Справа № 804/1462/15
Суддя: Жукова Євгенія Олексіївна
Дата ухвалення: 2015-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 лютого 2015 р. Справа № 804/1462/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Жукової Є.О.,
при секретарі Риженко О.В.,
представника позивача Добровольського А.Т.
представника позивача Колмикова А.Л.
представника відповідача Крейси Л.О.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.01.2015 року провадження у справі № 804/1462/15 було відкрито та справа призначена до розгляду у судовому засіданні.
Позовні вимоги обґрунтовано наступним.
Відповідно до поданої 11.09.2014 року ПАТ «НЗФ» до Дніпропетровської митниці ДФС митної декларації № 110090000/2014/006922, позивачем було задекларовано ввезення плавиковошпатового концентрату марки ФФ-95А в кількості 131 676 кг, з визначенням його митної вартості за основним методом за ціною контракту в розмірі 57 279,06 доларів США (741 866,59 грн. за курсом НБУ), тобто 435 доларів США за тону.
Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, надали доводи, аналогічні позовній заяві, та просили задовольнити позов у повному обсязі за викладених у ньому підстав, додатково пославшись в обґрунтування своєї позиції на наявність копії експортної декларації країни - відправника, складеної на китайській мові без зазначення ціни товару та вартості, у зв'язку з тим, що закупівельна вартість є комерційною таємницею та доданої до супровідного листа від 10.09.2014 року вих. № 14/09-12.
Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала та надала до суду заперечення від 16.02.2015 року, в яких зазначила наступне.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, суд встановив наступне.
11.09.2014 року позивач звернувся до Дніпропетровської митниці ДФС для митного оформлення товару, а саме: плавиковошпатового концентрату марки ФФ-95А в кількості 131 676 кг та подав відповідну митну декларацію № 110090000/2014/006922 від 11.09.2014 року з доданими до неї такими документами, як: картка обліку особи, зовнішньоекономічний контракт від 31.07.2014 року №1404406; додаткова угода від 01.09.2014 року №1; специфікація від 20.08.2014 року №2; сертифікат походження товару; залізничні накладні; коносамент; сертифікат якості; рахунок - фактура (інвойс); пакувальні листи; інформація про позитивні результати здійснення фітосанітарного та радіологічного контролю; висновок Державного гемологічного центру України; лист компанії ІММСО від 10.09.2014 року №14/09-12 на англійській мові з перекладом; копія митної декларації країни відправлення; переклади сертифікату якості, коносаменту, сертифікату походження товару; висновок ДП Укрпромзовнішекспертиза від 01.09.2014 року №3054.
Вказаний вище товар був придбаний позивачем згідно умов контракту купівлі-продажу від 31.07.2014 року за № 1404406, відповідно до умов якого продавцем товару є Компанія з обмеженою відповідальністю «IMMCO (Industrial Minerals & Metals) Limited, Hong Kong», а покупцем товару є ПАТ «Нікопольський завод феросплавів».
Відповідно до поданої 11.09.2014 року ПАТ «НЗФ» до Дніпропетровської митниці ДФС митної декларації № 110090000/2014/006922, позивачем було задекларовано ввезення плавиковошпатового концентрату марки ФФ-95А в кількості 131 676 кг, з визначенням його митної вартості за основним методом за ціною контракту в розмірі 57 279,06 доларів США (741 866,59 грн. за курсом НБУ), тобто 435 доларів США за тону.
Відповідно до зазначеного повідомлення, відповідачем, з урахуванням положень ст.53 МК України, було запропоновано декларанту надати (за наявності) такі додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товару за МД № 110090000/2014/006922 від 11.09.2014 року, як: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); каталоги, специфікації, прейскуранти (прас - листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару.
Проте, як встановлено в судовому засіданні та підтверджено доказами, наявними в матеріалах справи, 11.09.2014 року позивач відмовився надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів і обраного методу її визначення.
В тому числі, митницею було прийнято і рішення про коригування митної вартості товарів від 11.09.2014 року № 110090000/2014/000027/1, за яким митним органом було скориговано митну вартість товару, що імпортується, із застосуванням другорядного методу визначення митної вартості - за 2-г - резервним методом на рівні 600 дол. США за тонну.
Відповідно до частин 7 - 9 ст.55 Митного кодексу України позивачем із застосуванням рішення про коригування митної вартості товару від 11.09.2014 року №110090000/2014/000027/1 було оформлено товар за МД № 110090000/2014/006922 від 11.09.2014 року під гарантійні зобов'язання.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення даного позову, виходячи з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно до ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до Угоди про застосування статті VІІ Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року за митними органами зберігається право перевіряти інформацію імпортерів щодо визначення митної вартості, з точки зору її повноти і правильності ( статті 17 та додаток Ш, параграф 6 Угоди).
За нормами п.2 ст.52 Митного кодексу України визначено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
У відповідності до вимог ч.2 ст. 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводиться розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт); рахунок-фактура (інвойс) або рахунок - проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Частиною 3 вказаної статті також передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у ч.2 цієї статті, містять розбіжності, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати ( за наявності) такі документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою , контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний та авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прас-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Відповідно до положень ч.6 статті 54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлені неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі, неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або за відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Як встановлено судом в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, у поданих позивачем документах до митного оформлення товару містилися розбіжності відповідно до п. 3 ст. 53 МК України, а саме: документи не містили всіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості.
Про зазначені розбіжності митний орган повідомив позивача та направив повідомлення про необхідність подання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості за обраним позивачем методом відповідно до вимог п.2, п.3 ст.53 Митного кодексу України.
Жоден з наведених вище документів не може вважатися беззаперечним доказом обґрунтування митної вартості ні з боку позивача, ні з боку відповідача відповідно до обраних останніми методів визначення митної вартості за МД № 110090000/2014/006922 від 11.09.2014 року, оскільки наведені вище листи та сертифікат носять здебільшого консультаційний характер та підлягають оцінюванню як судом, так і митним органом в сукупності з іншими документами, наявними в матеріалах справи.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність встановлених митним органом розбіжностей у поданих документах до митного оформлення та не спростування факту наявності таких розбіжностей позивачем належними та допустимими доказами в розумінні ст.70 КАС України у ході судового розгляду справи, що має наслідком неможливість здійснення митним органом визначення митної вартості товару за ціною договору у відповідності до вимог ч.2 ст. 58 Митного кодексу України.
Відповідно до п.4 ст. 57 Митного кодексу України у разі, якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у п.2 ч.1 ст.57 Митного кодексу України.
Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, митним органом проведено консультацію з декларантом з приводу надання відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, проте, декларант позивача відмовився надавати будь-які документи щодо підтвердження митної вартості товару, крім наведених вище.
Згідно ч.2 ст.58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.
Отже, з урахуванням того, що позивачем були подані неповні/недостовірні відомості про митну вартість товарів та використані декларантом відомості про митну вартість товарів не підтверджені документально, не визначені кількісні і достовірні показники, які піддаються обчисленню, митниця не мала можливості для застосування методу визначення митної вартості товару за ціною договору - ( ст.58 Митного кодексу України).
Згідно п.3 ст.58 Митного кодексу України у разі, якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом застосовуються другорядні методи, зазначені у п.2 ч.1 ст.57 Митного кодексу України.
Так, митницею було застосовано послідовність переходу від одного методу до наступного методу визначення митної вартості.
При цьому, згідно ст. 33 Митного кодексу України митні органи використовують інформаційні ресурси, що знаходяться у їх віданні, створені,оброблені та накопичені у інформаційних системах та складаються з відомостей, що містяться у документах, які надаються під час проведення митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів та інших документів.
Метод визначення митної вартості товарів, передбачений ст.ст. 59,60 Митного кодексу України щодо ідентичних, подібних (аналогічних) товарів, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту, який збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього - неможливо було застосувати у зв'язку з відсутністю інформації у митного органу щодо вартості ідентичних та подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено за методом визначення митної вартості.
Застосувати методи, передбачені ст.ст.61-63 Митного кодексу України - методи визначення митної вартості на основі віднімання або додавання - також було неможливо у зв'язку з тим, що відсутні були документально підтверджені дані, які підлягають обчисленню.
У разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у ст.ст.58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів, визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі.
Митна вартість, визначена згідно з положеннями ст.64 Митного кодексу України повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.
Так, митним органом було визначено митну вартість товару із застосуванням другорядного методу визначення митної вартості - 2-r резервним методом
У зв'язку з наведеним та з урахуванням подання позивачем неповних відомостей про митну вартість товару, митницею було правомірно скориговано митну вартість товару шляхом прийняття відповідного рішення на підставі ст.55 Митного кодексу України від 11.09.2014р., яке наявне в матеріалах справи.
Відповідно до ст.55 Митного кодексу України прийняте митним органом письмове рішення про коригування митної вартості товарів має містити наявну у митного органу інформацію щодо умов, що могли вплинути на ціну товару та призвели до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості.
Зі змісту рішення про коригування митної вартості від 11.09.2014 року № 110090000/2014/000027/1 видно, що воно містить дані щодо неможливості визначення митної вартості за ціною договору, вимоги про надання додаткових документів, проведення консультацій, отримання та перевірку додаткових документів, процедури консультацій митної вартості, послідовності застосування методів визначення митної вартості, суми та підстави коригування.
Відповідно до вимог ст. 256 Митного кодексу України відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення митного органу про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом умов, визначених цим Кодексом.
Згідно ст. 264 Митного кодексу України у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою митного органу заповнюються картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері фінансів.
Частина 2 ст. 71 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Водночас, і частина 1 статті 71 КАС України покладає обов'язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача.
Відповідно до ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Представники позивача не навели жодних підстав та не надали будь-яких доказів на підтвердження протиправності прийнятих митним органом оспорюваних рішень з урахуванням того, що судом встановлено подання позивачем неповних (суперечливих) даних (документів) для визначення митної вартості товару за ціною договору.
За викладених обставин, перевіривши оскаржувані рішення у відповідності до ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку, що оскаржувані рішення прийняті відповідачем у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та Митним кодексом України з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому в адміністративного суду відсутні правові підстави для задоволення даного позову.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).
Також відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» розмір ставки судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру становить 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати.
Згідно ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.
Відповідно до Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674 - VI, за позовні вимоги немайнового характеру судовий збір повинен бути сплачений у розмірі - 73,08 грн., а за позовні вимоги майнового характеру, виходячи з суми визначеної в рішенні Дніпропетровської митниці Міндоходів про визнання митної вартості товарів №110090000/2014/000027/1 від 11.09.2014 р., - у розмірі 4 872 грн.
А відтак, враховуючи відмову у задоволені позовних вимог, позивач повинен сплатити за подання до адміністративного суду адміністративного позову судовий збір у розмірі 73,08 грн. - за позовні вимоги немайнового характеру та 4 872 грн. за позовні вимоги майнового характеру, натомість сплатив лише 146,16 грн., тому суд приходить до висновку про необхідність стягнення решти судового збору з позивача в сумі 4 798,92 грн. (4 872 грн. - 73,08 грн.).
Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 71, 86, 94, 122, 160, 161, 162, 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» решту судового збору в сумі 4 798,92 грн. (чотири тисячі сімсот дев'яносто вісім грн., 92 коп.) до Державного бюджету України.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 20 лютого 2015 року.

Суддя Є.О. Жукова