Справа № 814/1849/13-а
Суддя: Бухтіярова І.О.
Дата ухвалення: 2015-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2015 року м. Київ К/800/63292/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі Бухтіярової І.О., Костенка М.І., Приходько І.В.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївський області

на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 15.05.2013 року

та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.11.2014 року

у справі № 814/1849/13-а

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «НЕРЕЙІНТЕРТРАНС» (далі - позивач, ТОВ «НЕРЕЙІНТЕРТРАНС»)

до Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївський області (далі - відповідач, ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва)

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

ТОВ «НЕРЕЙІНТЕРТРАНС» звернулось у квітні 2013 року до суду з адміністративним позовом до ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 22.03.2013 року № форми «В4».

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 15.05.2013 року позов задоволено повністю.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.11.2014 року постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 15.05.2013 року скасовано та прийнято нову постанову, якою адміністративний позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення форми «В4» від 22.03.2013 року № в частині зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 1 035 169,00 гривень; стягнуто з Державного бюджету України на користь ТОВ «НЕРЕЙІНТЕРТРАНС» судові витрати у розмірі 12 340,00 гривень. У задоволенні решти позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить касаційну скаргу задовольнити, скасувати рішення суду першої інстанції повністю, а рішення суду апеляційної інстанції скасувати в частині задоволення позовної заяви та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог повністю. Вважає, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Позивач у своїх запереченнях на касаційну скаргу зазначає, що рішення судів попередніх інстанцій є законними та обґрунтованими, прийнятими з дотриманням норм матеріального та процесуального права, вважає касаційну скаргу відповідача необґрунтованою, а тому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 55 Кодексу адміністративного судочинства України у справі було замінено первинного відповідача правонаступником у зв'язку із реорганізацією Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Миколаївської області Державної податкової служби на Державну податкову інспекцію у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївський області.

Справу розглянуто у попередньому судовому засіданні відповідно до ст. 2201 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, судові рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у період з 15.01.2013 року по 21.01.2013 року відповідачем було проведено документальну позапланову виїзну перевірку правомірності нарахування позивачем суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника за період з 01.10.2012 року до 31.12.2012 року, за результатами якої складено акт від 12.03.2013 року № 248/15-400/34852077, яким було встановлено порушення позивачем п. 200.1, п. 200.3, п. 200.4, п. 200.14 ст. 200 Податкового кодексу України (далі - ПК України), а саме: занижено заявлену суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість за жовтень 2012 року на 25 002,00 гривні та за листопад 2012 року на 113 622,00 гривні; завищено заявлену суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість за грудень 2012 року на 131 930,00 гривень; завищено залишок від'ємного значення з податку на додану вартість за жовтень 2012 року на 315 684,00 гривні, за листопад 2012 року на 429 306,00 гривень, за грудень 2012 року на 341 267,00 гривень.

На підставі акту перевірки відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення № від 22.03.2013 року форми «В4» про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 1 086 257,00 гривень.

Вирішуючи спір по суті та задовольняючи позовні вимоги повністю, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що спірне податкове повідомлення-рішення є таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, а тому є протиправним і таким, що підлягає скасуванню.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову в частині неправомірного зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 1 035 169,00 гривень, так як при проведенні перевірки та складанні акту перевірки і спірного податкового повідомлення-рішення не було взято до уваги і враховано при розрахунку суми зменшення від'ємного значення, що сума зменшення розміру від'ємного значення 290 179,00 гривень була зазначена позивачем у податковій декларації за січень 2013 року, що відповідно призвело до повторного урахування суми 290 179,00 гривень у розмірі зменшення від'ємного значення суми податку на додану вартість та до збільшення фактичної суми розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість за період січень-грудень 2012 року у податковому повідомленні-рішенні № від 22.03.2013 року форми «В4» до 1 086 257,00 гривень.

Колегія суддів погоджується з таким висновком апеляційного суду, враховуючи наступне.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п. 200.2 ст. 200 ПК України, при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Згідно п. 200.3 ст. 200 ПК України, при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Згідно п. 200.4 ст. 200 ПК України, якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем товарів/послуг; б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Згідно п. 1 Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 1492 від 25.11.2011 року, подання податкової декларації з податку на додану вартість передбачено п. 46.1 ст. 46 та ст. 203 ПК України.

Згідно з п. 4.6.2. вказаного Порядку, якщо в результаті розрахунку значення різниці між сумою податкових зобов'язань і податкового кредиту отримано від'ємне значення, то заповнюється рядок 19 декларації.

