Справа № 2а-5526/11/2670
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2015-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08 квітня 2015 року 15 год. 52 хв. № 2а-5526/11/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Данилишина В.М., суддів Качура І.А., Келеберди В.І., при секретарі судових засідань Здорик Л.В., за участю представників позивача та відповідача, розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" до Національного банку України про скасування рішення відповідача.

На підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у судовому засіданні 08 квітня 2015 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва (також далі - суд) від 04 квітня 2012 року відмовлено повністю у задоволенні позову публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" (далі - позивач) до Національного банку України (далі - відповідач, Нацбанк) про скасування рішення відповідача від 03 липня 2007 року № 166 про накладення на позивача штрафу за порушення вимог законодавства України, яке регулює відносини у сфері запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом (далі - оскаржуване рішення).

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2012 року апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення, а постанову суду першої інстанції від 04 квітня 2012 року - без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25 листопада 2014 року касаційну скаргу відповідача задоволено частково та, з урахуванням ухвали суду касаційної інстанції від 12 лютого 2015 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 квітня 2012 року та ухвалу суду апеляційної інстанції від 27 червня 2012 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Справа до Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла 26 лютого 2015 року та, згідно з Положенням про автоматизовану систему документообігу суду, для її нового розгляду і вирішення 04 березня 2015 року визначено суддю Данилишина В.М.

Під час підготовки справи до нового розгляду і вирішення з'ясовано, що ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2015 року задоволено частково відповідне клопотання відповідача та зупинено провадження у справі до повернення її із Вищого адміністративного суду України.

Ухвалою суду від 10 березня 2015 року справу прийнято до провадження, яке поновлено, та її призначено до судового розгляду колегією суддів.

У ході судового розгляду справи представник позивача підтримав позов та просив задовольнити його повністю, а представники відповідача не визнали позов та просили відмовити у його задоволенні повністю.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

Зі змісту ухвали Вищого адміністративного суду України від 25 листопада 2014 року вбачається, що рішення судів попередніх інстанцій скасовано у зв'язку з тим, що судами першої та апеляційної інстанцій не з'ясовано усі обставини, необхідні для всебічного, повного і об'єктивного розгляду та вирішення справи по суті.

Зокрема, суд при розгляді справи повинен дати оцінку кожному із доказів. Неприпустимим є ідентифікація у судовому рішенні частини правопорушень шляхом зазначення "порушення, які здійснені позивачем, виявлені протягом річного терміну та деякі з порушень є триваючими".

Суди попередніх інстанцій залишили поза увагою те, що не всі епізоди входять до перевіряємого періоду із 01 жовтня 2006 року по 01 липня 2007 року.

Врахувавши позицію, викладену в ухвалі суду касаційної інстанції від 25 листопада 2014 року, на новому розгляді справи судом першої інстанції, у тому числі додатково, з'ясовано наступне.

Так, за результатами розгляду інформації департаменту банківського регулювання і нагляду Нацбанку щодо результатів комплексного інспектування позивача за період діяльності із 01 жовтня 2006 року по 01 січня 2007 року, 03 липня 2007 року відповідачем, а саме комісією з питань нагляду та регулювання діяльності банків (далі - Комісія), прийнято оскаржуване рішення, яким на позивача, за порушення ст. 64 Закону України "Про банки і банківську діяльність", ст. 5 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом", п. 3 Положення про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого постановою Правління НБУ від 14 травня 2003 року № 189 (далі - Положення № 189), накладено штраф у розмірі 275149,08 грн.

Зокрема, відповідно до ст. 64 Закону України "Про банки і банківську діяльність" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), банкам забороняється відкривати та вести анонімні (номерні) рахунки.

Банкам забороняється вступати в договірні відносини з клієнтами - юридичними чи фізичними особами у разі, якщо виникає сумнів стосовно того, що особа виступає не від власного імені.

Банк зобов'язаний ідентифікувати відповідно до законодавства України: клієнтів, що відкривають рахунки в банку; клієнтів, які здійснюють операції, що підлягають фінансовому моніторингу; клієнтів, що здійснюють операції з готівкою без відкриття рахунку на суму, що перевищує еквівалент 50000 гривень; осіб, уповноважених діяти від імені зазначених клієнтів.

Рахунок клієнту відкривається та зазначені операції здійснюються лише після проведення ідентифікації особи клієнтів та вжиття заходів відповідно до законодавства, яке регулює відносини у сфері запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом.

