Справа № 2а-13526/09/2670
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2015-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.04.2015р. м. Київ К/9991/26304/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

секретар судового засідання Кохан О.С.,

за участю:

представника відповідача - Ісаєва С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі міста Києва

на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 травня 2010 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2011 року

у справі № 2а-13526/09/2670

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Композит-Сервіс»

до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі міста Києва

про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Композит-Сервіс» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі міста Києва (далі - відповідач) про скасування податкових повідомлень-рішень: від 02 липня 2009 року № /1, від 14 серпня 2009 року № /2, № /2, № /2 (в редакції заяви про уточнення позовних вимог від 13 травня 2010 року).

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 травня 2010 року позовні вимоги були задоволені повністю. Скасовано податкові повідомлення-рішення ДПІ у Голосіївському районі м. Києва від 02 липня 2009 року № /1, від 14 серпня 2009 року № /2, № /2, № /2.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2011 року постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 травня 2010 року було залишено без змін.

В касаційній скарзі ДПІ у Голосіївському районі м. Києва, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального права, просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 травня 2010 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2011 року і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

У запереченні на касаційну скаргу ТОВ «ТД «Композит-Сервіс», посилаючись на те, що постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 травня 2010 року та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2011 року є законними та обґрунтованими, а положення касаційної скарги жодним чином це не спростовують, просить відмовити в задоволенні касаційної скарги та залишити без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення присутнього у судовому засіданні представника відповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

ДПІ у Голосіївському районі м. Києва провела виїзну планову ТОВ «ТД «Композит-Сервіс» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 жовтня 2005 року по 30 вересня 2008 року, валютного та іншого законодавства за період з 01 жовтня 2005 року по 30 вересня 2008 року, за результатами якої був складений акт № 131/1-23-08-31606951 від 12 березня 2009 року.

За висновками акта перевірки, позивачем були порушені, зокрема: вимоги абзацу 4 підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті чого занижено податок на прибуток у періоді ,який перевірявся, на загальну суму 60289,00 грн., у тому числі: за 4 квартал 2005 року - 4100,00 грн., за 2 квартал 2008 року - 51842,00 грн., за 3 квартал 2008 року - 4347,00 грн.; вимоги підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого занижено податок на додану вартість у періоді, який перевірявся, на загальну суму 63572,00 грн., в тому числі: за грудень 2005 року - 886,00 грн., за березень 2006 року - 1100,00 грн., за квітень 2006 року - 275,00 грн., за червень 2007 року - 16360,00 грн., за червень 2008 року - 41473,00 грн., за липень 2008 року - 3478,00 грн.; вимоги пунктів 5.1, 5.4 розділу 5 Положення про комунальний податок у місті Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради народних депутатів від 18 березня 2004 року № 81/1291.

Зокрема, в акті перевірки було вказано, що: ТОВ «ТД «Композит-Сервіс» (покупець) неправомірно включило до складу валових витрат відповідного податкового періоду вартість товару, придбаного у ТОВ «Радамант Груп» (постачальника) згідно договору поставки товару № 13062008 від 13 червня 2008 року, а податок на додану вартість, сплачений у складі такої вартість, - до складу податкового кредиту відповідного податкового періоду, оскільки: згідно даних досудового слідства у кримінальній справі № 24-1, яка перебуває у провадженні Головного слідчого управління МВС України за фактом вчинення злочину, передбаченого частиною 2 статті 205 Кримінального кодексу України, було встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за попередньої змовою з невстановленими особами у грудні 2007 року з метою прикриття незаконної діяльності створили ряд суб'єктів підприємницької діяльності, у тому числі і ТОВ «Радамант Груп»; допитані у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надали покази, що за грошову винагороду підписали реєстраційні документи вказаного товариства, після чого жодного відношення до діяльності вказаного товариства не мали, податкову звітність не складали та не подавали до органів державної податкової служби, про осіб, які працювали у вказаному товаристві їм нічого не відомо, ніяких угод від імені ТОВ «Радамант Груп» вони не укладали, первинних документів не підписували. Вказані обставини слугували підставою для висновку податкового органу про те, що правочин, укладений позивачем з ТОВ «Радамант Груп», є нікчемним у розумінні положень частини 1 статті 228 Цивільного кодексу України, а первинні бухгалтерські, виписані ТОВ «Радамант Груп», не можуть бути прийняті до уваги як первинні бухгалтерські документи у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та, як наслідок, не дають позивачу права на формування валових витрат та податкового кредиту. При цьому, реальність господарських операцій податковим органом не заперечувалась. Щодо порушень, за наслідками яких позивачу було донараховано 4100,00 грн. податку на прибуток за 4 квартал 2005 року та 886,00 грн. податку на додану вартість за грудень 2005 року податковим органом були застосовані положення підпункту 15.1.1 пункту 15.1 статті 15 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами». Також, у акті перевірки було вказано, що позивач не подав податковий розрахунок та не сплатив податкові зобов'язання по комунальному податку за 2 квартал 2007 року.

