Справа № 806/4987/13-а
Суддя: Романченко Євген Юрійович
Дата ухвалення: 2015-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2015 року м.Житомир справа № 806/4987/13-a

час прийняття: 12 год. 10 хв. категорія 8.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Романченка Є.Ю.,

секретар Длугаш О.В.,

за участі: представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Меодушевського М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Андрушівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області про визнання недійсними рішень,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати недійсними податкові повідомлення-рішення ДПІ у Андрушівському районі Житомирської області № від 14 червня 2013 р., яким Фізичну особу - підприємця ОСОБА_3 зобов'язано сплатити штраф за платежем орендна плата з фізичних осіб у розмірі 600,00 грн; № від 13 червня 2013 р., яким його зобов'язано сплатити штраф за платежем податок на додану вартість в розмірі 2572,80 грн; № від 27 червня 2013 р. про збільшення позивачу суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 89248,00 грн, у тому числі: за основним платежем - 71398,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями - 17850,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що податковими повідомленнями-рішеннями № від 13 червня 2013 р. та від № від 14 червня 2013 р. відповідач неправомірно застосував суми штрафів, оскільки заборгованість по орендній платі за землю була стягнута за рішенням суду, а з податку на додану вартість заборгованість відсутня. Податкове повідомлення-рішення № від 27 червня 2013 р., на думку позивача, є незаконними, так як контролюючим органом безпідставно не були враховані документи на відпуск газу та бензину по безготівковому розрахунку, а також не прийняті до уваги акти на списання лікеро-горілчаних і тютюнових виробів. У зв'язку з цим, позивач вважає, що оскаржувані рішення є протиправними, тому просив визнати їх недійсними.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2014 року в справі № 806/4987/13-а, яка ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2014 року залишена без змін, у задоволенні позовних вимог Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 26 січня 2015 року касаційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 задоволено, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 12.02.2014 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 29.07.2014 у справі № 806/4987/13-а скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. При цьому в ухвалі суду вказано, що при новому розгляді справи суду слід урахувати, що згідно з частиною першою статті 138 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

У судовому засіданні під час нового розгляду справи представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на доводи викладені у позовній заяві.

Представник відповідача в засіданні суду позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позовних вимог, з підстав наведених у письмових запереченнях.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з таких підстав.

Встановлено, що у травні - червні 2013 року посадовими особами ДПІ в Андрушівському районі, правонаступником якої є Андрушівська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Житомирській області, проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_3 за період діяльності з 01.10.2009 по 31.12.2012, про що складено акт № 182/17-36/НОМЕР_4 від 13 червня 2013 р..

У акті перевірки зафіксовано порушення Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3, зокрема:

- ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян" від 26.12.92 р. № 19-92 із змінами та доповненнями, пп. а п. 19.1 ст. 19 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" від 22.05.03 р. № 889-IV із змінами та доповненнями, п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України № 2755 IV від 02.12.2010 р. (із змінами та доповненнями, внесеними законами України), в книзі обліку доходів і витрат форми 10, що велась платником, не відображались доходи та витрати по реалізованому товару (алкогольних напоях та тютюнових виробах) в кількісній та вартісній оцінці, не виводились залишки товару (по алкогольних напоях та тютюнових виробах);

- пп. 7.4.3, п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" від 03.04.1997 р. № 168/97-ВР (зі змінами та доповненнями), п. 198.4 ст. 198 Податкового кодексу України № 2755-IV від 02.12.2010 р. (із змінами та доповненнями, внесеними законами України), в результаті чого занижено суму ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету на суму 71398,00 грн.

На підставі акту перевірки № 182/17-36/НОМЕР_4 від 13 червня 2013 р. ДПІ в Андрушівському районі Житомирської області ДПС були прийняті податкові повідомлення-рішення:

- № від 13 червня 2013 р., яким позивача зобов'язано сплатити штраф за платежем податок на додану вартість в розмірі 2572,80 грн;

- № від 14 червня 2013 р., яким позивача зобов'язано сплатити штраф за платежем орендна плата з фізичних осіб в розмірі 600,00 грн.;

- № від 27 червня 2013 р., яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 89248,00 грн, у тому числі: за основним платежем - 71398,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями - 17850,00 грн.

