Справа № 135/19/15-а
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2015-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 135/19/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Патраманський І.О.

Суддя-доповідач: Полотнянко Ю.П.

07 травня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Курка О. П. Драчук Т. О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Головного управління юстиції у Вінницькій області та третьої особи управління Пенсійного фонду України у м.Ладижині Вінницької області на постанову Ладижинського міського суду Вінницької області від 05 лютого 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області, старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області Сінгаєвської Ольги Миколаївни, третя особа управління Пенсійного фонду України у м.Ладижині Вінницької області про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, визнання бездіяльності протиправними,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області, старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області Сінгаєвської О.М., третя особа Управління Пенсійного фонду України у м. Ладижині Вінницької області про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження № 39964795 та визнання протиправною бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області Сінгаєвської О.М.

Відповідно до постанови Ладижинського міського суду Вінницької області від 05 лютого 2015 року позов задоволено, а саме: визнано бездіяльність старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області Сінгаєвської Ольги Миколаївни по виконанню виконавчого листа № 2-а-518/2010 виданого 17.08.2012 року Ладижинським міським судом, протиправною та скасовано постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Вінницькій області Сінгаєвської О.М. від 30 липня 2014 року про закінчення виконавчого провадження ВП № 39964795 по виконавчому листу № 2-а-518/2010, виданого Ладижинським міським судом Вінницької області 17 серпня 2012 року.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Головне управління юстиції у Вінницькій області та третя особа: управління Пенсійного фонду України у м.Ладижині Вінницької області подали апеляційні скарги, у яких просили суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову.

На адресу суду від Управління Пенсійного фонду України у м.Ладижині Вінницької області надійшла заява про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Позивач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилась . Про причини своєї неявки суд не повідомила, однак надала суду заперечення на апеляційну скаргу .

Інші сторони у справі повноважених представників в судове засідання не направили, хоча повідомлялися про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст.195 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, постанову Ладижинського міського суду від 02.11.2010, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2011 року, позов ОСОБА_2, до Управління Пенсійного фонду України в м. Ладижині про зобов'язання провести перерахунок пенсій було задоволено у частині зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в м. Ладижині здійснити їй перерахунок державної пенсії як особі, постраждалій внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії, інваліду ІІ групи, згідно ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»до розміру не нижчого 8 мінімальних пенсій за віком, розмір якої встановлений ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", з 01.04.2010 року та здійснити виплату даної пенсії з врахуванням проведених виплат. Зобов'язання Управління Пенсійного фонду України м. Ладижин Вінницької області здійснити їй перерахунок додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю як особі, постраждалій від наслідків Чорнобильської катастрофи І категорії, інваліду ІІ групи, згідно ст.50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, розмір якої встановлений ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", з 01.04.2010 року та здійснити виплату даної пенсії з врахуванням проведених виплат. Зобов'язання Управління Пенсійного фонду України м. Ладижин Вінницької області здійснити їй перерахунок підвищення (доплати) до пенсії, відповідно до ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за проживання на території підвищеного радіоактивного забруднення, встановивши її на рівні мінімальної заробітної плати, з 01.04.2010 року та здійснити виплату даної пенсії з врахуванням проведених виплат.

На підставі вказаних судових рішень, що набрали законної сили, Ладижинським міським судом Вінницької області видано виконавчий лист від 17.08.2012 року № 2-а-518/2010, яким зобов'язано виконати рішення суду від 02.11.2010 року.

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Вінницькій області Комлєвою О.М. від 26 вересня 2013 року відкрито виконавче провадження з виконання вищевказаного виконавчого листа.

30 липня 2014 року старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Вінницькій області Сінгаєвська О.М. винесла постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 11 частини першої статті 49, статті50 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки при здійсненні виконавчих дій встановлено факт нарахування позивачу заборгованості та неможливість виконання рішення суду в частині здійснення виплати без участі боржника.

При цьому, як встановлено судом, рішення в частині виплати не виконується боржником у зв'язку з незалежними обставинами - відсутністю коштів для цього виду виплат, внаслідок чого застосування до боржника штрафів, передбачених статями 75, 89 Закону України «Про виконавче провадження», відповідач не вважає за можливе.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов частково, виходив з того, що відсутність коштів не може бути підставою для невиконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Колегія суду погоджується з таким висновком з огляду на наступні обставини.

Згідно ч.2 ст.257 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Згідно ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; 6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; 7) визнання боржника банкрутом; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред'явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону; 14) списання згідно із Законом України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

Підставою для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження державним виконавцем зазначено, що на підставі пункту 11 частини першої статті 49, статті50 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки при здійсненні виконавчих дій встановлено факт нарахування позивачу заборгованості та неможливість виконання рішення суду в частині здійснення виплати без участі боржника, при цьому, як встановлено судом, рішення в частині виплати не виконується боржником у зв'язку з незалежними обставинами - відсутністю коштів для цього виду виплат, внаслідок чого застосування до боржника штрафів, передбачених статями 75, 89 Закону України «Про виконавче провадження», відповідач не вважає за можливе.

Частиною 3 ст.75 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Частиною 3 ст.49 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Як встановлено з матеріалів справи, виконавче провадження закінчене у зв'язку з тим, що боржник не може виконати рішення суду через відсутність фінансування для виплати підвищення пенсії особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Проте, відповідач у постанові про закінчення виконавчого провадження посилається на п.11 ч.1 ст.49 Закону України "Про виконавче провадження", а саме, що виконавче провадження підлягає закриттю в разі повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону.

Однак, проаналізувавши вказану статтю, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що її положення стосуються загальних умов виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення. Тобто, виконання рішень, прийнятих за результатом розгляду немайнових спорів.

Порядок звернення стягнення на майно боржника регулюється главою 5 Закону України "Про виконавче провадження", що передбачає виконання ряд дій державним виконавцем, в тому числі, і в разі відсутності коштів на рахунках боржника.

Таким чином, відповідач безпідставно виніс постанову про закінчення виконавчого провадження від 14 грудня 2011 року.

Згідно ч.1 ст.181 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Крім того, колегія суду звертає увагу на те, що у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Кечко проти України" зазначено, що органи державної влади не повинні посилатися на брак грошових коштів, як на виправдання невиплати боргу, визнаного судовим рішенням. Припускається, що зволікання з виконанням судового рішення може бути виправданим за деяких обставин. Однак, зволікання не може бути таким, що завдає шкоди суті прав, які захищаються параграфом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав та основних свобод. Також необхідно зазначити, що відсутність бюджетного фінансування не може бути причиною невиконання відповідним суб'єктом владних повноважень покладених на нього зобов'язань, оскільки реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути постановлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Отже, доводи апелянтів, викладені в апеляційних скаргах є не обґрунтованими, у зв'язку з чим, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні апеляційних скарг апелянтів та залишення в силі постанову суду першої інстанції

Згідно з ч.2 ст.159 КАС України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм адміністративного процесуального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198, ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційні скарги Головного управління юстиції у Вінницькій області та третьої особи управління Пенсійного фонду України у м.Ладижині Вінницької області залишити без задоволення, а постанову Ладижинського міського суду Вінницької області від 05 лютого 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Драчук Т. О.

Курко О. П.