Справа № 808/3597/14
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2015-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

21 квітня 2015 рокусправа № 808/3597/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Добродняк І.Ю

суддів: Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Новошицька О.О.

за участю представників:

позивача: - ОСОБА_1

відповідача: - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 11 серпня 2014 року

у справі № 808/3597/14

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області

про скасування податкових повідомлень-рішень №№ , , , від 18.02.2014,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області, в якому просила визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 18.02.2014 №№ , , , .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що фактична перевірка магазину проведена податковим органом за адресою: м. Запоріжжя, АДРЕСА_1, проте за вказаною адресою розташований не магазин, а житловий будинок, що підтверджується технічним паспортом за №115/17142. Крім того, позивач вказує, що відповідно до податкової декларації про майновий стан та доходи за 2013 рік не здійснювала підприємницької діяльності, що свідчить про відсутність потреби у придбанні торгового патенту, використанні праці найманого працівника, продажу алкогольних напоїв та тютюнових виробів із застосуванням реєстратора розрахункових операцій і ліцензій на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями і тютюновими виробами.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 11.08.2014 позовні вимоги задоволені в повному обсязі. Суд першої інстанції, виходячи з поданих сторонами доказів, показань допитаних в судовому засіданні свідків, дійшов висновку, що відповідачем не доведено факт здійснення господарської діяльності за адресою м. Запоріжжя, АДРЕСА_1, саме позивачем, а отже податкові повідомлення-рішення, прийняті за наслідками проведеної перевірки відносно позивача є такими, що підлягають скасуванню.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до листа районної адміністрації Запорізької міської ради по Ленінському району №46/10/08-28-17-02 від 07.02.2014 позивачем повідомлено вказаний орган про отримання декларації про готовність об'єкта до експлуатації - магазину продовольчих товарів після закінчення реконструкції нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_2, м. Запоріжжя, а відтак перевірка проведена за адресою розташування магазину позивача. Фактичною перевіркою встановлено здійснення позивачем господарської діяльності без придбання торгового патенту та реєстратора розрахункових операцій, без ведення книги обліку доходів та витрат і реалізацію алкогольних напоїв без отримання ліцензій на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами. Відповідач також вказує, що поясненнями реалізатора ОСОБА_2 від 13.01.2014 встановлено факт його роботи у позивача з листопада 2013 року з щомісячним отриманням доходу у вигляді заробітної плати в розмірі 600 грн. на тиждень та графіком роботи через тиждень, проте без оформлення трудових правовідносин та виплати заробітної плати без сплати податків до бюджету, що є порушенням вимог чинного законодавства.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином.

Позивач в судовому засіданні просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, зазначає, що судом першої інстанції було прийняте законне та обґрунтоване рішення.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи відповідачем - ДПІ у Ленінському районі м Запоріжжя проведена фактична перевірка щодо використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцем доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 за період з 01.11.2013 по 13.01.2014, за результатами якої складено акт від 13.01.2014 №16.

Перевіркою встановлено наступні порушення:

- здійснення підприємницької діяльності без придбання торгового патенту, що є порушенням статті 267 Податкового кодексу України;

- використання праці найманого працівника без належного оформлення трудових відносин, що є порушенням підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України;

- проведення розрахункової операції без застосування РРО, невидача розрахункового документу, не ведення обліку доходів та витрат (відсутня книга обліку доходів та витрат), що є порушенням пунктів 1, 2 статті 3 Закону України від 6 липня 1995 року №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»

- реалізація алкогольних напоїв, тютюнових виробів без отримання ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами, статті 15 Закону України від 19 грудня 1995 року № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» та Постанови КМУ від 30.10.2008 №957 «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв».