Суд, перевіряючи оспорювані податкові повідомлення - рішення на відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України, з урахуванням висновків і мотивів, наведених в ухвалі суду касаційної інстанції від 26.01.2015, які в силу приписів ч. 5 ст. 227 КАС України є обов'язковими для суду при новому розгляді справи, виходив із такого.

Щодо податкового повідомлення - рішення № від 13.06.2013 р..

Як видно зі акту перевірки підставою для застосування до позивача штрафної санкції в розмірі 2572,80 грн слугував висновок контролюючого органу про несвоєчасну сплату податкових зобов'язань з податку на додану вартість за перевіряємий період у сумі 12864 грн.

Згідно зі пп.. 16.1.3, 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний: подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк) (пп. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).

Статтею 203 Податкового кодексу України встановлено порядок надання податкової декларації та строки розрахунків з бюджетом з податку на додану вартість. Відповідно до положень вказаної статті, податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця. Платник податку зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

За правилами п. 56.11 ст. 56 Податкового кодексу України, не підлягає оскарженню грошове зобов'язання, самостійно визначене платником податків.

Судом з'ясовано, що Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 у податкових деклараціях з податку на додану вартість за жовтень 2010 року - грудень 2012 року сума податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету була визначена у загальному розмірі 34921 грн. Сума податкового зобов'язання з податку в розмірі 12864 грн, нарахована у податкових деклараціях з податку на додану вартість за квітень - жовтень 2012 року (т. 1 а.с. 221-222, 225-226, 229-230, 232-233, 236-237, 239-240).

Підпунктом 14.1.152 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що погашення податкового боргу - зменшення абсолютного значення суми такого боргу, підтверджене відповідним документом.

Платіжними дорученнями від 29.05.2012, 26-27.06.2012, 29.08.2012, 21.09.2012, 27.09.2012, 30.10.2012, 22.11.2012, 29.11.2012 (т. 1 а.с. 219, 220, 223, 224, 227, 228, 231, 234, 235, 238) позивачем здійснено перерахування коштів до бюджету в загальному розмірі 14587 грн, які були зараховані на зменшення сум боргу минулих років.

Факт наявності у Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 заборгованості перед бюджетом за попередні періоди у судовому засіданні не заперечувався та підтверджений карткою особового рахунку платника по податку на додану вартість.

У відповідності до пункту 87.9 статті 87 Податкового кодексу України у разі наявності у платника податків податкового боргу органи державної податкової служби зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов'язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Кошти на погашення, визначених грошових зобов'язань у податкових деклараціях за квітень - жовтень 2012 року були зараховані відповідно до платіжних доручень про перерахування коштів у рахунок погашення податкового боргу від 29.11.2012, 13.12.2012, 20.12.2012, 28.01.2013, 27.02.2013, 18.03.2013, 28.03.2013, 29.04.2013.

Так, податкове зобов'язання з податку за квітень 2012 року було погашено 29.11.2012; за травень 2012 року погашення здійснено частками 29.11.2012, 13 і 20.12.2012; за червень 2012 року - 20.12.2012 та 28.01.2013; за липень 2012 року грошове зобов'язання фактично сплачено 27.02.2013; за серпень - 18.03.2013; за вересень - 28.03.2013; за жовтень - 29.04.2013.

Отже, всупереч визначеним вимогам Податкового кодексу України, позивачем суми податкових зобов'язань, які були нараховані в поданих податкових деклараціях з податку на додану вартість за квітень - жовтень 2012 року в розмірі 12864 грн своєчасно до бюджету сплачені не були. Затримка сплати сум грошових зобов'язань становила понад 30 календарних днів. Дані обставини підтверджені розрахунком штрафної санкції, копіями платіжних доручень та обліковою карткою платника по податку на додану вартість.

