 щодо невидачі наказу про виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2014 рік.
Стягнути з Військової частини польова пошта НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_6 ) матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2014 рік у розмірі 1688 (одна тисяча шістсот вісімдесят вісім) грн. 50 коп.
В решті позовних вимог відмовити.
Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.
Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Л.О. Поліщук

Дата підписання повного тексту постанови 12.05.2015