Справа № 872/13870/13
Суддя: Поплавський В.Ю.
Дата ухвалення: 2015-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

26 березня 2015 рокусправа № 804/5765/13-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Поплавського В.Ю.

суддів: Сафронової С.В. Чепурнова Д.В.

за участю секретаря судового засідання: Олійник Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 липня 2013 року по справі № 804/5765/13-а за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Агроексперт-Дніпро» до Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області Державної податкової служби про визнання протиправними дій відповідача, визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 01.04.2013р. №, № та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агроексперт-Дніпро» звернулося до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області Державної податкової служби про визнання протиправними дій відповідача щодо складання акту №886/22-2/37877837 від 13.03.2013р.; визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень форми «Р» від 01.04.2013р. № та № ДПІ у АНД районі м. Дніпропетровська Державної податкової служби; зобов'язання відповідача відновити показники податкової звітності позивача за червень 2012р. в електронній базі даних «Деталізована інформація по платнику податку на додану вартість щодо результатів автоматичного співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України» суми податкового кредиту та податкових зобов'язань з податку на додану вартість, які ТОВ «Агроексперт-Дніпро» включило до податкової декларації з податку на додану вартість за червень місяць 2012 року по взаємовідносинах з ТОВ «Лігран».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем дотримано вимоги податкового законодавства щодо формування податку на прибуток та податку на додану вартість. Господарські операції підтверджено необхідними первинними документами, нереальність здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами - ПП «АТМ», ТОВ «Дидактика», ТОВ «Лігран» та іншими контрагентами, встановлення дефектності первинних документів, не відповідають дійсності, оскільки реальне виконання операцій з отримання товару, його подальшого руху та використання послуг з перевезення вантажів підтверджується наданими первинними бухгалтерськими документами під час проведення перевірки. Правочини, укладені з постачальниками спрямовані на настання правових наслідків, тому посилання на їх недійсність є незаконними. Таким чином, у відповідача не було законних підстав для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 липня 2013 року позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано прийняті Державною податковою інспекцією в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська державної податкової служби України податкові повідомлення-рішення форми «Р» №, № від 01.04.2013р. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду, оскільки вважає, що вона винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

В апеляційній скарзі відповідача міститься письмове клопотання про заміну відповідача - Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області Державної податкової служби України його правонаступником - Державною податковою інспекцією в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області у зв'язку з реорганізацією.

Розглянувши дане клопотання та додані до нього документи, колегія суддів дійшла висновку про необхідність здійснення процесуального правонаступництва відповідно до ст.55 КАС України, заміни відповідача Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області Державної податкової служби України його правонаступником - Державною податковою інспекцією в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, правильність застосування судом норм матеріального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, з 27.02.2013р. по 05.03.2013р. ДПІ в АНД районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області ДПС на підставі направлення від 29.02.2013р. №000128, наказу від 26.02.2013р. № 207, згідно із п.п.78.1.1 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Агроексперт-Дніпро» з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства України по взаємовідносинах з ТОВ «Дидактика» за період з 01.01.2012р. по 31.01.2012р., ТОВ «Лігран» за період з 01.06.2012р. по 30.06.2012р., ТОВ «АТМ» за період з 01.08.2012р. по 31.08.2012р.

За результатами вказаної перевірки складено акт від 13.03.2013р. №886/22-2/368778837 за висновками якого встановлено наступні порушення:

- п.п.135.5.4 п.135.5 ст.135, п.п.139.1.9 ст.139 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок на прибуток у загальній сумі 162 901 грн.;

- п.п.198.1, п.198.6 статті 198 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок на додану вартість у червні 2012р. на 2913,00 грн.;

- встановлено відсутність факту реального здійснення господарських операцій по правочинах, здійснених ТОВ «Агроексперт-Дніпро» з ТОВ «Дидактика» у періоді з 01.01.2012р. по 31.01.2012р. та ТОВ «АТМ» у періоді з 01.08.2012р. по 31.08.2012р. в частині придбання товару та ТОВ «Оптарго», ТОВ «Техноторг-Дон», ТОВ ПО «Восход», ТОВ «Украгрозапчастина», ТОВ «Агрофірма "Вікторія», ПП «Бізон», МС НВП «Клен», ДУ ІСГСЗ НААН, ТОВ «Донецькстандартсервіс», ТОВ «Дніпроагропостач», в частині реалізації товару у періоді з 01.01.2012р. по 31.01.2012р., ФГ Липневе, ТОВ «Украгропостачання», ФГ Оріль, в частині реалізації товару у періоді з 01.08.2012р. по 31.08.2012р.

