Справа № 810/1049/15
Суддя: Терлецька О.О.
Дата ухвалення: 2015-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2015 року № 810/1049/15

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Терлецької О.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомКомунального підприємства Київської обласної ради «Переяслав-Хмельницьктепломережа»
доПереяслав-Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Комунальне підприємство Київської обласної ради «Переяслав-Хмельницьктепломережа», звернувся до суду з адміністративним позовом до Переяслав-Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії.

В позовних вимогах, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, позивач просить суд:

- скасувати податкове повідомлення-рішення Переяслав-Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області від 20.10.2014 № про нарахування штрафу на суму 4 069, 44 гривень;

- визнати протиправними дії Переяслав-Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області, якими зараховані кошти, що сплачені Комунальним підприємством Київської обласної ради «Переяслав-Хмельницьктепломережа» в рахунок погашення зобов'язань з податку на додану вартість за серпень 2014 року в сумі 91 451, 00 гривень - на погашення неіснуючого податкового боргу з податку на додану вартість за червень 2013 року та зобов'язати Переяслав-Хмельницьку об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Київській області облікувати кошти, що сплачені Комунальним підприємством Київської обласної ради «Переяслав-Хмельницьктепломережа» до бюджету платіжними дорученнями від 22.09.2014 № 887 в сумі 91 451, 00 гривень за призначенням, указаним у платіжному дорученні як податок на додану вартість за серпень 2014 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що податковим органом прийняте податкове повідомлення-рішення та вчинені дії на підставі акта перевірки, який не містить жодної інформації, фактів та даних про порушення позивачем вимог податкового законодавства.

Таким чином, вважає, що дії і рішення відповідача по зміні призначення платежу, є незаконними, що порушують норми чинного податкового законодавства.

Про дату, час та місце судового розгляду сторони були повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

В призначений день та час у судове засідання сторони не з'явилися, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Від представника позивача до суду надійшло письмове клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд позов задовольнити.

Від відповідача станом на день винесення рішення по справі заперечень на адміністративний позов, будь-яких пояснень, заяв чи клопотань до суду не надійшло.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Судом встановлено, що для розгляду і вирішення даної справи відсутня потреба у заслуховуванні свідків чи експертів, також немає інших перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, зазначених у статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, тому суд вирішив розгляд справи проводити в порядку письмового провадження на основі наявних у матеріалах справи доказів.

Всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, судом встановлено таке.

Комунальне підприємство Київської обласної ради «Переяслав-Хмельницьктепломережа» зареєстровано 05.04.1994 виконавчим комітетом Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області та, як платник податків, перебуває на обліку в Переяслав-Хмельницькій об'єднаній державній податковій інспекції.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.09.2014 підприємство подало до податкового органу податкову деклара цію з податку на додану вартість за серпень 2014 року (зареєстрована за № ) з податковим зобов'язанням з податку на додану вартість у сумі 91 451 гривень, а 22.09.2014 платіжним дорученням № 887 сплатило указану суму до бюджету (одержано банком 29.09.2014).

Судом встановлено, що в платіжному дорученні від 22.09.2014 позивач визначив призначення платежу - оплата ПДВ за серпень 2014 року.

20.10.2014 відповідачем проведено камеральну перевірку своєчасності сплати податкових зобов'язань Комунального підприємства Київської обласної ради «Переяслав-Хмельницьктепломережа, за результатами якої складено Акт № 2113/10-17-15-01.

При перевірці своєчасності сплати узгодженого податкового зобов'язання, встановлено порушення термінів сплати, визначених у пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, а саме з податку на додану вартість.

З Акта перевірки вбачається, що позивач порушив граничні терміни сплати узгоджених грошових зобов'язань з податку на додану вартість. Згідно таблиці акта перевірки, порушення граничних термінів сплати узгоджених грошових зобов'язань з ПДВ -за червень 2013 року (граничні терміни до 30.07.2013) на 419 днів у сумі 64 634 гривень.