Якщо за результатами поточного звітного (податкового) періоду платником податку визначено від'ємне значення різниці між сумою податкових зобов'язань і сумою податкового кредиту (заповнено рядок 19 декларації), така сума враховується у зменшення суми податкового боргу за попередні звітні (податкові) періоди з податку на додану вартість, у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до Кодексу (що значиться на особовому рахунку платника на перше число звітного (податкового) періоду (відображається у рядку 20.1 декларації)), а решта зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (відображається у рядку 20.2 декларації поточного звітного (податкового) періоду та переноситься до рядка 21.1 декларації наступного звітного (податкового) періоду).

Відповідно до п. 4.6.4. зазначеного Порядку, якщо в наступному звітному податковому періоді різниця між сумою податкових зобов'язань і сумою податкового кредиту з урахуванням залишку такого від'ємного значення минулого звітного (податкового) періоду, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду, має від'ємне значення (рядок 22 декларації), подається (Д2) (додаток 2).

Відповідно до п. 4.6.6. Порядку, залишок від'ємного значення (після бюджетного відшкодування) включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (відображається у рядку 24 декларації поточного звітного (податкового) періоду та переноситься до рядка 21.2 декларації наступного звітного (податкового) періоду).

Згідно п. 4.6.7. Порядку, збільшення або зменшення залишку від'ємного значення, який включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (рядок 24) за результатами камеральної чи документальної перевірки, проведеної органом державної податкової служби, відображається у рядку 21.3 декларації.

Суд апеляційної інстанції, у зв'язку з тим, що розмір залишку від'ємного значення змінюється кожний звітний період та містить у собі залишок від'ємного значення минулого податкового періоду, додавання показників залишку від'ємного значення сум податку на додану вартість (рядок 24 декларації з ПДВ) ТОВ «НЕРЕЙІНТЕРТРАНС» за жовтень 2012 року в сумі 315 684,00 гривні, за листопад 2012 року в сумі 429 306,00 гривень, за грудень 2012 року в сумі 341 267,00 гривень та отримання загальної суми завищення залишку від'ємного значення суми податку на додану вартість ТОВ «НЕРЕЙІНТЕРТРАНС» вартість за жовтень 2012 року в сумі 315 684,00 гривні, за листопад 2012 року в сумі 429 306,00 гривень, за грудень 2012 року в сумі 341 267,00 гривень правомірно вважає некоректним.

Судом апеляційної інстанції при дослідженні висновку судово-економічної експертизи по матеріалам справи № 1111/1112 від 29.08.2014 року встановлено, що висновки акту перевірки ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва від 12.03.2013 року № 248/15-400/34852077 підтверджуються в частині: заниження заявленої суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за жовтень 2012 року в сумі 25 002,00 гривні, за листопад 2012 року в сумі 113 622,00 гривні, завищення за грудень 2012 року в сумі 131 930,00 гривень; завищення залишку від'ємного значення суми податку на додану вартість (рядок 24 з податкової декларації з ПДВ) за жовтень 2012 року в сумі 25 505,00 гривень, за листопад 2012 року - 139 127,00 гривень, за грудень 2012 року - 51 088 гривень, з урахуванням зменшення залишку від'ємного значення суми податку на додану вартість ТОВ «Нерейінтертранс» на суму 290 179,00 гривень податковою декларацією з ПДВ за січень 2013 року та завищення від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду ТОВ «Нерейінтертранс» за вересень 2012 року в сумі 503,00 гривні, а не як зазначено в акті № 248/15-400/34852077 від 12.03.2013 року.

Таким чином, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з судом апеляційної інстанції, який в свою чергу частково погодився з висновками суду першої інстанції, та вважає, що наявні підстави для часткового задоволення позову в частині неправомірного зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 1 035 169,00 гривень, так як при проведенні перевірки з 26.02.2013 року по 04.03.2013 року та складанні акту перевірки і податкового повідомлення-рішення № від 22.03.2013 року не було взято до уваги і враховано при розрахунку суми зменшення від'ємного значення, що сума зменшення розміру від'ємного значення 290 179,00 гривень була зазначена позивачем у податковій декларації за січень 2013 року (рядок 21.3), що відповідно призвело до повторного урахування суми 290 179,00 гривень у розмірі зменшення від'ємного значення суми податку на додану вартість та до збільшення фактичної суми розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість за період січень-грудень 2012 року у податковому повідомленні-рішенні № від 22.03.2013 року форми «В4» до 1 086 257,00 гривень, так як фактичний розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість за період жовтень-грудень 2012 року, з урахуванням результатів перевірки, і проводилась 15-21 січня 2013 року, становить 341 267,00 гривень - 290 879,00 гривень = 51 088,00 гривень.

За таких обставин та з урахуванням вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 3 ст. 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана вірно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване судове рішення апеляційної інстанції залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 220-231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївський області - відхилити.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.11.2014 року у справі № 814/1849/13-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути переглянута з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: підпис (підпис) І.О. Бухтіярова
Судді: підпис (підпис) М.І. Костенко
Помічник судді підпис (підпис) І.В. Приходько