Зі змісту вищевказаного акту вбачається, що підставою для таких висновків слугували акти перевірок контрагентів позивача - ТОВ «Дидактика», ТОВ «Лігран», ТОВ «АТМ», які надійшли до ДПІ, зміст яких наведений в акті перевірки від 13.03.2013р. та податковим інспектором на підставі вказаних актів зроблені висновки про те, що операції з отримання товарів позивачем порушують ч.ч.1, 5 ст.203, ч.ч.1, 2 ст.215, ст.228 ЦК України в частині недодержання в момент вчинення правочину вимог, які не спрямовані на реальне настання наслідків, що обумовлені ними та суперечать моральним засадам суспільства.

01.04.2013р. податковим органом на підставі вищевказаного акту перевірки від 13.03.2013р. були прийняті два податкові повідомлення-рішення форми «Р» № та №, за якими позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем з податку на прибуток приватних підприємств на суму 244351 грн.50 коп. та збільшено суму грошового зобов'язання за платежем з податку на додану вартість в сумі 4369 грн. 50 коп.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Щодо визнання протиправними дій ДПІ щодо складання акту № 886/22-2/37877837 від 13.03.2013р. колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

У свою чергу акт перевірки не є рішенням органу владних повноважень, оскільки акт перевірки є службовим документом, що підтверджує факт проведення перевірки і є носієм доказової інформації про виявлені порушення, а відтак акт перевірки та висновки, які в ньому містяться, самі по собі не породжують для платника податків настання будь - яких юридичних наслідків та не впливають на його права, обов'язки та законні інтереси у розумінні п. 1 ч. 2 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до пункту 3 розділу І Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого Наказом Державної податкової служби України № 984 від 22.12.2010, акт перевірки - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

За правилами п.7 вказаного Порядку за результатами розгляду керівником органу державної податкової служби (його заступником) акта перевірки, заперечень посадових осіб платника податків або його законних представників та інших матеріалів перевірки, у терміни та порядку, встановлені Кодексом, приймаються відповідні податкові повідомлення-рішення.

Таким чином, акт перевірки лише фіксує обставини, встановлені під час проведення перевірки, факти виявлених порушень законодавства та не є остаточним документом, зобов'язуючим до вчинення будь-яких дій. Права та обов'язки для суб'єкта господарювання, перевірку якого проведено, породжує саме рішення, прийняте на підставі складеного за результатами перевірки акту, а не акт перевірки.

Контролюючий орган не позбавлений права викладати в акті перевірки власні суб'єктивні висновки щодо зафіксованих обставин, та в подальшому обґрунтовувати ними власну позицію щодо наявності певних допущених платником податків порушень у разі виникнення спору щодо прийнятих на підставі такого акту рішень. Оцінка акту перевірки, в тому числі і оцінка дій посадових осіб податкового органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки, а також щодо самих висновків перевірки, надається при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акту, дій податкового органу, що здійснюються за таким актом перевірки, та впливають на права та законні інтереси платника податків.

За таких обставин колегія судів вважає, що законодавством не передбачено можливості для оскарження в судовому порядку та, відповідно, для визнання протиправними дій податкового органу щодо викладення в акті перевірки відповідних висновків податкового органу.

Проведення перевірки з оформленням акта про її результати не призводить до виникнення певних обов'язків у платника податків, оскільки здійснення перевірки є лише процедурою встановлення обставин, які необхідні для контролю за правильністю нарахування і сплати податків та інших обов'язкових платежів.

Отже, складення відповідачем акту перевірки за наслідками проведеної ним перевірки не може вважатися неправомірною дією, оскільки це передбачено чинним законодавством, отже правові підстави для задоволення позову у цій частині відсутні.

Стосовно визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень форми «Р» від 01.04.2013р. № , № колегія суддів також погоджується з доводами суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій формі, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно підпункту 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 ПКУ, витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податків.

За приписами підпункту 138.4 статті 138 ПКУ витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Підпунктом 14.1.56 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України визначено, що доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формахяк на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за її межами.