За результатами перевірки позивачу було винесено податкове повідомлення-рішення від 20.10.2014 № за платежем податок на додану вартість і зобов'язано сплатити 20 % штрафу за порушення граничних термінів сплати узгоджених грошових зобов'язань у сумі 4 069, 44 гривень.

Не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом, в якому просить його скасувати, а також визнати протиправними дії відповідача по зміні призначення платежів.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до пункту 87.9 статті 87 Податкового кодексу України у разі наявності у платника податків податкового боргу органи державної податкової служби зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.

Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов'язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Отже, зазначені норми Податкового кодексу України не надають право податковому органу змінювати призначення платежу, а зараховувати суми, які сплатив платник податку в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напрямку сплати, визначеного законом.

Наведене свідчить, що податковий орган має право змінювати призначення платежів платника лише у разі наявності у такого платника непогашеного податкового боргу.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, 15.09.2014 позивач подав податкову декларацію з податку на додану вартість за серпень 2014 року (№ ) з визначеним грошовим зобов'язанням з податку на додану вартість 91 451 гривень. Платіжним дорученням від 22.09.2014 № 887 сплатив суму 91 451, 00 гривень з призначенням платежу - оплата ПДВ за серпень 2014 року.

Отже, у позивача відсутній борг по податку на додану вартість за серпень 2014 року.

Крім того, 18.07.2013 позивач подав податкову декларацію з податку на додану вартість за червень 2013 року (№ ) з визначеним грошовим зобов'язанням з податку на додану вартість 64 364 гривень. Платіжним дорученням від 22.07.2013 № 823 сплатив суму 64 364, 00 гривень з призначенням платежу - оплата ПДВ за червень 2013 року.

Отже, у позивача відсутній борг по податку на додану вартість за червень 2013 року.

Встановлено, що різниця між сплаченою сумою ПДВ за серпень 2014 року і сумою, що зарахована на погашення неіснуючого податкового боргу з ПДВ за червень 2013 року дорівнює: 91 451, 00 - 20 347, 20 = 71 103, 80 гривень.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 06.11.2014 звертався до відповідача з заявою про незаконні дії і рішення посадових осіб ДПІ та просив надати письмову інформацію щодо об лікування 71 103, 80 гривень.

Листом від 04.12.2014 № 4016/10/20-45 відповідач повідомив позивача, що перевіркою було встановлено несплату підприємством податкового зобов'язання, задекларованого у декларації від 18.07.2013 № , про що складено акт камеральної перевірки від 20.10.2014 № 2113/10-17-15-01.

Відповідач зазначеним листом підтвердив, що із сплачених позивачем коштів в сумі 91 451, 00 гривень, ДПІ зарахувало 20 347, 18 гривень на погашення податкового боргу з ПДВ за червень 2013 року та утримала на погашення пені - 5 193, 95 гривень.

Щодо нарахування та утримання пені відповідач послався на декларацію від 18.04.2012 № з ПДВ за березень 2012 року, на уточнюючий розрахунок від 17.05.2012 № з ПДВ за березень 2012 року та на декларацію від 17.05.2012 № з ПДВ за квітень 2012.

Отже, з Акта перевірки та листа відповідача вбачається, що сплачені позивачем кошти в сумі 91 451, 00 гривень відповідач розподілив на суму - 71 103, 80 гривень, яку зарахував на погашення неіснуючої пені та на суму 20 347, 20 гривень, яку зарахував на погашення неіснуючого податкового боргу з ПДВ за червень 2013 року.

Крім того слід зазначити, що згідно наявних в матеріалах справи доказів, у позивача також відсутня заборгованість, зокрема, за березень 2012 року. Так, 18.04.2012 позивач подав податкову декларацію з податку на додану вартість за березень 2012 року (№ ) з визначеним грошовим зобов'язанням з податку на додану вартість 271 448 гривень. Платіжним дорученням від 23.04.2012 № 466 сплатив суму 271 448, 00 гривень з призначенням платежу - оплата ПДВ за березень 2012 року.

Згідно уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань з ПДВ у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок, яка подана 17.05.2012 за № за березень 2012 року, позивачем визначено грошове зобов'язання з ПДВ в сумі 593, 00 гривень.

Платіжним дорученням від 17.05.2012 № 588 сплатив суму 593, 00 гривень з призначенням платежу - оплата ПДВ за березень 2012 року.

Отже, у позивача відсутній борг по податку на додану вартість, зокрема, і за березень 2012 року.

Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавс тва, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначе них фактів.

Однак, в Акті перевірки жодним сло вом не обумовлено, за які податкові періоди підприємством допущені порушення термінів сплати податкових зобов'язань, та не указано на підставі якого до кумента підприємство зобов'язане сплатити суму, що зазначена в Акті перевір ки, але не сплатило її.

За таких обставин суд вважає, що відповідач необґрунтовано дійшов висновку, що підприємство сплатило податок на додану вартість за червень 2013 року з порушенням граничних термінів сплати узгодженого податкового зобов'язання.

Змінивши призначення платежу з податку на додану вартість за серпень 2014 року, відповідач порушив права позивача, створивши податковий борг з податку на додану вартість за період - червень 2013 року, що в подальшому виплинуло на донарахування позивачу штрафних санкцій у зв'язку з порушенням граничних термінів сплати податкових зобов'язань.

Суд вважає за необхідне зазначити, що правовідносини позивача і відповідача по зміні призначень платежу тривають ще з 2008 року.

Як вбачається з рішень судів, зокрема у справах № 810/984/13-а, № 810/1190/13-а, які набрали законної сили, ще у серпні 2008 року відповідач звертався до Господарського суду Київської області з позовом про стягнення з Комунального підприємства Київської обласної ради «Переяслав-Хмельницьктепломережа» податкового боргу з ПДВ за весь період діяльності.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 08.06.2010 у справі А20/271-08, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14.06.2012, у задоволенні позову було відмовлено.

Отже, починаючи з 2008 року відповідач зараховував платежі по податку на додану вартість, які сплачувались підприємством з визначеними призначеннями, в погашення попереднього боргу, який, по-перше, був відсутній у позивача, по-друге, рішеннями судів, зокрема у справах № 2а-2322/10/1070, № 2а-4521/10/1070, № 2а-9734/10/1070 була встановлена протиправність відповідача по зміні призначень платежів з ПДВ за різні періоди.

Суди у вказаних справах, з посиланням на норми діючого на той час Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», дійшли висновків, що право визначати призначення платежу відповідно до чинного законодавства України належить виключно платнику.

У зв'язку з цим суд дійшов висновку, що у позивача був відсутній борг за червень 2013 року, зворотного суду відповідачем не доведено, а тому позивач не міг порушити граничні строки сплати узгодженого податкового зобов'язання з ПДВ за червень 2013 року, отже прийняте податкове повідомлення-рішення є протиправним і підлягає скасуванню.

Щодо визнання протиправними дій відповідача щодо зарахування та розподілення коштів, суд дійшов висновку, що ці вимоги не підлягають задоволенню з огляду на те, що зазначені дії виявились саме у прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, відтак належним способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправним і скасування саме податкового повідомлення-рішення.

Задоволенню в адміністративному процесі підлягають лише ті вимоги, які поновлюють порушене право особи в публічно-правових відносинах.

Враховуючи те, що наслідком відповідної активної поведінки відповідача стало конкретне рішення, яке, як встановлено судом, є протиправним, оскільки не ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, а тому спричинило порушення прав позивача, суд приходить до висновку, що задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення є достатнім та належним способом захисту порушених прав позивача у сфері публічно-правових відносин з відповідачем.