Банк має право витребувати, а клієнт зобов'язаний надати документи і відомості, необхідні для з'ясування його особи, суті діяльності, фінансового стану. У разі ненадання клієнтом необхідних документів чи відомостей або умисного подання неправдивих відомостей про себе банк відмовляє клієнту у його обслуговуванні. У разі наявності при здійсненні ідентифікації мотивованої підозри щодо надання клієнтом недостовірної інформації або навмисного подання інформації з метою введення в оману банк має надавати інформацію про фінансові операції клієнта спеціально уповноваженому органу виконавчої влади з питань фінансового моніторингу.

Для ідентифікації клієнта - юридичної особи банк має ідентифікувати фізичних осіб, які є власниками цієї юридичної особи, мають прямий або опосередкований вплив на неї та отримують економічну вигоду від її діяльності. У разі якщо юридична особа є господарським товариством, банк має ідентифікувати фізичних осіб, які мають істотну участь у цій юридичній особі. Клієнт має надавати передбачені законодавством відомості, які витребує банк з метою виконання вимог законодавства, яке регулює відносини у сфері запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом. У разі ненадання таких відомостей клієнтом рахунок не відкривається, а в разі наявності раніше відкритих рахунків банк відмовляє в здійсненні обслуговування. Для ідентифікації і вжиття заходів, достатніх, на думку банку, для підтвердження особи клієнта - юридичної особи та для забезпечення спроможності банку виконувати правила внутрішнього фінансового моніторингу та програми його здійснення, у тому числі щодо виявлення фінансових операцій, що мають сумнівний характер, банк має право витребувати передбачену законодавством інформацію, яка стосується ідентифікації цієї особи та її керівників, у органів державної влади, які здійснюють нагляд та/або контроль за діяльністю цієї юридичної особи, банків, інших юридичних осіб, а також здійснювати передбачені законодавством заходи щодо збору такої інформації з інших джерел. Вказані органи державної влади, банки, інші юридичні особи зобов'язані протягом десяти робочих днів з дня отримання запиту безоплатно надати банку таку інформацію.

Для ідентифікації клієнта - фізичної особи та вжиття заходів, достатніх, на думку банку, для підтвердження його особи, банк має право витребувати інформацію, яка стосується ідентифікації цієї особи, у органів державної влади, банків, інших юридичних осіб, а також здійснювати заходи щодо збору такої інформації про цю особу, яка є необхідною для виконання правил внутрішнього фінансового моніторингу та програм його здійснення, у тому числі щодо виявлення фінансових операцій, що мають сумнівний характер. Вказані органи державної влади, банки, інші юридичні особи зобов'язані протягом десяти робочих днів з дня отримання запиту безоплатно надати банку таку інформацію.

Ідентифікація клієнта банку не є обов'язковою при здійсненні кожної операції, якщо клієнт був раніше ідентифікований відповідно до вимог законодавства, яке регулює відносини у сфері запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом.

За наявності рішення уповноваженого державного органу про скасування державної реєстрації юридичної особи або державної реєстрації суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи, визнання в установленому порядку юридичної особи фіктивною або оголошення фізичної особи померлою чи визнання безвісно відсутньою банк закриває рахунок такої особи і невідкладно надає інформацію спеціально уповноваженому органу виконавчої влади з питань фінансового моніторингу щодо такого рахунку та не перераховує чи іншим шляхом не розпоряджається коштами на цьому рахунку до отримання розпоряджень зазначеного органу. У випадку ненадходження протягом семи робочих днів зазначених розпоряджень або рішення суду стосовно вжиття чи невжиття заходів щодо цих коштів банк вирішує пов'язані з ними питання відповідно до законодавства України.