У відповідності до підпункту «а» пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платника податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Нормами підпункту 14.1.191 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України передбачено, що постачання товарів - це будь-яка передача права на розпорядження товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що до податкового кредиту не відносяться суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Згідно п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну після реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно п.138.2 ст.138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат: витрати, не пов'язані з провадженням господарської діяльності, а саме витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (п.п.139.1.9. п.139.1 ст.139 ПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, 18.06.2013р. у посадової особи позивача були викрадені первинні бухгалтерські документи, бухгалтерська звітність, податкова звітність підприємства ТОВ «Агроексперт-Дніпро» за період з 2009 по 2013р., що підтверджується копією повідомлення СВ Бабушкінського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 18.06.2013р.

Разом з тим, відповідно до акту від 13.03.2013р. позивачем для проведення перевірки були надані усі первинні бухгалтерські документи, зокрема, які відображені в акті по правовідносинах з вищевказаними контрагентами позивача, що свідчить про їх наявність під час перевірки та дослідження у ході проведення перевірки посадовою особою відповідача.

Так, у період, що перевірявся між ТОВ «Агроексперт-Дніпро» ( покупцем) та ТОВ «Дидактика» (постачальником) 05.01.2012р. було укладено договір №01/01-2012 за умовами якого постачальник зобов'язується систематично поставляти позивачеві, як покупцю, визначений цим договором товар, а позивач зобов'язується приймати товар та оплачувати його. Предметом поставки є сільськогосподарська техніка та запасні частини до неї. За умовами вказаного договору доставка товару відбувається за рахунок продавця - ТОВ «Дидактика».

Фактичне виконання вказаного договору підтверджено: видатковими та податковими накладними, довіреностями про отримання товару.

Розрахунки по вказаному договору були проведені в безготівковій формі, що підтверджено платіжним дорученням №98 від 15.02.2012р. в сумі 141385,50 грн.

Придбаний у ТОВ «Дидактика» товар позивач реалізував ТОВ «Оптарго», ТОВ «Техноторг-Дон», ТОВ ПО «Восход», ТОВ «Украгрозапчастина», ТОВ Агрофірма «Вікторія», ПП «Бізон», МС НВП «Клен», ДУ ІСГСЗ НААН, ТОВ «Донецькстандартсервіс», ТОВ «Дніпроагропостач», розрахунки із зазначеними підприємствами проведені позивачем у безготівковій формі.

Крім того, у період, що перевірявся позивач мав господарські відносини з ТОВ «Лігран» відповідно до договору перевезення вантажу від 01.12.2011р. №01/12-2011, за умовами якого ТОВ «Лігран» як перевізник мав зобов'язання регулярно доставляти ввірений йому для перевезення вантаж з місця призначення, яким є м.Дніпропетровськ, до пункту призначення, яким є місце вказане у відвантажувальних документах, і видати його уповноваженій на одержання вантажу особі, а позивач як відправник зобов'язувався сплатити за перевезення вантажу суму, попередньо узгоджену сторонами. Окрім того, ТОВ «Лігран» надавало позивачеві пов'язані з перевезенням вантажу транспортно-експедиційні послуги та інші супутні послуги.

Фактичне виконання вказаного договору підтверджено: актами здачі - приймання робіт та податковими накладними, журналом-ордером за рахунком 37, витрати по вищевказаним операціям віднесені на рахунок 92 та включені до складу витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування у податковій декларації з податку на прибуток за півріччя 2012р., кредиторська заборгованість становила 116 388,76 грн.

Крім того, між позивачем (покупцем) та ТОВ «АТМ» (постачальником) було укладено договір поставки №370712 за умовами якого постачальник зобов'язувався систематично поставляти покупцю товар, який зазначається у відвантажувальних документах, що узгоджується сторонами, автомобільним транспортом за рахунок продавця.

Факт реальності здійснення господарських операцій за вищевказаним договором підтверджується: копіями накладних та копіями податкових накладних, журналом-ордером за рахунком 631.

Розрахунки проведені позивачем у безготівковій формі за платіжним дорученням №0931 від 14.08.2012р. в сумі 20000 грн.

Придбаний у ТОВ «АТМ» товар позивач реалізував наступним покупцям: ТОО «Агний» (Республіка Казахстан) згідно зовнішньоекономічного контракту поставки від 27.06.2012р. №27/06, ФГ Липневе згідно договору купівлі-продажу від 05.07.2012р., ТОВ «Украгропостачання», ФГ Оріль, за якими розрахунки між підприємствами були проведені у безготівковій формі та товар переданий згідно наведених у акті довіреностей.

