Справа № 815/7774/13-а
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2015-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" квітня 2015 р. № К/800/63221/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів: головуючого судді Юрченко В.П., суддів: Голубєвої Г.К., Сіроша М.В., розглянувши в порядку письмового провадження
касаційну скаргуДержавної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів у Одеській області
на постановуОдеського апеляційного адміністративного суду від 28.10.2014
у справі №815/7774/13-а
за позовом Приватного підприємства «Каліпсо-2007»
доДержавної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів у Одеській області
проскасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 16.04.2014 залишено без змін постанову Одеського окружного адміністративного суду від 02.12.2013, якою відмовлено в задоволені позову про скасування податкового повідомлення-рішення № від 16.08.2013 про донарахування земельного податку в сумі 77925грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 15449 грн.

Після прийняття судового рішення судом апеляційної інстанції позивачу стало відомо про набрання 15.05.2014 законної сили постанови Одеського окружного адміністративного суду від 02.12.2013, згідно ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 15.05.2014 р. та Вищого адміністративного суду України від 23.06.2014, у справі № 815/7775/13-а за позовом ПП «Персена - 2007» до Державної податкової інспекції у Київському районі м.Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області про скасування податкового повідомлення рішення № від 16.08.2013, яким був нарахований земельний податок ПП «Персефона-2007» з тих же підстав, що і ПП «Каліпсо-2007» за податковим повідомленням-рішенням № від 16.08.2013, та за належні ПП «Каліпсо-2007» і ПП «Персефона-2007» спільно освоювані земельні ділянки.

Враховуючи вказану обставину, позивач звернувся до апеляційного суду з заявою про перегляд ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 16.04.2014 за нововиявленими обставинами, в якій просив її скасувати та прийняти рішення, яким скасувати постанову суду першої інстанції, а позов задовольнити.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 28.10.2014 заяву приватного підприємства «Каліпсо-2007» про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 16.04.2014 задоволено, скасовано постанову Одеського окружного адміністративного суду від 02.12.2013 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 16.04.2014 та прийнято нову постанову, якою позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким залишити без змін постанову Одеського окружного адміністративного суду від 02.12.2013 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 16.04.2014, оскільки вважає, що постанову було прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили, що не перешкоджає її розгляду по суті.

З урахуванням неприбуття у судове засідання жодної з осіб, які беруть участь у справі, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження у відповідності до пункту 2 частини 1 статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Розглядаючи спір по суті позовних вимог у даній справі, суди попередніх інстанцій встановили, що податковим органом в період з 12.04.2013 по 22.04.2013 проведена документальна позапланова виїзна перевірка приватного підприємства «Каліпсо-2007» щодо дотримання вимог податкового законодавства, в частині своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати земельного податку, за період 01.01.2011 по 31.03.2013, за результатами якої складений акт перевірки від 29.04.2013 №000035/15-51-812/22-02/3473722.

В ході перевірки встановлено порушення позивачем абз.«г» пп.1 п.1 підрозділу 8 розділу XX, ст.ст. 46, 269, 270, 271, 274, 285-287, п. 297.1 ст. 297 розділу XIV Податкового Кодексу України, в результаті чого занижено податок на землю на суму 77925грн. та не надано до ДПІ розрахунки з податку на землю за 2011-2013 роки, у зв'язку з тим, що позивач не використовував у своєї господарській діяльності частину земельної ділянки площею 6882 кв.м за період з 01.01.2012 по 31.05.2012, за період з 01.06.2012 по 15.09.2012 площею 3382 кв.м, за період з 16.09.2012 по 31.03.2013 площею 6882 кв.м, а іншу частину земельної ділянки 3520 кв.м - використовував у своєї господарській діяльності шляхом здачі її в оренду.

За результатами перевірки податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 24.05.2013 № про донарахування земельного податку в сумі 77925 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 15449 грн.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 02.12.2013, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 16.04.2014, підтверджено законність податкового повідомлення-рішення від 24.05.2013 №, при цьому суди мотивували своє рішення тим, що позивач є платником земельного податку за земельну ділянку, яка не використовується ним для провадження господарської діяльності, тому податкові зобов'язання по земельному податку визначено відповідно до норм чинного законодавства.

Під час перегляду ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 16.04.2014 за нововиявленими обставинами апеляційним судом було встановлено, що ПП «Каліпсо-2007» є власником земельних ділянок, площею 0,0934 га, площею 0,0940 га, площею 0,5028 га, тверде покриття площею 20 кв.м, тверде покриття площею 3500 кв.м, згідно державних актів на право власності на земельну ділянку ЯЕ № 112073, ЯЖ № 474091, ЯЖ № 474092, розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

У відповідності до договору оренди нерухомого майна від 01.04.2010, позивач передав ПАТ «МТС Україна» в оренду технічний майданчик (тверде покриття) площею 20 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а договором оренди від 01.06.2012, позивач передав ФОП ОСОБА_1 в оренду територію (тверде покриття) площею 3500 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Також, 07.08.2007 ПП «Персефона-2007» та ПП «Каліпсо-2007» укладено договір про співробітництво, відповідно до якого сторони прийняли на себе обов'язок при будівництві рекреаційно-оздоровчих комплексів на власних земельних ділянках враховувати взаємні інтереси та пропозиції, узгоджувати свої дії та спільно діяти для одночасного оформлення та отримання проектної, узгоджувальної, та дозвільної документації, вихідних даних на проектування, після отримання дозволу на виконання будівельних робіт укласти договір, в якому визначити порядок створення та експлуатації спільного інженерного забезпечення. При цьому, ПП «Персефона-2007» делегувала ПП «Каліпсо-2007» функції замовника будівництва.

