Справа № 05/37-2А
Суддя: Ніколін В.В.
Дата ухвалення: 2015-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2015 року Справа № 49621/12

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Качмара В.Я., Курильця А.Р.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Нововолинської об'єднаної державної податкової інспекції на постанову господарського суду Волинської області від 08.02.2012 року у справі за позовом Державного підприємства „Волиньвугілля" до Нововолинської об'єднаної державної податкової інспекції про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення №/3 від 12.01.2007р., -

ВСТАНОВИЛА :

Державне підприємство „Волиньвугілля" - звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати нечинним податкове повідомлення-рішення Нововолинської ОДНІ №/3 від 12.01.2007р. про нарахування штрафу в сумі 754337,42грн. за затримку граничних строків сплати узгодженої суми податкового зобов'язання в сумі 1508674,70грн. за платежем - податок на додану вартість.

Свої вимоги позивач мотивує наступним. За результатами проведеної перевірки працівником Нововолинської ОДПІ був оформлений акт №375 від 13.07.2006 року „Про результати перевірки дотримання граничних строків сплати узгодженого податкового зобов'язання по ДП «Волиньвугілля» .

На підставі Акта Нововолинська ОДПІ прийняла податкове повідомлення-рішення №/0 від 13.07.2006 року про сплату штрафу в розмірі 1 034 392 грн. за затримку граничних строків сплати узгодженої суми податкового зобов'язання в розмірі 2 068 785,09 грн. за платежем - податок на додану вартість.

Не погодившись з прийнятим Рішенням, позивачем було подано до Нововолинської ОДПІ скаргу від 24.07.2006 року за № 5.10/824 за результатами розгляду якої Нововолинською ОДПІ було прийнято Рішення про результати розгляду скарги від 18.09.06р. №7331/25-002, яким податкове повідомлення-рішення від 13.07.06р. № /0-814/15 було скасовано у частині застосування штрафної санкції в розмірі 48870,22 грн., а в іншій частині зазначене податкове повідомлення-рішення залишено без змін. За результатами адміністративного оскарження Нововолинська ОДПІ прийняла податкове повідомлення-рішення №/1 від 22.09.2006 року про сплату штрафу в розмірі 985 522,47 грн. за затримку граничних строків сплати узгодженої суми податкового зобов'язання в розмірі 1 971 044,65 грн. за платежем - податок на додану вартість.

Не погодившись з прийнятим рішенням від 18.09.06р. №7331/25-002, позивачем було подано до ДПА у Волинській області скаргу від 28.09.2006 року за № 5.10/1087, за результатами розгляду якої ДПА у Волинській області було прийнято Рішення про результати розгляду скарги від 19.10.06р. № 15935/25-004 , яким податкове повідомлення- рішення №/1 від 22.09.2006 року та Рішення від 18.09.06р. №7331/25-002 було залишено без змін, а скаргу без задоволення.

За результатами адміністративного оскарження Нововолинською ОДПІ було прийнято податкове повідомлення-рішення №/2 від 30.10.2006 року про сплату штрафу в розмірі 985 522,47 грн. за затримку граничних строків сплати узгодженої суми податкового зобов'язання в розмірі 1 971 044,65 грн. за платежем - податок на додану вартість.

Не погодившись з прийнятим Рішенням, позивачем було подано до Державної податкової адміністрації України повторну скаргу від 02.11.2006 року, за результатами якого було прийняте Рішення про результати розгляду скарги від 22.12.2006 року за № 14461/6/25 - 0215, яким ДПА України скасувала податкове повідомлення-рішення з урахуванням рішення Нововолинської ОДПІ від 18.09.06р №7331/25-002, у частині 231 185,05 грн. застосованих штрафних санкцій.

За результатами адміністративного оскарження Нововолинською ОДПІ було прийнято податкове повідомлення-рішення №/3 від 12.01.2007 року про сплату штрафу в розмірі 754 337,42 грн. за затримку граничних строків сплати узгодженої суми податкового зобов'язання в розмірі 1 508 674,70 грн. за платежем - податок на додану вартість.

