Справа № 1915/16992/12
Суддя: Багрій В.М.
Дата ухвалення: 2015-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2015 року Справа № 3478/13

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Багрія В.М.,

суддів Рибачука А.І., Старунського Д.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Тернопільської міської ради на постанову Тернопільського міськрайонного суду від 16.01.2013 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до Тернопільської міської ради про визнання недійсним рішення,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2012 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернулося до суду з позовом до Тернопільської міської ради про визнання недійсним рішення 23-ї сесії Тернопільської міської ради 6-го скликання від 17.08.2012р. №6/23/91 «Про скасування державного акту на право постійного користування землею Тернопільській обласній дирекції акціонерно-комерційного банку «Укрсоцбанк» за адресою вул. С.Качали, 5».

Позивач посилався на те, що що 14 червня 2011 року Голосіївською районною державною адміністрацією м. Києва проведено державну реєстрацію нової редакції статуту публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», який є правонаступником Акціонерно - комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк», створеного в організаційно - правовій формі відкритого акціонерного товариства Тому ПАТ «Укрсоцбанк» право користування спірною земельною ділянкою не втрачав та був незаконно позбавлений такого права відповідачем.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду від 16.01.2013 року позов задоволено. Визнано нечинним рішення 23-сесії Тернопільської міської ради 6-го скликання від 17.08.2012р. №6/23/91 «Про скасування державного акту на право постійного користування землею Тернопільській обласній дирекції акціонерно-комерційного банку «Укрсоцбанк» за адресою вул. С.Качали, 5».

Постанову суду першої інстанції оскаржила Тернопільська міська рада, яка в апеляційній скарзі просить її скасувати та ухвалити нове рішення про відмову позивачу в задоволенні позову.

Апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення міської ради не позбавило права користування позивача земельною ділянкою, а прийняте з метою впорядкування землекористування та приведення державного акта у відповідність з рішенням Тернопільської міської ради від 17.01.1996 року № 22, на підставі якого він був виданий.

Особи, які беруть участь в справі, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, проте в судове засідання не прибули, що є підставою для її розгляду в порядку письмового провадження за наявними в ній матеріалами.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню підлягає частково з таких підстав.

В справі встановлено, що рішенням Тернопільської міської Ради народних депутатів №22 від 17.01.1996 року надано у постійне користування акціонерно-комерційному банку «Укрсоцбанк» земельну ділянку, загальною площею 2719,36 кв.м за адресою вул. С.Качали, 5 під обслуговування адміністративного будинку Тернопільської обласної дирекції акціонерно-комерційного банку «Укрсоцбанк».

На підставі зазначеного рішення Тернопільській обласній дирекції акціонерно-комерційного банку «Укрсоцбанк» видано Державний акт на право постійного користування землею І-ТР № 000571, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею 05.05.1996р. за №133.

Рішенням 21 -ї сесії Тернопільської міської Ради народних депутатів 22 скликання від 27.11.1997 р. банку надано в постійне користування земельну ділянку, площею 42,44 кв.м, яка розташована у м. Тернополі, по вул. С.Качали, 5, на підставі чого у вищезгаданий державний акт на право постійного користування землею були внесені відповідні зміни.

Рішенням загальних зборів акціонерів від 09 березня 2010 року змінено тип акціонерного товариства на публічне та змінено найменування (назву банку). Банк визначений правонаступником Акціонерно - комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк», створеного в організаційно - правовій формі відкритого акціонерного товариства. Банку належать всі права та обов'язки, все рухоме та нерухоме майно, які належали Акціонерно - комерційному банку соціального розвитку «Укрсоцбанк».

14 червня 2011 року Голосіївською районною державною адміністрацією м. Києва проведено державну реєстрацію нової редакції статуту публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», про що внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців за №2002827.

Оскаржуваним рішенням 23-ї сесії Тернопільської міської ради 6-го скликання від 17.08.2012р. №6/23/91 Державний акт на право постійного користування землею скасовано та зобов'язано публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» оформити в місячний термін користування земельною ділянкою відповідною документацією.

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення відповідача суперечить законодавству, оскільки позбавляє права позивача на користування земельною ділянкою, яке він набув відповідно до виданого державного акта.

З такими висновками суду погодитися не можна.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Конституційний Суд України в пункті 4 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) вказав, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Оскаржуване рішення Тернопільської міської ради від 17.08.2012р. №6/23/91 є ненормативним актом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 23 Земельного кодексу України від 18.12.1990 р. № 561-ХІІ (в редакції, чинній на момент видачі спірного державного акту) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Отже, після оформлення позивачем відповідно до чинного на той час законодавства права постійного користування на земельну ділянку між сторонами виник спір про право цивільне.

Відповідач вважає, що позивач володіє і користується земельною ділянкою в більшому розмірі, ніж передбаченому рішенням Тернопільської міської ради №22 від 17.01.1996 року, а позивач доводить, що зазначений в державному акті розмір земельної ділянки випливає з рішення Тернопільської міської ради від 27.11.1997 р., на підставі якого до акту були внесені зміни.

Спірні правовідносини позивача з відповідачем як власником спірної земельної ділянки виникають з права користування земельної ділянки.

За ст. 2 ГПУ України господарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

За таких обставин ПАТ «Укрсоцбанк» вправі захищати свої права та інтереси повинен у способи, визначені у статтях 152 ЗК України та 16 Цивільного кодексу України, в порядку господарського судочинства.

Крім того, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Статтею 80 ЗК України встановлено, що суб'єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

За змістом статей 2 та 5 ЗК України Рада при здійсненні повноважень власника землі є рівноправним суб'єктом земельних відносин.

Вирішуючи спір по суті, суд залишив поза увагою те, що у відносинах, які склалися між сторонами, відповідач як власник землі не здійснював владних управлінських функцій.

Не обговорюючи питання правильності застосування судами норм ЗК України, колегія суддів вважає, що в цьому випадку судом порушено статтю 6 Конвенції стосовно «суду, встановленого законом» та розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції.

За таких обставин оскаржувана постанова суду підлягає скасуванню, а провадження в справі - закриттю, оскільки така не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст.ст.195, 197, 198, 203, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Тернопільської міської ради задовольнити частково.

Постанову Тернопільського міськрайонного суду від 16.01.2013 року в справі №1915/16992/2012 скасувати, а провадження в справі закрити, оскільки така не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В.М. Багрій

Судді : А.І. Рибачук

Д.М. Старунський