Згідно зі п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

З огляду на викладене, нарахування штрафних санкцій у розмірі 2572,80 грн (сумарна сума штрафів, розрахованих у розмірі 20 відсотків від кожної суми здійсненої на погашення боргу за квітень - жовтень 2012 року, які сплачені із затримкою) здійснено відповідачем обґрунтовано, тому податкове повідомлення - рішення № від 13.06.2013 прийнято контролюючим органом правомірно, у межах повноважень, наданих законодавством України, відтак підстав для його скасування суд не вбачає.

За таких обставин, позовні вимоги Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 в цій частині є необґрунтованими.

Стосовно податкового повідомлення - рішення № від 14 червня 2013 року.

Встановлено, що нарахування спірним податковим повідомленням - рішенням позивачу грошового зобов'язання за штрафними санкціями в розмірі 600 грн за платежем орендна плата з фізичних осіб зумовлено висновком перевіряючих про несвоєчасну сплату платником податкових зобов'язань з орендної плати за землю в сумі 3000 грн.

Із наданих до суду податкових декларацій за 2010, 2011 та 2012 роки з'ясовано, що позивачем розмір нарахованої орендної плати, яка підлягала сплаті за рік, було визначено по 46053,54 грн за кожен рік.

У акті перевірки зафіксовано, що за період з 01.10.2010 по 31.12.2012 позивачем сплачено орендної плати за землю 16070,00 грн.

Також під час перевірки було виявлено, що 31 жовтня 2012 року ОСОБА_3 здійснено перерахування коштів у розмірі 3000 грн на погашення заборгованості зі сплати орендної плати, яка була нарахована декларацією за 2009 рік (№ 533 від 30.01.2009).

Даний факт знайшов своє підтвердження при новому розгляді справи. Про наявність у позивача заборгованості за минулі роки свідчать, зокрема, облікова картка платника та картка платника по орендній платі з фізичних осіб станом на 29.04.2015, у яких відображено зменшення боргу по декларації № 533 від 30.01.2009 на 3000 грн на підставі платіжного доручення № 133 від 31.10.2012. Копія останнього також долучена до матеріалів справи. У цьому платіжному дорученні отримувача коштів позивачем визначено Гальчинська сільська рада, а призначення платежу: надходження до бюджету коштів у рахунок погашення податкового боргу.

Доказів на спростування встановленого факту несвоєчасно погашення податкового боргу з орендної платити за перевіряємий 2009 рік позивачем суду надано не було.

В силу приписів пп. 5.4.1 п. 5.4 ст. 5 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" (чинного на час виникнення спірних зобов'язань) сумою податкового боргу платника податків визнається узгоджена сума податкового зобов'язання, не сплачена платником податків у строки, визначені цією статтею.

Згідно зі пп. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 зазначеного Закону, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 цього Закону для подання податкової декларації.

У відповідності до ч. 1 ст. 14 Закону України "Про плату за землю" (чинного на момент виникнення податкових зобов'язань), платники земельного податку, а також орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності (крім громадян) самостійно обчислюють суму земельного податку та орендної плати щороку за станом на 1 січня і до 1 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою центральним податковим органом, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій.

Податковий борг зі сплати орендної плати за перевіряємий період 2009 року в розмірі 3000 грн сплачено позивачем до бюджету лише 31 жовтня 2012 року, тобто із затримкою понад 30 календарних днів.

Зважаючи на наведене, сума штрафу у розмірі 600 грн (3000*20%=600), яку зобов'язано позивача сплатити у податковому повідомленні - рішенні № від 14 червня 2013, застосована відповідачем у межах повноважень, наданих законодавством України, зокрема відповідно до ст. 126 Податкового кодексу України.

Ураховуючи викладене, суд відмовляє позивачу у скасуванні податкового повідомлення - рішення № від 14 червня 2013 р. як протиправного.