23.01.2014 відповідачем складено акт №16/1702/НОМЕР_5 про результати фактичної перевірки щодо використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцем доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету позивача за період з 01.11.2013 р. по 13.01.2014, яким встановлені порушення:

- підпункту 162.1.3 пункту 162.1 статті 162, статті 163, підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України, а саме: не нарахування та не перерахування податку з доходів фізичних осіб за листопад 2013 року - січень 2014 року на суму 540,00 грн.;

- підпункту 1 пункту 2 статті 6, пунктів 8, 12 статті 9, пункту 2 статті 26 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та на підставі пункту 3 статті 9, підпунктів 6, 7, 8 пункту 1 статті 13, пункту 4 статті 25, підпункту 3 частини 11, підпункту 5 частини 11 статті 25, пункту 1 статті 26 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», згідно з яким встановлено заниження єдиного соціального внеску на суму 1454,40 грн.

24.01.2014 відповідачем складений акт №1/17- про неможливість вручення акту перевірки від 23.01.2014 №16/1702/НОМЕР_5 та направлено вказаний акт позивачу засобами поштового зв'язку, отриманий позивачем 03.02.2014 відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення.

За результатами проведених перевірок 18.02.2014 відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення:

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, за порушення норм регулювання обігу готівки на суму 730, 00 грн.;

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок з доходів найманих працівників на суму 675,00 грн., в т. ч. за основним платежем - 540,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 135,00 грн.;

- №000071102, яким до позивача застосовано штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 1,00 грн.;

- №, яким до позивача застосовано штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 3400,00 грн.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про протиправність означених податкових повідомлень-рішень.

За приписами підпункту 14.180 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом ІV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом ІV цього Кодексу.

Податкові агенти є платниками податків на доходи фізичних осіб відповідно до положень підпункту 162.1.3 пункту 162.1 статті 162 Податкового кодексу України.

Згідно п.п.168.1.1 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього кодексу.

При цьому, об'єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України (п.163.1 ст.163 Податкового кодексу України).

Отже з приписів вказаних вище норм вбачається, що податкові агенти мають сплачувати податки на доходи фізичних осіб у випадку нарахування (виплати, надання) оподатковуваного доходу на користь платника податку.

В той же час, належним доказом отримання платником податку доходу, з якого податковий агент має утримувати податок є наявність трудового договору між податковим агентом та найманим працівником, що витікає з наступного.

Частиною 2 статті 2 Кодексу законів про працю України (надалі - КзПП України) визначено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Відповідно до положень ст.21 КзПП України трудовий договір це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Частинами третьою та четвертою статті 24 КзПП України передбачено, що укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.

Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» встановлено, що фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома власника або уповноваженого ним органу.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем за перевіряємий період не укладався трудовий договір з фізичною особою ОСОБА_2 та не надавалось розпорядження про прийняття на роботу ОСОБА_2

Посилання податкового органу на пояснення ОСОБА_2, відповідно до яких останній працював у позивача з листопада 2013 року та щомісячно отримував дохід у вигляді заробітної плати у розмірі 600 грн. на тиждень, працюючи через тиждень, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки матеріали справи не містять доказів отримання вказаною вище фізичною особою заробітної плати.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що висновки відповідача про порушення позивачем положень Податкового кодексу щодо обов'язку нарахування та перерахування податку з доходів фізичних осіб є необґрунтованими.

Щодо доводів відповідача про здійснення підприємницької діяльності позивачем без придбання торгового патенту, здійснення розрахункових операцій без застосування РРО, не видачу розрахункового документу, не ведення книги обліку доходів та витрат (відсутня книга обліку доходів та витрат), реалізації алкогольних напоїв без отримання ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.1, 2, 9 ст.3 Закону України №265/95ВР від 06.07.1995 «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок; видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції.

Згідно з підпунктом 267.1.1 пункту 267.1 статті 267 Податкового кодексу України платниками збору за провадження деяких видів підприємницької діяльності є суб'єкти господарювання (юридичні особи та фізичні особи - підприємці), їх відокремлені підрозділи, які отримують в установленому цією статтею порядку торгові патенти та провадять такі види підприємницької діяльності, зокрема, як торговельна діяльність у пунктах продажу товарів.