Згідно з умовами зазначеного договору, в межах власної підприємницької діяльності та для досягнення заздалегідь визначеного комерційного результату, сторони почали освоєння належних їм на праві власності земельних ділянок.

21.09.2007 ПП «Персефона-2007» та ПП «Каліпсо-2007» отримали у Виконавчого комітету Одеської міської ради дозвіл на замовлення у ліцензованій проекти організації ескізного проекту розміщення 3-4 поверхового рекреаційно-оздоровчого комплексу на належних підприємствам земельних ділянках. В подальшому було затверджено архітектурно-планувальне завдання проектування рекреаційно-оздоровчого комплексу, укладено договір на виконання інженерно-геологічного вишукування та розрахунку стійкості схилу в АДРЕСА_1, отримано технічні умови на проектування рекреаційно-оздоровчих комплексів, отримано завдання на розробку містобудівного обґрунтування, отримано дозвіл на розробку проекту будівництва дороги, укладено договір на виконання робіт з коригування ескізного проекту рекреаційно-оздоровчих комплексів ПП «Каліпсо-2007» та ПП «Персефона-2007».

Зважаючи на зазначені обставини, які вказують на те, що позивач фактично використовує земельну ділянку за її безпосереднім цільовим призначенням - для будівництва рекреаційно-оздоровчого комплексу та у своїх комерційних цілях та враховуючи, що основними видами діяльності ПП «Каліпсо-2007» є: надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; діяльність готелів і подібних заходів тимчасового розміщування; діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування та ін., а також беручи до уваги, що позивач перебуває на спрощеній системі оподаткування, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність скасування постанови Одеського окружного адміністративного суду від 02.12.2013 та ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 16.04.2014, з прийняттям нового рішення у справі про задоволення позову.

Суд касаційної інстанції вважає висновки суду апеляційної інстанції передчасними, та такими, що зроблені без всебічного та об'єктивного дослідження усіх обставин справи, з невірним застосуванням норм процесуального права, які регулюють спірні відносини, при цьому колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 69 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Під час прийняття постанови суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження (стаття 161 Кодексу адміністративного судочинства України).

Так, відповідно до частин 2, 3 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені під час судового розгляду справи (у судовому засіданні, у порядку скороченого чи письмового провадження) з урахуванням вимог статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України щодо належності та допустимості доказів або обставин, які не підлягають доказуванню, а висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними.

Оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції вказаним вимогам не відповідає.

По-перше, в матеріалах справи відсутні постанова Одеського окружного адміністративного суду від 02.12.2013, ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду та Вищого адміністративного суду від 23.06.2014 та Вищого адміністративного суду України від 23.06.2014, на які позивач посилався, зазначаючи, що цими рішеннями встановлені істотні для справи обставини, що не були йому відомі на час розгляду справи.

Крім того, суд апеляційної інстанції не встановив, що рішення суду першої та апеляційної інстанції по даній справі переглядалась в касаційному порядку, але в справі відсутнє рішення Вищого адміністративного суду України від 16.05.2014, яким було відмовлено Приватному підприємству «Каліпсо-2007» у відкритті касаційного провадження на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 02.12.2013 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 16.04.2014 на підставі пункту 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України

Наведене дає підстави стверджувати про неповноту встановлення апеляційним судом всіх обставин справи, що мають значення для правильного вирішення справи.

По-друге, виходячи зі змісту положень, які закріплені в Кодексі адміністративного судочинства України, об'єктом перегляду у зв'язку із нововиявленими обставинами можуть бути постанови і ухвали судів першої, апеляційної або касаційної інстанцій, якими закінчено розгляд справи та які набрали законної сили.

Не підлягають перегляду у зв'язку з нововиявленими обставинами ухвали судів апеляційної та касаційної інстанцій про відхилення апеляційної (касаційної) скарги і залишення судових рішень без змін. У такому випадку, за наявності відповідних підстав, переглядається рішення (ухвала) суду першої інстанції, а ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції, якою було відхилено скаргу на рішення суду першої чи апеляційної інстанції, в разі перегляду рішення чи ухвали у зв'язку з нововиявленими обставинами втрачає законну силу.

Тобто, оскільки рішення по суті спору прийнято не судом апеляційної інстанції, а судом першої інстанції, а тому саме суд першої інстанції повинен перевірити наявність нововиявлених обставин по справі, та прийняти відповідне рішення.

Вказані обставини та фактичні дані залишилися поза межами дослідження суду апеляційної інстанції, що, з урахуванням повноважень касаційного суду (які не дають касаційній інстанції права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні), виключає можливість перевірити Вищим адміністративним судом України правильність його висновків в цілому по суті спору.

Під час нового розгляду справи суду слід взяти до уваги викладене в цій ухвалі, встановити наведені у ній обставини, що входять до предмета доказування у даній справі та дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам та постановити рішення відповідно до вимог статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та(або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 4 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом.

З огляду на викладене, а також враховуючи той факт, що судом апеляційної інстанції на підставі належних та допустимих доказів не було з'ясовано належним чином обставини справи, в той час як їх встановлення впливає на правильність вирішення спору, ухвалене у справі судове рішення підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 222, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів у Одеській області задовольнити частково.

2. Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 28.10.2014 скасувати та направити справу на новий розгляд до Одеського апеляційного адміністративного суду.

3. Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В.П.Юрченко
Судді Г.К.Голубєва
М.В.Сірош