По податковому повідомлені - рішенні від 27 червня 2013 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 89248,00 грн, у тому числі: за основним платежем - 71398,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями - 17850,00 грн, суд зазначає наступне.

Стверджуючи про порушення позивачем пп. 7.4.3, п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" та п. 198.4 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету на суму 71398,00 грн, відповідач посилається на те, що перевіркою встановлено завищення Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 податкового кредиту за період з 01.01.2010 по 31.12.2012 у сумі 71398 грн, у тому числі: за грудень 2010 року на 822 грн, за грудень 2011 року - 1938 грн, за грудень 2012 року - 68638 грн.

Спірні правовідносини у відношенні податкового кредиту сформованого позивачем до 01.01.2011 регулюються Законом України "Про податок на додану вартість", який був чинний на момент здійснення господарської діяльності (далі - Закон), а щодо податкового кредиту сформованого після 01.01.2011 - Податковим кодексом України, який набрав чинності з 01.01.2011 (надалі - ПК України).

Згідно зі пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8 1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Підпунктом 7.5.1 п. 7.5 вказаної статті Закону визначено, що датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається: дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Відповідно до пп. 7.4.5. п. 7.4 ст. 7 Закону, не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

За змістом пп.7.2.6 п.7.2 ст.7 Закону, податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари, на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту. Як виняток з цього правила, підставою для нарахування податкового кредиту при поставці товарів (послуг) за готівку чи з розрахунками картками платіжних систем, банківськими або персональними чеками у межах граничної суми, встановленої Національним банком України для готівкових розрахунків, є належним чином оформлений товарний чек, інший платіжний чи розрахунковий документ, що підтверджує прийняття платежу постачальником від отримувача таких товарів (послуг), з визначенням загальної суми такого платежу, суми податку та податкового номера постачальника.

В силу приписів п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно зі п. 198.2 ст. 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (п. 198.3 ст. 198 ПК України).

У пункту 198.6 статті 198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.6 ст. 201 ПК України, податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Органи державної податкової служби за даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють платника податку про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів. При цьому платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов'язання без застосування штрафних санкцій, передбачених розділом II цього Кодексу.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (абз. 1 п. 201.10 ст.201 ПК України).

Отже, виходячи із системного аналізу вказаних норм, необхідною умовою для включення податку на додану вартість до податкового кредиту, що безпосередньо впливає на зменшення суми податкових зобов'язань, є, зокрема, фактична наявність господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг), їх зв'язок з господарською діяльністю платника податків.

Встановлено, що Фізична особа - підприємець ОСОБА_3 зареєстрований як платник податку на додану вартість відповідно до свідоцтва платника ПДВ від 11 січня 2008 року № 100088266, виданого ДПІ в Андрушівському районі.

У перевіряємий період позивачем здійснювалася господарська діяльність за видами: роздрібна торгівля паливно - мастильними матеріалами; роздрібна торгівля алкогольними напоями та тютюновими виробами.

Беззаперечно з'ясовано, що на формування показників задекларованого позивачем податкового кредиту в розмірі 71398 грн вплинули здійснені ним операції із придбання товару (бензин, дизельне пальне, газ, алкогольні та тютюнові вироби) та послуги для здійснення господарської діяльності.

Актом перевірки від 13.06.2013 № 182/17-36/НОМЕР_4 підтверджено та не заперечувалося представниками сторін у судовому засіданні придбання позивачем товарів і послуг у перевіряємий період.

Так, у період з 01.10.2010 по 31.12.2010 позивачем придбано, відповідно до податкових накладних, накладних, рахунків фактур, товарів, а саме алкогольних напоїв та тютюнових виробів, на суму 24082 грн, в т.ч. ПДВ- 4013,70 грн, який відповідно до реєстру отриманих податкових накладних включено до податкового кредиту відповідних звітних періодів.

За період з 01.01.2011 по 31.12.2011 Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 придбано товарів (алкогольні напої, тютюнові вироби), відповідно до податкових накладних, накладних, рахунків фактур, на суму 55459 грн в т.ч. ПДВ - 9243 грн, який відповідно до реєстру отриманих податкових накладних включено до податкового кредиту відповідних звітних періодів.