Згідно зі ст. 5 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), суб'єкт первинного фінансового моніторингу на підставі та на виконання цього Закону зобов'язаний: проводити ідентифікацію особи, яка здійснює фінансову операцію, що підлягає фінансовому моніторингу відповідно до цього Закону, або відкриває рахунок (в тому числі депозитний), на підставі наданих в установленому порядку документів або за наявності підстав вважати, що інформація щодо ідентифікації особи потребує уточнення; забезпечувати виявлення і реєстрацію фінансових операцій, що відповідно до цього Закону підлягають фінансовому моніторингу; надавати Уповноваженому органу інформацію про фінансову операцію, що підлягає обов'язковому фінансовому моніторингу, не пізніше ніж протягом трьох робочих днів з моменту її реєстрації; сприяти працівникам Уповноваженого органу у проведенні аналізу фінансових операцій, що підлягають обов'язковому фінансовому моніторингу; надавати відповідно до законодавства додаткову інформацію на запит Уповноваженого органу, пов'язану з фінансовими операціями, що стали об'єктом фінансового моніторингу, в тому числі таку, що становить банківську та комерційну таємницю, не пізніше, ніж протягом трьох робочих днів з моменту отримання запиту; сприяти суб'єктам державного фінансового моніторингу з питань проведення аналізу фінансових операцій, що підлягають фінансовому моніторингу; вживати заходів щодо запобігання розголошенню (у тому числі особам, стосовно фінансових операцій яких проводиться перевірка) інформації, яка надається Уповноваженому органу, та іншої інформації з питань фінансового моніторингу (в тому числі про факт подання такої інформації); зберігати документи, які стосуються ідентифікації осіб, якими здійснено фінансову операцію, що згідно з цим Законом підлягає фінансовому моніторингу, та всю документацію про здійснення фінансової операції протягом п'яти років після проведення такої фінансової операції.

Суб'єкт первинного фінансового моніторингу з урахуванням вимог чинного законодавства і нормативно-правових актів Уповноваженого органу встановлює правила проведення внутрішнього фінансового моніторингу та призначає працівника, відповідального за його проведення.

Відповідальний працівник має бути незалежним у своїй діяльності і підзвітним тільки керівнику суб'єкта первинного фінансового моніторингу та зобов'язаний не рідше одного разу на місяць інформувати керівника про виявлені фінансові операції, що підлягають фінансовому моніторингу, та заходи, які були вжиті, у тому числі щодо: розробки та постійного поновлення правил внутрішнього фінансового моніторингу і програм його здійснення з урахуванням вимог чинного законодавства та нормативних актів Уповноваженого органу; підготовки персоналу щодо виявлення фінансових операцій, що підлягають фінансовому моніторингу відповідно до цього Закону, шляхом проведення освітніх та практичних заходів; забезпечення проведення внутрішнього фінансового моніторингу.

Відповідно до п. 3 розділу ІІІ Положення № 189 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), банк зобов'язаний здійснювати управління ризиками легалізації кримінальних доходів/фінансування тероризму.

Банк забезпечує функціонування системи управління ризиками легалізації кримінальних доходів/фінансування тероризму шляхом: документування фактів, що можуть вплинути на формування відповідного(их) рівня(ів) ризику(ів) легалізації кримінальних доходів/фінансування тероризму; урахування результатів оцінки, моніторингу та аналізу рівнів ризиків легалізації кримінальних доходів/фінансування тероризму, а також оцінювання можливого впливу на рівні ризиків легалізації кримінальних доходів/фінансування тероризму рішень банку до їх прийняття; ужиття застережних заходів/належних заходів.

Забезпечення управління ризиками легалізації кримінальних доходів/фінансування тероризму покладається безпосередньо на відповідального працівника банку - юридичної особи/філії іноземного банку.

Стосовно епізодів, за які проведено інспектування, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 63 Закону України "Про банки і банківську діяльність" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), Національний банк України при здійсненні нагляду за діяльністю банків не рідше одного разу на рік проводить перевірку банків з питань дотримання ними законодавства, яке регулює відносини у сфері запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом.

При цьому, відповідно до п.п. 1.2, 1.18 Положення про планування та порядок проведення інспекційних перевірок, затвердженого постановою Правління НБУ від 17 липня 2001 року № 276 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), період інспектування - період, за який аналізуються та розглядаються документи, матеріали та діяльність банку під час інспекційної перевірки.

Для здійснення інспекційної перевірки інспектору або інспекційній групі видається посвідчення на право проведення цієї перевірки. У посвідченні зазначаються назва об'єкта перевірки, підстави, строки проведення інспекційної перевірки (дати початку і закінчення), період інспектування, перелік питань, що підлягають перевірці, склад інспекційної групи (із зазначенням прізвища, імені, по батькові, посади).

У ході нового розгляду справи судом з'ясовано, що у вступній частині оскаржуваного рішення зазначено період, за який проведено перевірку, а саме із 01 жовтня 2006 року по 01 липня 2007 року. За вказаний період проаналізовано діяльність із питань фінансового моніторингу центрального офісу позивача як юридичної особи.