Період перевірки за Актом № 375 охоплює термін з 31.01.05 р. по 13.07.05 р., а встановлена судом заборгованість Позивача станом на 15.03.05 р. (в межах періоду перевірки) менша від розрахункової за Актом на 6 715 350,66 грн. Враховуючи, що Відповідач, складаючи Акт № 375, (за період з 31.01.05 р. по 13.07.05 р.) неправомірно визначив суму заборгованості Позивача, а тому цей Акт не може бути законною підставою для винесення ним оскаржуваного повідомлення-рішення.

Як визначено підпунктом 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону України від 21.12.2000 року №2181-111 «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (Закон), джерелами самостійної сплати податкових зобов'язань або податкового боргу платника податку є будь-які власні кошти такого платника податку.

Згідно з пунктом 6 статті 7 Закону України від 20.05.1999 року №679,- XIV «Про Національний банк України» Національний банк України визначає систему, порядок і форми платежів.

Пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 №22, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 за №377/89/76 , кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників даних рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі платіжних вимог стягувачів у разі примусового списання коштів згідно з главою 5 цієї Інструкції. При цьому згідно з пунктом 3.8 зазначеної Інструкції реквізит «Призначення платежу» платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації, визначає платник, з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення «Призначення платежу». Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність установленим вимогам лише за зовнішніми ознаками.

Із наведеного випливає, що право визначати призначення платежу відповідно до чинного законодавства України належить - виключно платнику. Тому суми податкових зобов'язань або податкового боргу з урахуванням підпункту 16.5.2 пункту 16.5 статті 16 Закону слід вважати сплаченими у день реєстрації банківською установою платіжного документа із зазначеним у ньому призначенням платежу на сплату відповідних податкових зобов'язань або податкового боргу, визначених платником податків.

Оскаржуваною постановою господарського суду Волинської області від 08.02.2012 року позовну заяву задоволено. Визнано нечинним податкове повідомлення-рішення від 12.01.2007 року № 0/3, яким до Державного підприємства "Волиньвугілля" застосовано штраф в розмірі 754 337,42 грн.

У поданій апеляційній скарзі відповідач просить зазначену постанову скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, посилається на те, що 13.07.2006 року Нововолинською ОДШ проведено перевірку дотримання граничних строків сплати узгодженого податкового зобов'язання по ДП „Вслиньвугілля" на підставі поданих позивачем декларацій по податку на додану вартість за грудень 2004, січень-квітень 2005, про що складено Акт № 375.

В свою чергу, Порядок оформлення результатів невинних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затверджений Наказом ДПА України від 10.08.2005 № 327, з порушенням, якого як стверджує позивач податковий орган склав Акт перевірки, регламентує процедуру проведення та оформлення органами державної податкової служби документальних перевірок, до яких віднесено планову, позапланову та камеральну.

Проте, Нововолинською ОДПІ було проведено саме перевірку щодо своєчасності сплати ДП «Волиньвугілля» узгодженої суми податкових зобов'язані, яка не є документальною перевіркою в розумінні положень Порядку № 327, а право на проведення таких перевірок було передбачено пп. 2.2.1 п. 2.2 ст. 2 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 № 2181 (що був чинним на момент проведення перевірки.

Таким чином, правова позиція підприємства щодо безпідставного застосування податковим органом під час перевірки норм Закону № 2181, є необґрунтованою та носить формальний характер. Значення має лише наявність чи відсутність фактів порушення платником податків вимог законодавства, встановлених в Акті перевірки.

Перевіркою виявлено затримку від 284 і більше календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання по вказаному вище платежу.

Платник податків зобов'язаний був погасити суми податкових зобов'язань згідно декларацій № 18281 від 20.01.2004 в розмірі 575 477.00 грн. до 31.01.2005. № 773 від 21.02.2005 в розмірі 493 355.00 грн. до 02.03.2005, № 1490 від 21.03.2005 в розмірі 537 583.00 грн. до 30.03.2005 та № 3680 від 20.04.2005 в розмірі 755 230.00 грн. до 04.05.2005 відповідно. Однак, фактично погашав їх в період з 11.11.2005 по 12.07.2006.

Несвоєчасна сплата вищезазначених податкових зобов 'язань підтверджується і постановою господарського суду Волинської області від 04.07.2005 у справі № 03/53-54 за позовом Нововолинської ОДНІ про стягнення з активів ДІІ „Волиньвугілля" податкового боргу. Зокрема, в мотивувальній частині суд зазначив, що до стягнення підлягає заборгованість за період з 18.03.2002 по 18.03.2005.