За період з 01.01.2012 по 31.12.2012, відповідно до податкових накладних, накладних, рахунків фактур, приватним підприємцем придбано алкогольних напоїв та тютюнових виробів на суму 216009 грн в т.ч. ПДВ - 36002 грн, який відповідно до реєстру отриманих податкових накладних включено до податкового кредиту відповідних звітних періодів.

Також перевіркою підтверджено факти придбання позивачем паливно - мастильних матеріалів. Зокрема акт перевірки свідчить про те, що приватний підприємець ОСОБА_3, відповідно до наданих для перевірки первинних документів (видаткові накладні, податкові накладні, рахунки-фактури, реєстру отриманих податкових накладних), придбав у період з 01.10.2010 по 31.12.2012 паливно-мастильних матеріалів в кількості: дизпаливо - 26398 літрів; бензин марки А-80 23947 літрів; бензин марки А-92 91962 літрів; бензин марки А-95 34777 літрів; газ пропан-бутан 80023 літрів.

Вартість придбаного газу пропан-бутану складала 498159 грн в т.ч. ПДВ - 83027 грн; вартість - 23947 літрів бензини марки А-80 становила в загальному 202116 грн в т. ч. ПДВ -33686 грн; а за придбання 91962 літрів бензину марки А-92 позивачем заплачено 786824 грн в т. ч. ПДВ 131137 грн.

Суми податку на додану вартість, сплачені із вартості отриманих паливно-мастильних матеріалів, були включені позивачем до податкового кредиту відповідного звітного періоду.

В подальшому переважна більшість товару була реалізована позивачем.

Факт придбання позивачем товарів, а також їх часткова реалізація позивачем на момент проведення перевірки податковим органом не заперечується, про нереальність господарських операцій не йдеться.

Єдиною підставою, на думку контролюючого органу, яка спричинила завищення позивачем податкового кредиту за вказані періоди у загальній сумі 71398 грн є факт невикористання позивачем придбаного товару у оподаткованих операціях при веденні господарської діяльності, а саме наявність залишків придбаних товарів.

Суд вважає, що такі висновки контролюючого органу суперечать як приписам пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону так і положенням п. 198.3 ст.198 ПК України, відповідно до яких право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Інших порушень формування податкового кредиту позивачем у акті перевірки не виявлено, про недоліки та/або про відсутність первинних документів на підставі яких було сформовано податковий кредит у акті перевірки не зазначено.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що доводи відповідача щодо завищення Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 податкового кредиту на 71398 грн є формальними і необґрунтованими.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

Відповідачем під час розгляду адміністративної справи не наведено об'єктивних доводів та не подано жодних доказів, які б ставили під сумнів реальність виконання вказаних правочинів з отримання позивачем товарів, невідповідність цих операцій дійсному економічному змісту, або засвідчили б про наявність інших обставин, що підтверджують недобросовісність позивача як платника податків та виключають право на формування валових витрат та податкового кредиту.

Відтак, суд приходить до переконання, що відповідач при прийнятті податкового повідомлення - рішення від 27.06.2013 № діяв не на підставі, не в межах повноважень та не в спосіб, визначений чинним законодавством, тому податкове повідомлення - рішення ДПІ в Андрушівському районі Житомирської області ДПС, яким позивачу збільшено грошове зобов`язання з податку на додану вартість на суму 71398 грн за основним платежу та 17850 грн за штрафними санкціями є протиправним, таким, що прийнято без урахування всіх обставин, які мають значення для прийняття рішення, тому його необхідно скасувати.

Підсумовуючи викладене, позовні вимоги Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 необхідно задовольнити частково.

Керуючись статтями 86, 158 - 163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення ДПІ в Андрушівському районі Житомирської області ДПС від 27 червня 2013 року № .

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Є.Ю. Романченко

Повний текст постанови виготовлено: 08 травня 2015 р.