Відповідно до ч.11 ст.15 Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Наведені норми Податкового кодексу, Законів України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» встановлюють необхідність отримання суб'єктом господарювання відповідних дозвільних документів та виконання певних дій виключно за наявності обов'язкової умови - здійснення платником податків фінансово-господарської діяльності.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є фізичною особою-підприємцем, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця від 10.07.2007, проте податковою декларацією про майновий стан і доходи за 2013 рік підтверджено відсутність показників здійснення підприємницької діяльності, що, як наслідок, свідчить про відсутність провадження будь-якої діяльності.

Також, як вбачається з матеріалів справи, перевірка господарської одиниці - магазину, здійснювалася податковим органом за адресою: м. Запоріжжя, АДРЕСА_1, проте за вказаною знаходиться не магазин, а відповідно до технічного паспорту №№115/17142 житловий будинок, що підтверджується наступним.

22.02.2013 позивачем отримано декларацію №ЗП68 про готовність об'єкта до експлуатації «Реконструкція нежитлової будівлі під магазин продовольчих товарів літ. Д-2, Д №-2 по АДРЕСА_2 в м. Запоріжжі».

Листом від 05.03.2013 позивач повідомила районну адміністрацію Запорізької міської ради по Ленінському районі про введення в експлуатацію магазину продовольчих товарів після закінчення реконструкції нежитлової будівлі за адресою: м. Запоріжжя, АДРЕСА_2.

Розпорядженням Голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Ленінському району №151р від 15.03.2013 присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_1, м. Запоріжжя, 69069, будівлі магазину літ. Д-2, Д №-2, який належить позивачу.

06.06.2013 позивачем відчужено вищеозначену будівлю магазину та земельну ділянку, на якій розташована будівля магазину, гр. ОСОБА_3, що підтверджується договорами дарування, посвідченими приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Банковською Ю. В. за реєстровим №688 і 690, відповідно.

В ході розгляду справи судом першої інстанції в якості свідків допитано податкових ревізорів, які проводили фактичну перевірку позивача, за поясненнями яких під час проведення фактичної перевірки магазину, розташованому по АДРЕСА_2 в м. Запоріжжі була здійснена контрольна закупка пачки цигарок та пляшки горілки загальною сумою на 45,0 грн. Після отримання товару, ревізорами продавцю пред'явлені службові посвідчення та здійснений обмін товару на гроші. Будь яких документів на підтвердження розрахункової операції надано не було. Також свідки зазначають, що продавцем були надані письмові пояснення, проте його особа не встановлювалась, оскільки будь-яких документів для встановлення особистості він не надав. Заходів щодо встановлення особистості посадові особи податкового органу не здійснювали. Також свідки зазначили, що адреса магазину була встановлена відповідно до інформації, яка малась у податкового органу відповідно до даних про реєстрацію у податковому органу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та листа районної адміністрації Запорізької міської ради по Ленінському районі.

Приймаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення, відповідач не прийняв до уваги подані фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 заперечення стосовно того, що не вона здійснює підприємницької діяльності за вказаною адресою, оскільки будівля позивачу не належить. Вказаної інформації відповідачем не перевірив, в установленому порядку не встановив особи, що здійснює діяльність в господарській одиниці, що перевірялась, - магазині за адресою АДРЕСА_2, м. Запоріжжя.

З огляду на наведені вище докази в їх сукупності колегія суддів вважає, що належними та допустимими доказами відповідачем не доведено як здійснення позивачем підприємницької діяльності, так і належність позивачу магазину, в якому проводилась перевірка, а відтак податкові повідомлення-рішення правомірно скасовані судом першої інстанції.

Суд першої інстанції під час розгляду даної справи дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновків суду першої інстанції, не є підставою для скасування постанови суду відповідно до ст.202 КАС України, а тому апеляційну скаргу відповідача необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 11 серпня 2014 року у справі № 808/3597/14 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, встановленому ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: Я.В. Семененко