Тобто, узгоджені суми податкових зобов'язань по деклараціях за грудень 2004 та січень-березень 2005 не були сплачені позивачем в строк визначений Законом № 2181, а тому відповідно до ст. 5 цього Закону стали податковим боргом.

Підтвердженням несвоєчасної сплати податкових зобов'язань за вказаний період є постанова ВДВС Нововолинського міського управління юстиції від 26.09.2009 про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом по справі № 03/53-54.

Крім цього, підприємством до пояснення приєднано платіжні доручення про нібито своєчасну та повну сплату податкових зобов'язань за період грудень 2004, січень-березень 2005, які за наслідками їх співставлення лише підтверджують позицію Нововолинської ОДПІ про наявність податкового боргу ДП «Волиньвугілля» за вказаний період.

Зокрема, № 139 від 29.02.2008 року та № 448 від 19.03.2008 року про нібито сплату податкового зобов'язання по податку на додану вартість за січень в сумі 886 300.00 грн. та лютий в сумі 300 000.00 грн. відповідно.

Підпунктом 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 Закону № 2181, у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання протягом граничних строків, визначених цим Законом, такий платник податку зобов'язаний сплатити штраф при затримці, що є більшою 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання; - у розмірі п'ятдесяти відсотків погашеної суми податкового боргу.

На підставі вищенаведеного, за наслідками адміністративного оскарження 12.01.2007 Нововолинською ОДПІ було прийнято спірне податкове повідомлення-рішення №/3 про застосування штрафних санкцій за несвоєчасну сплату податкових зобов'язань по податку на додану вартість в розмірі 754 337.42 грн.

В мотивувальній частині позовних вимог, підставою визнання нечинним оскаржуваного повідомлення-рішення ДП „Волиньвугілля" вважає не дотримання Нововолинською ОДПІ Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року N 22 (далі - Інструкція).

Проте, підприємством не враховано того що, у відповідності до преамбули Закону № 2181, цей Закон є спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок і погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків зборів (обов'язкових платежів), включаючи збір на обов'язкове державне пенсійне страхування та внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, та визначає процедуру оскарження дій органів стягнення. А тому, Нововолинська ОДНІ застосовує положення Закону, а не Інструкції, яка взагалі не врегульовує оспорювані правовідносини.

Відповідно до п. 7.7 ст. 7 Закону, податковий борг погашається попередньо погашенню податкових зобов'язань, які не є податковим боргом, у порядку календарної черговості його виникнення, а в разі одночасного його виникнення за різними податками, зборами (обов'язковими платежами) - у рівних пропорціях. Тобто, законодавцем чітко визначена імперативна норма, відповідно до якої коли у підприємства існує податковий борг він гаситься першим перед податковим зобов'язанням.

Станом на 31.01.2005 року, 02.03.2005, 30.03.2005 та 04.05.2005, тобто на граничні терміни сплати податкових зобов'язань ДП „Волиньвугілля" по податку на додану вартість у підприємства існував податковий борг, а тому кошти було направлено на погашення податкового боргу по податку на додану вартість, що виключає зміну призначення платежу.

Сторони по справі належним чином судом були повідомлені, однак з невідомих для суду причин не з'явилися в зал судового засідання, а тому відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга підлягає частковому задоволенню з наступних мотивів.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що у разі недотримання платником податків порядку погашення податкового боргу та виконання податкових зобов'язань, передбаченого пунктом 7.7. статті Закону, податковий орган не наділений правом чи обов'язком змінювати призначення платежу, визначене платником податків.

За таких обставин самостійне зарахування податковим органом сплачених платником податку сум у рахунок податкового боргу або тих податкових зобов'язань, які не вказані в призначенні платежу під час перерахування платником податків коштів до бюджету, є неправомірним.

Дана правова позиція узгоджується із позицією викладено в постанові Верховного суду України від 17.10.2011р., Інформаційному листі від 17.03.2009р. №358/13/13-09 Вищого адміністративного суду України.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, частково відповідають нормам процесуального та матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, що Нововолинською ОДШ проведено перевірку з питань дотримання граничних строків сплати узгоджених податкових зобов'язань, визначених платником самостійно у поданих розрахунках та деклараціях, за результатами якої складено акт № 375 від 13.07.2006р.

13.07.2006р. Луцька ОДПІ на підставі акту перевірки прийняла рішення №/0-814/15 про суму штрафу, визначену на підставі п.п. 17.1.7 п. 17.1 ст. 17 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетними та державними цільовими фондами" в розмірі 50 % узгодженої податкового зобов'язання, сплаченої з затримкою за період з 11.11.2005р. по 12.07.2006р. в сумі 1 034 392,69 грн. платежем "Податок на додану вартість".

Дане рішення позивачем оскаржувалось та рішенням про результати розгляду скарги від 18.09.2006р. №7331/25-002 Нововолинською ОДПІ скасовано податкове повідомлення - рішення від 13.07.2006р. №/0-814/15 в частині 48 870,22 грн. застосованої штрафної санкції, визначену на підставі п.п. 17.1.7 п. 17.1 ст. 17 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетними та державними цільовими фондами" в розмірі 50 % узгодженої податкового зобов'язання, сплаченої з затримкою за платежем "Податок на додану вартість", а в іншій частині зазначене податкове повідомлення-рішення залишено без змін.

За результатами адміністративного оскарження Нововолинська ОДПІ прийняла податкове повідомлення-рішення №/1 від 22.09.2006 року про сплату штрафу в розмірі 985 522,47 грн. за затримку граничних строків сплати узгодженої суми податкового зобов'язання в розмірі 1 971 044,65 грн. за платежем - податок на додану вартість.

Не погодившись з прийнятим рішенням від 18.09.06р. №7331/25-002, позивачем було подано до ДПА у Волинській області скаргу від 28.09.2006 року за № 5.10/1087, за результатами розгляду якої ДПА у Волинській області було прийнято рішення про результати розгляду скарги від 19.10.06р. № 15935/25-004 , яким податкове повідомлення - рішення №/1 від 22.09.2006 року та рішення від 18.09.06р. №7331/25-002 було залишено без змін, а скаргу без задоволення.

За результатами адміністративного оскарження Нововолинською ОД1И було прийнято податкове повідомлення-рішення №/2 від 30.10.2006 року про сплату штрафу в розмірі 985 522,47 грн. за затримку граничних строків сплати узгодженої суми податкового зобов'язання в розмірі 1 971 044,65 грн. за платежем - податок на додану вартість.

Не погодившись з прийнятим Рішенням, позивачем було подано до Державної податкової адміністрації України повторну скаргу від 02.11.2006 року, за результатами якого було прийняте Рішення про результати розгляду скарги від 22.12.2006 року за № 14461/6/25 - 0215, яким ДПА України скасувала податкове повідомлення-рішення з урахуванням рішення Нововолинської ОДПІ від 18.09.06р №7331/25-002, у частині 'ІЗ 1 185,05 грн. застосованих штрафних санкцій.

За результатами адміністративного оскарження Нововолинською ОДНІ було прийнято податкове повідомлення-рішення №/3 від 12.01.2007 року про сплату штрафу в розмірі 754 337,42 грн. за затримку граничних строків сплати узгодженої суми податкового зобов'язання в розмірі 1 508 674,70 грн. за платежем - податок на додану вартість.

Правовою підставою прийняття спірних податкових повідомлень-рішень визначені норми п.п. 17.1.7 п.17.1 ст.17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 року №2181-111 ( в редакції чинній на час проведення перевірки), згідно якої у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання протягом граничних строків, визначених цим Законом, такий платник податку зобов'язаний сплатити штраф у таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі десяти відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці від 31 до 90 календарних днів включно, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі двадцяти відсотків погашеної суми податкового боргу;

- при затримці, що є більшою 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі п'ятдесяти відсотків погашеної суми податкового боргу.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач сплачував податок на додану вартість за спірний період шляхом безготівкового перерахування коштів, при цьому позивачем у платіжних дорученнях було визначено призначення платежу.