Щодо зобов'язання Переяслав-Хмельницьку об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Київській області облікувати кошти, що сплачені Комунальним підприємством Київської обласної ради «Переяслав-Хмельницьктепломережа» до бюджету платіжними дорученнями від 22.09.2014 № 887 в сумі 91 451, 00 гривень за призначенням, указаним у платіжному дорученні як податок на додану вартість за серпень 2014 року, суд зазначає наступне.

З метою забезпечення ведення територіальними органами Міністерства доходів і зборів України оперативного обліку податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, інших платежів, які сплачуються під час митного оформлення товарів наказом Міністерств доходів і зборів України затверджено Порядок ведення органами Міністерства доходів і зборів України оперативного обліку податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, інших платежів, які сплачуються під час митного оформлення товарів від 05.12.2013 № 765.

Цим Порядком встановлюється механізм ведення територіальними органами Міністерства доходів і зборів України (далі - Міндоходів) оперативного обліку податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), інших платежів, які сплачуються під час митного оформлення товарів.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ цього Порядку з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску територіальними органами Міндоходів відкриваються інтегровані картки платників за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися платниками, а для обліку сум передоплати - за кожним платником.

Згідно з пунктами 11-13 Порядку передбачено, що форми інтегрованих карток платника мають лицьовий та зворотний боки.

Зворотний бік інтегрованої картки відображає стан розрахунків платника (суми нарахованого та сплаченого платежів, пені, штрафних (фінансових) санкцій, процентів за користування розстроченням (відстроченням) грошових зобов'язань (податкового боргу), суми податкового боргу, недоїмки із сплати єдиного внеску, надміру та/або помилково сплачені, заявлені до відшкодування тощо) за податками, зборами, єдиним внеском, митними платежами, операції, що проводяться з коштами передоплати.

На лицьовому боці інтегрованої картки відображається додаткова інформація щодо стану розрахунків платника за податками, зборами, єдиним внеском, митними платежами та передоплатою.

Усі вартісні операції в інтегрованій картці платника здійснюються у гривнях з двома десятковими знаками.

Занесення/перенесення, виключення/включення операцій в інформаційній системі проводяться структурними підрозділами територіальних органів Міндоходів, на які покладено функції з введення відповідної інформації.

Контроль за достовірністю та повнотою відображення інформації в інформаційній системі забезпечується структурними підрозділами, на які покладено функції з введення відповідної інформації.

Суд вважає, що облік платежів у картках платника податків за своєю юридичною природою не є тими діями суб'єкта владних повноважень, які породжують для підприємства будь-які правові наслідки.

Саме по собі відображення у цих картках відповідних даних не породжує для платника податків настання будь-яких юридичних наслідків та не впливає на його права і обов'язки.

У зв'язку з цим, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову в частині визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення як єдиного способу захисту порушених прав позивача.

Згідно зі статтею 71 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім розгляду справ про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкту владних повноважень.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суб'єкт владних повноважень повинен надати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

На виконання цих вимог відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду жодних доказів та пояснень, які спростовували б твердження позивача, а відтак, не довів правомірності винесення відповідного рішення.

Суд, всебічно та об'єктивно дослідивши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Щодо решти позовних вимог суд вважає за необхідне зазначити, що такі позовні вимоги містять в собі прохання про вчинення судом тих дій, які, відповідно до чинного законодавства України, належать до управлінських повноважень відповідача і вчинення таких дій судом означає порушення норми ст.19 Конституції України. Зміст даної норми дає підстави виокремити принцип недопущення перебирання органами державної влади, в тому числі і судом, управлінських повноважень інших державних органів поза порядком визначеним законами України.

Згідно з частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись статтями 70, 71, 72, 86, 94, 128, 159 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Переяслав-Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції від 20.10.2014 № про нарахування штрафу на суму 4 069, 44 гривень.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Комунального підприємства Київської обласної ради «Переяслав-Хмельницьктепломережа» () понесені ним судові витрати в розмірі 182 (сто вісімдесят дві) гривні 70 копійок.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд.

Згідно з частиною другою статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Терлецька О.О.