При цьому, перевірку позивача, за результатами якої прийнято оскаржуване рішення, проведено у межах комплексного інспектування позивача на підставі посвідчення відповідача від 07 березня 2007 року № 43-318/1320-2503, згідно з яким, період інспектування комплексної перевірки позивача - із 01 червня 2004 року по 01 січня 2007 року.

Інформація про вище викладені обставини міститься у довідці перевірки позивача від 19 квітня 2007 року. У вказаній довідці також зафіксовано результати перевірок філій позивача.

Зокрема:

- Миколаївська філія позивача: період інспектування - із 31 січня 2006 року по 31 січня 2007 року (не виявлені операції проведені у період із 14 червня 2006 року по 17 січня 2007 року);

- Кіровоградська філія позивача: період інспектування - із 10 березня 2006 року по 01 січня 2007 року (інформацію до уповноваженого органу не надано щодо операцій, внесених до реєстру у період із 08 по 19 серпня 2006 року);

- Одеська філія позивача: період інспектування - із 01 червня 2004 року по 01 березня 2007 року (до реєстру внесено інформацію про операції у період із 05 серпня по 08 вересня 2005 року).

Усі порушення, виявлені у діяльності вище перелічених філій позивача, допущені у межах періодів інспектування та зафіксовані у довідках перевірок філій позивача від 19 та 21 березня 2007 року.

Зокрема, як вбачається із наявних у матеріалах справи доказів, що Миколаївською філією позивача не виявлено фінансові операції, які підлягають обов'язковому фінансовому моніторингу за такими ознаками: зарахування 19 серпня 2006 року коштів у розмірі 100000,00 грн. на рахунок ВАТ СК "Еталон Життя" (дата відкриття рахунку 18 серпня 2006 року); зарахування 03 серпня 2006 року коштів у розмірі 100000,00 грн. на рахунок ТОВ "Автосервіс" (дата відкриття рахунку 03 серпня 2006 року); зарахування на рахунок коштів у готівковій формі із їх подальшим переказом наступного операційного дня іншій особі.

Крім того, Миколаївською філією позивача не виявлено 6 фінансових операцій ТОВ "Санната-М" за вище вказаною ознакою (період вчинення порушень із 18 вересня 2006 року по 24 жовтня 2006 року); зарахування на рахунок коштів у готівковій формі із їх подальшим переказом того самого операційного дня іншій особі". 17 січня 2007 року фізичною особою на його рахунок зараховано кошти у готівковій формі у розмірі 182347,88 грн. та у той же день перераховані ТОВ "Сі-Вінд" у розмірі 182347,00 грн.

Довідку перевірки Миколаївської філії позивача складено 21 березня 2007 року.

Кіровоградською філією позивача за період із 08 до 19 серпня 2006 року до реєстру фінансових операцій, що підлягають фінансовому моніторингу, внесено інформацію про дев'ять фінансових операцій як таких, що підлягають обов'язковому фінансовому моніторингу. Проте, інформацію щодо вище зазначених фінансових операцій до уповноваженого органу вище вказаною філією не надано, а саме щодо операцій:

- внесена 08 серпня 2006 року до реєстру за порядковим № 1 інформація про проведену 08 серпня 2006 року фінансову операцію (зарахування 111118,21 грн. на рахунок юридичної особи ПП "КІРКАПІТАЛ", період діяльності якої не перевищує трьох місяців із дня її реєстрації (дата державної реєстрації 24 травня 2006 року), до уповноваженого органу не надана;

- внесена 09 серпня 2006 року до реєстру за порядковим № 2 інформація про проведену 09 серпня 2006 року фінансову операцію (списання 110620,00 грн. з рахунку юридичної особи ПП "КІРКАПІТАЛ", період діяльності якої не перевищує трьох місяців із дня її реєстрації (дата державної реєстрації 24 травня 2006 року), до уповноваженого органу не надана;

- внесена 11 серпня 2006 року до реєстру за порядковим № 3 інформація про проведену 11 серпня 2006 року фінансову операцію (списання 11150,00 грн. з рахунку юридичної особи ПП "АВЕКС І К", період діяльності якої не перевищує трьох місяців із дня її реєстрації (дата державної реєстрації 24 травня 2006 року), до уповноваженого органу не надана;

