Справа № 806/4953/14
Суддя: Рецебуринський Ю.Й.
Дата ухвалення: 2015-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" травня 2015 р. м. Київ К/800/4270/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Рецебуринського Ю.Й.,

Суддів Ємельянової В.І.,

Стародуба О.П.,

секретаря судового засідання Горбатюка В.С.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_3 до Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

за касаційною скаргою Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області (далі - Коростенська ОДПІ) на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 1 грудня 2014 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила: визнати неправомірними дії Коростенської ОДПІ відносно її заяви у частині відмови здійснювати податковий облік відповідно до Закону України «Про Державний реєстр фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів» від 22 грудня 1994 року №320/94-В, в редакції Закону від 16 липня 1999 року №1003-XIV, за раніше встановленими формами обліку (8ДР) без застосування індивідуального ідентифікаційного номеру; виключити індивідуальний ідентифікаційний номер та всю інформацію про ОСОБА_3 з інформаційного фонду Державного реєстру, здійснювати облік на паперових носіях за прізвищем, ім'ям, по батькові, не вказуючи серію та номер паспорта; зобов'язати відповідача утриматися від вчинення протиправних дій службовими особами Коростенської ОДПІ щодо збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації; зобов'язати відповідача виключити з інформаційного фонду Державного реєстру відомості про індивідуальний ідентифікаційний номер і загальні відомості відносно позивача.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 1 грудня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2015 року, позов задоволено повністю.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, просить скасувати ухвалені ними судові рішення та постановити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

З'ясувавши обставини справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права згідно статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення касаційної скарги з врахуванням наступного.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 віруюча громадянка України, є прихожанкою Української православної церкви Різдва Богородиці м. Коростень, у зв'язку з чим у 2007 році отримала у встановленому порядку право не користуватись ідентифікаційним номером, а здійснювати будь-які платежі без його застосування, про що в паспорті вона має відповідний штамп.

Протягом 2010-2014 років позивач неодноразово зверталась до відповідача із заявами, в яких просила вести її облік платника податків за раніше встановленою формою - на паперових носіях, без застосування індивідуального податкового номеру та через релігійні переконання не ідентифікувати її особу жодним чином.

Відповідач повідомив позивача, що у зв'язку із прийняттям нового Податкового кодексу України, вона повинна звернутися із заявою за формою 1П та здійснити реєстрацію в окремому реєстрі Державного реєстру фізичних осіб - платників податків.

Вирішуючи спір та задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що відмовляючи позивачу у задоволенні його заяв, Коростенська ОДПІ порушує її права, гарантовані Конституцією України, а збір та обробка даних про фізичну особу без її згоди суперечить положенням Закону України від 1 червня 2010 року №2297-VI «Про захист персональних даних».

Проте, з такими висновками погодитись неможливо.

Статтею 35 Конституції України кожному гарантоване право на свободу світогляду і віросповідання.

Разом з тим, обов'язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом, визначено у статті 67 Основного Закону.

Згідно з частиною 2 статті 1 Закону № 320/94-ВР, норми якого діяли до 1 січня 2011 року, для осіб, які через свої релігійні або інші переконання відмовляються від прийняття ідентифікаційного номера та офіційно повідомляють про це відповідні державні органи, зберігаються раніше встановлені форми обліку платників податків та інших обов'язкових платежів. У паспортах зазначених осіб робиться відмітка про наявність у них права здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера.

При цьому, норми Закону № 320/94-ВР не містили положень, згідно з якими облік таких громадян ведеться за серією та номером їх паспорту.

Отже, у випадку, коли фізична особа через свої релігійні або інші переконання відмовилася від прийняття ідентифікаційного номера та офіційно повідомила про це органи державної податкової служби, з Державного реєстру підлягає виключенню вся інформація про таку особу, а не лише її ідентифікаційний номер, а облік таких платників податку здійснювався за прізвищем, іменем та по-батькові.

Разом з тим, норми Закону № 320/94-ВР втратили чинність з 1 січня 2011 року у зв'язку з прийняттям Податкового кодексу України.

Відповідно до абзацу 3 пункту 63.6 статті 63 Податкового кодексу України облік осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган державної податкової служби, ведеться за прізвищем, ім'ям, по батькові і серією та номером діючого паспорта. У паспортах зазначених осіб органами державної податкової служби робиться відмітка про наявність у них права здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта. Порядок внесення відмітки визначається центральним органом державної податкової служби.

Згідно із пунктом 70.1 статті 70 Податкового кодексу України облік фізичних осіб - платників податків, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган, ведеться в окремому реєстрі Державного реєстру за прізвищем, ім'ям, по батькові та серією і номером паспорта без використання реєстраційного номера облікової картки.

Пунктом 70.5 статті 70 Податкового кодексу України встановлено, що фізична особа - платник податків незалежно від віку (як резидент, так і нерезидент), для якої раніше не формувалася облікова картка платника податків та яка не включена до Державного реєстру, зобов'язана особисто або через законного представника чи уповноважену особу подати відповідному органу державної податкової служби облікову картку фізичної особи - платника податків, яка є водночас заявою для реєстрації в Державному реєстрі, та пред'явити документ, що посвідчує особу.

Фізична особа-платник податків, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, зобов'язана особисто подати відповідному органу державної податкової служби повідомлення та документи для забезпечення її обліку за прізвищем, ім'ям, по батькові і серією та номером паспорта, а також пред'явити паспорт.

Для заповнення облікової картки фізичної особи-платника податків використовуються дані документа, що посвідчує особу. Для заповнення повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків) використовуються дані паспорта.

Таким чином, Кодекс на відміну від Закону України «Про Державний реєстр фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів» (який діяв до набрання чинності Кодексом) не передбачає можливості вилучення інформації з реєстру чи заборони її внесення щодо осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та проставлення у паспортах зазначених осіб відмітки про наявність у них права здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера.

Отже, з 1 січня 2011 року облік фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, Коростенська ОДПІ правомірно здійснює за прізвищем, ім'ям, по батькові, серією та номером паспорта в окремому реєстрі Державного реєстру фізичних осіб - платників податків.

Задовольняючи позовні вимоги щодо зобов'язання відповідача виключити індивідуальний ідентифікаційний номер та всю інформацію про ОСОБА_3 з інформаційного фонду Державного реєстру, суди не встановили чи містяться такі дані про позивача у вказаному реєстрі.

Так, відповідно до листа Головного управління Міндоходів у Житомирській області від 19 серпня 2014 року індивідуальний ідентифікаційний номер та всю інформацію відносно позивача виключено з 29 грудня 2004 року з інформаційного фонду Державного реєстру та Державного реєстру Коростенської ОДПІ.

Зазначені обставини мають суттєве значення для правильного вирішення вимог про виключення індивідуального ідентифікаційного номеру позивача з Державного реєстру.

Крім того, вирішуючи спір, суди посилалися на Положенням про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, який затверджено наказом ДПА України від 17 грудня 2010 року №954.

Разом з тим, наказ ДПА України від 17 грудня 2010 року №954 втратив чинність 29 грудня 2012 року згідно з наказом Міністерства фінансів України від 6 листопада 2012 року №1147.

Оскільки суди першої та апеляційної інстанцій не встановили фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а суд касаційної інстанції відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, то в силу частини четвертої статті 227 цього Кодексу прийняті ними рішення підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області задовольнити частково.

Постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 1 грудня 2014 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю.Й. Рецебуринський

Судді В.І. Ємельянова

О.П. Стародуб