Виходячи із змісту вказаних документів, вбачається, що вони містять всі обов'язкові реквізити, що передбачені ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», в розумінні вказаного Закону є первинними, такими, що підтверджують здійснення відповідних господарських операцій.

Суми податків на додану вартість по податкових накладних включено до податкового кредиту відповідного періоду.

Податкові накладні, на підставі яких позивачем суми податку на додану вартість включено до складу податкового кредиту, складено контрагентами позивача у відповідності до вимог ст. 201 Податкового кодексу України.

Вищезазначені документи підтверджують фактичний рух активів та зміни у власному капіталі позивача.

Тобто доказів порушень відображення вищевказаних господарських операцій в бухгалтерському та податковому обліку підприємства матеріали справи не містять: суми валових витрат та податкового кредиту по взаємовідносинам з ТОВ «Дидактика», ТОВ «Лігран», ТОВ «АТМ» задекларовані позивачем у податковій звітності за відповідні періоди.

На момент укладення та реалізації вказаних вище договорів контрагенти позивача мали зареєстровані у встановленому порядку установчі документи та цивільну дієздатність згідно з чинним законодавством, були зареєстровані як платники податку на додану вартість.

Дії позивача та його контрагентів, вчинені на виконання вказаних вище договорів, направленні саме на створення наслідків, які обумовлені правовою природою договорів такого виду.

Також укладені позивачем з ТОВ «Дидактика», ТОВ «Лігран», ТОВ «АТМ» договори поставок не містять умов та ознак, які б свідчили про його суперечність інтересам держави та суспільства або порушують публічний порядок; відповідають вимогам чинного законодавства України, мають своїм наслідком зміну у майновому стані учасників правочинів, є економічно виправданим, а факт виконання господарських зобов'язань сторін підтверджується первинними та податковими документами.

Належні докази, які б свідчили про порушення з боку контрагентів позивача, які б позбавляли позивача права на віднесення відповідних сум до валових витрат та податкового кредиту відповідачем не подані, в матеріалах справи такі докази відсутні.

Посилання відповідача на порушення податкового законодавства, допущені ТОВ «Дидактика», ТОВ «Лігран», ТОВ «АТМ» як доказ нереальності проведених господарських операцій колегією суддів не приймається до уваги, оскільки вказані порушення, допущені при здійсненні господарської діяльності контрагентами позивача, тоді як статтею 61 Конституції України встановлений індивідуальний характер відповідальності юридичної особи.

Також зі змісту вищенаведених норм вбачається, що Податковий кодекс України не ставить право позивача на формування валових витрат та податкового кредиту в залежність від декларування постачальниками, в тому числі і по ланцюгу постачання, своїх податкових зобов'язань та/або від сплати ними сум податку на прибуток та податку на додану вартість до бюджету.

Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, свідчить про те, якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкту, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (Рішення Європейського суду з прав людини від 09.01.2007 р. у справі «Інтерсплав проти України»).

Отже, якщо контрагент позивача і не виконав своїх зобов'язань щодо сплати податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цього підприємства і така відповідальність не може бути покладена на позивача.

Крім того, податковий орган не надав жодних доказів на підтвердження того, що позивач, як платник податку, діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про можливі порушення, які допускав його контрагент, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з вищевказаними підприємствами було одержання позивачем податкової вигоди.

Отже зазначені відповідачем обставини щодо контрагентів позивача не є законодавчо встановленими підставами для позбавлення позивача права на податковий кредит з операцій поставки товару.

Факт порушення позивачем вимог Податкового кодексу України відповідачем не доведено, внаслідок чого у відповідача відсутні правові підстави для прийняття податкових повідомлень - рішень форми «Р» № та № від 01.04.13 р.

Викладені обставини спростовують доводи апеляційної скарги відповідача, суд першої інстанції під час розгляду справи в повному обсязі дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог.

Передбачених статтею 202 Кодексу адміністративного судочинства України підстав для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення не вбачається, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст. 200 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 липня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого Адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня виготовлення повного тексту.

Повний текст виготовлено 1 квітня 2015 року.

Головуючий: В.Ю. Поплавський

Суддя: С.В. Сафронова

Суддя: Д.В. Чепурнов