- внесена 11 серпня 2006 року до реєстру за порядковим № 4 інформація про проведену 11 серпня 2006 року фінансову операцію (зарахування 115680,00 грн. на рахунок юридичної особи ПП "АВЕКС І К", період діяльності якої не перевищує трьох місяців із дня її реєстрації (дата державної реєстрації 24 травня 2006 року), до уповноваженого органу не надана;

- внесена 15 серпня 2006 року до реєстру за порядковим № 5 інформація про проведену 15 серпня 2006 року фінансову операцію (зарахування 682963,38 грн. на рахунок юридичної особи ПП "АВЕКС І К", період діяльності якої не перевищує трьох місяців із дня її реєстрації (дата державної реєстрації 24 травня 2006 року), до уповноваженого органу не надана;

- внесена 16 серпня 2006 року до реєстру за порядковим № 6 інформація про проведену 16 серпня 2006 року фінансову операцію (списання 680290,00 грн. з рахунку юридичної особи ПП "АВЕКС І К", період діяльності якої не перевищує трьох місяців із дня її реєстрації (дата державної реєстрації 24 травня 2006 року), до уповноваженого органу не надана;

- внесена 18 серпня 2006 року до реєстру за порядковим № 7 інформація про проведену 18 серпня 2006 року фінансову операцію (списання 100000,00 грн. з рахунку юридичної особи ПП "АВЕКС І К", період діяльності якої не перевищує трьох місяців із дня її реєстрації (дата державної реєстрації 24 травня 2006 року), до уповноваженого органу не надана;

- внесена 18 серпня 2006 року до реєстру за порядковим № 8 інформація про проведену 18 серпня 2006 року фінансову операцію (зарахування 476976,59 грн. на рахунок юридичної особи ПП "АВЕКС І К", період діяльності якої не перевищує трьох місяців із дня її реєстрації (дата державної реєстрації 24 травня 2006 року), до уповноваженого органу не надана;

- внесена 19 серпня 2006 року до реєстру за порядковим № 9 інформація про проведену 19 серпня 2006 року фінансову операцію (списання 375060,00 грн. з рахунку юридичної особи ПП "АВЕКС І К", період діяльності якої не перевищує трьох місяців із дня її реєстрації (дата державної реєстрації 24 травня 2006 року), до уповноваженого органу не надана.

Довідку перевірки Кіровоградської філії позивача складено 19 березня 2007 року.

Одеська філія позивача внесла до реєстру інформацію про окремі фінансові операції як такі, що підлягають внутрішньому фінансовому моніторингу. Проте, перевіркою встановлено, що фінансові операції підлягають обов'язковому фінансовому моніторингу за передбаченими ст. 11 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом" ознаками: зарахування грошових коштів на рахунок чи списання грошових коштів з рахунку юридичної особи, період діяльності якої не перевищує трьох місяців з дня її реєстрації.

Зокрема, вище зазначені порушення викладені в оскаржуваному рішенні у вигляді таблиці: щодо ПП "ВІТАЛ КРАФТ" (дата проведення державної реєстрації вказаної юридичної особи 13 липня 2005 року): 53 факти неналежного виявлення та реєстрації фінансових операцій, що підлягають фінансовому моніторингу; щодо ПП "НОЮР" (дата проведення державної реєстрації вказаної юридичної особи 13 липня 2005 року): 30 фактів неналежного виявлення та реєстрації фінансових операцій, що підлягають фінансовому моніторингу.

Довідку перевірки Одеської філії позивача складено станом на 01 березня 2007 року.

У ході перевірки виявлено факти встановлення позивачем місця тимчасового перебування фізичних осіб-нерезидентів на підставі власних заяв цих осіб, тоді як відповідно до норм чинного законодавства, дані, які банк як суб'єкт первинного фінансового моніторингу на підставі наданих оригіналів або належним чином завірених копій документів зобов'язаний встановити під час ідентифікації особи, яка відкриває рахунок, визначено ст. 6 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом".

Вимоги до обсягу ідентифікації фізичних осіб - нерезидентів встановлено ч. 3 ст. 6 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом" та п. 3.4 Положення № 189, згідно з якими, при ідентифікації нерезидентів - фізичних осіб банк повинен визначити їх місце проживання або тимчасового перебування.

Порядок відкриття поточних рахунків клієнтів врегульовано нормами Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління НБУ від 12 листопада 2003 року № 492 (далі - Інструкція № 492).

Відповідно до п. 2.3 Інструкції № 492, банк з метою ідентифікації нерезидентів має встановити: для фізичної особи - прізвище, ім'я та по батькові (за наявності), дату народження, серію і номер паспорта (або іншого документа, що посвідчує особу), дату видачі та орган, що його видав, громадянство; відомості про місце проживання або місце тимчасового перебування фізичної особи в Україні; для юридичної особи - повне найменування, місцезнаходження та реквізити банку, у якому відкрито рахунок, номер банківського рахунку; відомості про органи управління та їх склад; дані, що ідентифікують осіб, які мають право розпоряджатися рахунками та майном; відомості про власників істотної участі в юридичній особі; відомості про контролерів юридичної особи. Банку також подається копія легалізованого витягу з торгового, банківського чи судового реєстру або нотаріально засвідчене реєстраційне посвідчення уповноваженого органу іноземної держави про реєстрацію відповідної юридичної особи.

Із наявних у матеріалах справи доказів також вбачається, що факти порушень, за які до позивача застосовано штрафні санкції, виявлені у ході перевірки та підтверджені у довідці позивача від 19 квітня 2004 року, а також довідках перевірок відповідних філій.

Крім того, порушення, допущені позивачем, виявлені протягом річного терміну, деякі з них, як уже встановлено судами у ході попереднього розгляду справи, є триваючими.

Згідно з пп. "е" п. 4 ч. 1 ст. 73 Закону України "Про банки і банківську діяльність" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), у разі порушення банками або іншими особами, які можуть бути об'єктом перевірки Національного банку України відповідно до цього Закону, банківського законодавства, нормативно-правових актів Національного банку України або здійснення ризикових операцій, які загрожують інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, Національний банк України адекватно вчиненому порушенню має право застосувати заходи впливу, до яких відносяться: видати розпорядження щодо: накладення штрафів на: керівників банків у розмірі до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; банки відповідно до положень, затверджених Правлінням Національного банку України, але у розмірі не більше одного відсотка від суми зареєстрованого статутного фонду.

Відповідно до п.п. 7.1, 7.12 глави 7 Положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженого постановою Правління НБУ від 28 серпня 2001 року № 369 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), Національний банк має право накладати на банки штрафи в розмірі не більше ніж один відсоток від суми зареєстрованого статутного фонду в разі допущення ними порушень, зокрема таких: порушення порядку, строків і технології виконання операцій, що встановлені нормативно-правовими актами Національного банку; неподання документів на письмову вимогу вповноважених працівників Національного банку, а також приховування рахунків, документів, активів тощо; подання недостовірної інформації та звітності, що встановлені нормативно-правовими актами Національного банку, а також неподання або несвоєчасне їх подання; невиправлення звітності в порядку, установленому Національним банком; недотримання банком нормативу обов'язкового резервування протягом календарного року; порушення економічних нормативів регулювання діяльності банків; невиконання (неналежне виконання) вимог банківського законодавства, нормативно-правових актів Національного банку із запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом; порушення вимог нормативно-правових актів Національного банку щодо залучення коштів на умовах субординованого боргу до капіталу банку та дострокового його погашення.

Штраф за невиконання (неналежне виконання) банками вимог банківського законодавства, нормативно-правових актів Національного банку із запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, накладається на банки за кожне порушення в розмірі 0,01 відсотка від суми зареєстрованого статутного фонду банку.

Загальна сума штрафів за однотипні порушення, виявлені перевіркою, не може становити більше ніж 1 відсоток від суми зареєстрованого статутного фонду.

Отже, з урахуванням вище викладених норм та з'ясованих обставин суд прийшов до висновку про обґрунтованість прийняття відповідачем оскаржуваного рішення, а отже, його правомірність та, як наслідок, відсутність підстав для скасування.

Згідно з ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих судом обставин вбачається, що позов публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" до Національного банку України про скасування рішення відповідача є безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. У зв'язку з ухваленням судового рішення на користь суб'єкта владних повноважень та відсутністю з його сторони судових витрат, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати стягненню з позивача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 24, 25, 69-71, 86, 122, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити повністю у задоволенні позову публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк".

Копії постанови у повному обсязі направити (вручити) сторонам (їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий суддя В.М. Данилишин

Суддя І.А. Качур

Суддя В.І. Келеберда

Постанова у повному обсязі складена 22 квітня 2015 року