Так, як вбачається із зведеної таблиці декларування та сплати податкових зобов'язань ДП "Волиньвугілля" на протязі періоду з січня 2005р. по травень 2005р., як приклад платіжних доручень №1 від 05.01.2005р., №2 13.01.05р., №14 від 14.01.05р., №15 від 18.01.2005р., №44 від 28.01.05р. - всього на суму 566 133,33 грн. (по декларації за грудень 2004р.); №77 від 14.02.2005р., №09 від 25.02.2005р., всього на суму 386 000,00 грн. (по декларації за січень 2005р.); №82 від 29.03.2005р., №86 від 31.03.2005р., всього на суму 538 000,00 грн. (по декларації за лютий 2005р.); №99 від 20.04.2005р., №95 від 20.04.2005р., №93 від 20.05.2005р., №15 від 23.05.2005р., всього на суму 763 095,10 грн. (по деклараціїза березень 2005р.) - позивачем було зазначено призначення платежу конкретний місяць кожного року.

Проте, як слідує із матеріалів справи пояснень представника відповідача, сплачені позивачем суми згідно платіжних доручень були спрямовані податковим органом виключно на погашення податкового боргу позивача та пені за попередні податкові періоди у календарній черговості його виникнення (нарахування).

Згідно п. п. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону № 2181-III джерелами самостійної сплати податкових зобов'язань або податкового, боргу платника податку є будь-які власні кошти такого платника податку. Отже, грошовий" платіж є єдиною - формою сплати податкових зобов'язань і погашення податкового боргу.

Пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.04 № 22, зареєстрованої в Міністерстві юстиції 25.03.04 за № 377/89/76, кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за .дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі платіжних вимог стягувачів у разі примусового списання коштів згідно з главою 5 цієї Інструкції. При цьому згідно з пунктом 3.5 зазначеної Інструкції Реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу". Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність установленим вимогам лише за зовнішніми ознаками.

Отже, право визначати призначення платежу відповідно до чинного законодавства України Залежить виключно платнику.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом № 2181 -III, який є спеціальним законом з питань оподаткування і який установлює порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначено вичерпний перелік заходів, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками додатків податкового боргу. Серед таких заходів немає зміни призначення платежу, самостійно визначеного платником податків.;

Таким чином, у разі недотримання платником податків порядку погашення податкового боргу та виконання податкових зобов'язань, передбаченого пунктом 7.7. статті Закону, податковий орган не наділений правом чи обов'язком змінювати призначення платежу, визначене платником податків.

За таких обставин самостійне зарахування податковим органом сплачених платником податку сум у рахунок податкового боргу або тих податкових зобов'язань, які не вказані в призначенні платежу під час перерахування платником податків коштів до бюджету, є неправомірним.

Дана правова позиція узгоджується із позицією викладено в постанові Верховного суду України від 17.10.2011р., Інформаційному листі від 17.03.2009р. №358/13/13-09 Вищого адміністративного суду України.

Враховуючи наведене, суд вважає, що суми податкового зобов'язання по податку на прибуток підприємств є сплаченими ДП «Волиньвугілля» у день реєстрації банківською установою платіжного документу із зазначеним у ньому призначенням платежу на сплату відповідних податкових зобов'язань. А тому податкове повідомлення-рішення від 12.01.2007 року № 0/3, яким до Державного підприємства "Волиньвугілля" застосовано штраф в розмірі 754 337,42 грн., слід визнати протиправним, оскільки підстави для застосування штрафних санкцій в зазначеному розмірі відсутні. Суд не вправі розраховувати та визначати розмір та суму штрафних санкцій. Такі повноваження покладаються на контролюючі органи.

Судом першої інстанції визнано нечинним податкове повідомлення-рішення від 12.01.2007 року № 0/3, хоче нечинним визнаються нормативно-правові акти загальної дії, а тому рішення суду першої інстанції слід змінити.

А тому висновки суду першої інстанції частково відповідають нормам матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія суддів прийшла до висновку, що судом першої інстанції, при винесені оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам справі та ухвалено судове рішення з помилковим застосуванням норм процесуального права, що згідно ст. 201 КАС України є підставою для зміни постанови суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 201, 205, 206, 254 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Нововолинської об'єднаної державної податкової інспекції - задоволити частково.

Постанову господарського суду Волинської області від 08.02.2012 року у справі № 05/37-2А - змінити, а саме резолютивну частину викласти в такій редакції: Визнати протиправним податкове повідомлення-рішення Нововолинської об'єднаної державної податкової інспекції від 12.01.2007 року № 0/3.

Постанова може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду у порядку адміністративного судочинства протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий В.В. Ніколін

Судді А.Р. Курилець

В.Я. Качмар