На підставі вказаного акту перевірки ДПІ у Голосіївському районі м. Києва були прийняті податкові повідомлення-рішення від 26 березня 2009 року, згідно з якими позивачу визначені податкові зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій: №/0 - 72577,40 грн. з податку на прибуток, № /0 - 94029,00 грн. з податку на додану вартість, № /0 - 764,15 з комунального податку.

Вказані податкові повідомлення-рішення оскаржувались позивачем в адміністративному порядку.

02 липня 2009 року ДПІ у Голосіївському районі м. Києва на підставі вказаного акту перевірки та з урахуванням процедури адміністративного оскарження прийняла податкове повідомлення-рішення № /1, яким згідно з підпунктом «б» підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» визначила ТОВ «ТД «Композит-Сервіс» суму податкового зобов'язання за платежем: податок на прибуток у розмірі 4347,00 грн. - за основним платежем.

14 серпня 2009 року ДПІ у Голосіївському районі м. Києва на підставі вказаного акту перевірки та з урахуванням процедури адміністративного оскарження прийняла податкове повідомлення-рішення № /2, яким згідно з підпунктом «б» підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4, підпунктом 17.1.3 пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» визначила ТОВ «ТД «Композит-Сервіс» суму податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) за платежем: податок на прибуток у розмірі 72609,70 грн., у тому числі: 56188,00 грн. - за основним платежем, 16421,70 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

14 серпня 2009 року ДПІ у Голосіївському районі м. Києва на підставі вказаного акту перевірки та з урахуванням процедури адміністративного оскарження прийняла податкове повідомлення-рішення № /2, яким згідно з підпунктом «б» підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4, підпунктом 17.1.3 пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» визначила ТОВ «ТД «Композит-Сервіс» суму податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) за платежем: податок на додану вартість у розмірі 91967,00 грн., у тому числі: 61311,00 грн. - за основним платежем, 30656,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

14 серпня 2009 року ДПІ у Голосіївському районі м. Києва на підставі вказаного акту перевірки та з урахуванням процедури адміністративного оскарження прийняла податкове повідомлення-рішення № /2, яким згідно з підпунктом «б» підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4, підпунктами 17.1.1, 17.1.2 пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» визначила ТОВ «ТД «Композит-Сервіс» суму податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) за платежем: комунальний податок у розмірі 764,15 грн., у тому числі: 396,10 грн. - за основним платежем, 368,05 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивач правомірно включив до складу валових витрат відповідного податкового періоду вартість придбаного у ТОВ «Радамант Груп» товару, а податок на додану вартість, сплачений у складі такої вартості, - до податкового кредиту відповідного податкового періоду на підставі належним чином оформлених первинних бухгалтерських документів, оскільки реальність господарських операцій між позивачем та вказаним суб'єктом господарювання підтверджена первинними бухгалтерськими документами, виданими належним чином зареєстрованою юридичною особою та платником податку на додану вартість, та не заперечувалась податковим органом. Крім іншого, суд виходив з того, що податковим органом не доведено наявності з боку позивача мети, завідомо суперечної інтересам держави і суспільства, при вчиненні правочинів, з урахуванням того, що доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо. Також, суд виходив з того, що факт своєчасної та повної сплати позивачем комунального податку за 2 квартал 2007 року підтверджений банківськими виписками, з урахуванням того, що Положенням про комунальний податок у місті Києва, затвердженим рішенням Київської міської ради народних депутатів від 18 березня 2004 року № 81/1291, передбачено відповідальність лише за несвоєчасну сплату, або ж не сплату комунального податку у повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до положень пункту 5.1 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Відповідно до абзацу 4 підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

За приписами пункту 5.11 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) установлення додаткових обмежень щодо віднесення витрат до складу валових витрат платника податку, крім тих, що зазначені у цьому Законі, не дозволяється.

Підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8 1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з абзацом 1 підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Виходячи з аналізу наведених положень Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)та Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), підставою для формування валових витрат є наявність у платника податку - покупця відповідних розрахункових та платіжних документів, а підставою для формування податкового кредиту є наявність у платника податку - покупця належно оформленої податкової накладної, яка видається платником податку, що поставляє товари (роботи, послуги), на підтвердження здійснення такої поставки.

Тобто, Закон України «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та Закон України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) пов'язують виникнення у платника податків права на включення до складу валових витрат вартості придбаних товарів (робіт, послуг), а сплачених ним у складі такої вартості сум податку - до складу податкового кредиту із фактичним виконанням робіт (послуг) чи поставкою товарів, у ціні яких цей податок сплачений.

У справі, що розглядається, суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що господарські операції з придбання позивачем товарів у ТОВ «Радамант Груп», мали реальний характер, що підтверджується належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, а саме: видатковими та податковими накладними (арк. справи 79-86).

Вказані обставини знайшли своє відображенні і у акті перевірки, в якому, крім іншого, був наведений перелік платіжних доручень із зазначенням їх реквізитів (арк. справи 17). Реальність господарських операцій у акті перевірки податковим органом не заперечувалась (арк. справи 9-13).

Відповідно до пункту 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Вироків у кримінальних справах щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним сторонами оспорюваних договорів матеріали справи не містять. Не додано таких доказів і до касаційної скарги.

Посилання податкового органу в касаційній скарзі на постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 07 червня 2010 року у справі № 1-582/10 відхиляються судом касаційної інстанції, оскільки вказаною постановою громадян ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було звільнено від кримінальної відповідальності на підставі пункту «в» статті 1 Закону України «Про амністію» від 12 грудня 2008 року, за змістом якої особи, не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, або дітей-інвалідів незалежно від їх віку, звільняються від покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов'язаних з позбавленням волі, засуджених за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, та за злочини, вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, з урахуванням того, що мотивувальна частина вказаної постанови не містить положень щодо засудження вказаних осіб, або ж фактичних даних, які б вказували на невиконання фінансово-господарських операцій за укладеним з позивачем договором, або фіктивності вчинених вказаним підприємством операцій з ТОВ «ТД «Композит-Сервіс».

Таким чином, обґрунтованими є висновки судів попередніх інстанцій про те, що якщо суб'єктом господарювання здійснено законну господарську діяльність та за її результатами правомірно сформовано податковий кредит, то такий суб'єкт господарювання безперечно має право на формування валових витрат та податкового кредиту.

Відповідно до пунктів 5.1, 5.4 розділу 5 Положення про комунальний податок у місті Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради народних депутатів від 18 березня 2004 року № 81/1291 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), комунальний податок нараховується підприємствами та організаціями щомісячно в розмірі 10 відсотків від фонду оплати праці працівників за звітний період, нарахованого виходячи з неоподатковуваного мінімуму доходів працівників. Кількість працівників при розрахунку податку визначається як середньооблікова кількість штатних працівників. Розрахунок сплати комунального податку подається протягом 40 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного кварталу за місцем реєстрації платника.

Згідно з пунктом 7.1 розділу 7 Положення про комунальний податок у місті Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради народних депутатів від 18 березня 2004 року № 81/1291 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), відповідальність за повноту і правильність обчислення та своєчасність сплати комунального податку покладається на платників податку відповідно до чинного законодавства.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи (арк. справи 53-62) комунальний податок за 2 квартал 2007 року був сплачений позивачем своєчасно та у повному обсязі.

За таких обставин, суди першої та апеляційної інстанції дійшли правомірного висновку, з яким погоджується суд касаційної інстанції, про неправомірність оспорюваних податкових повідомлень-рішень та наявність підстав для їх скасування.

Доводи касаційної скарги викладеного не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна скарга ДПІ у Голосіївському районі м. Києва підлягає залишенню без задоволення, а постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 травня 2010 року та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2011 року підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 221, 223, 224, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі міста Києва залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 травня 2010 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

Судді: _____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна