Справа № 826/20800/14
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2015-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 березня 2015 року № 826/20800/14

О 15 годині 21 хвилину в приміщенні Окружного адміністративного суду міста Києва за адресою у м. Києві, вул. Велика Васильківська, 81-А Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого Бояринцевої М.А при секретарі судового засідання Голубничій О.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України"
до Окремого контрольно-пропускного пункту "Київ" Державної прикордонної служби України в особі начальника
про скасування постанови в частині,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України" звернулось до суду з позовом (з урахуванням уточнених позовних вимог) про скасування постанови Начальника Окремого контрольно-пропускного пункту "Київ" Державної прикордонної служби України від 12 грудня 2014 № 235 в частині встановлення максимального розміру штрафної санкції і відповідальності Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України".

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається Повітряний кодекс України, закони України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень», «Про державний кордон України», «Про основні засади державного нагляду у сфері господарської діяльності», «Про державну прикордонну службу», Угоду між Україною та Європейським Співтовариством «Про спрощення оформлення віз» та зазначає, що безпосередньої вини у встановленому правопорушенні, пов'язаного з перевезенням громадянина Німеччини - ОСОБА_2 не має, тому що документ пасажира в Міжнародному аеропорті Ларнаки перевіряється не лише хендлінговими агентами авіакомпанії, але й державними службовцями прикордонної служби Кіпру, як належний документ для перетину державних кордонів. З огляду на те, що прикордонна служба прийняла рішення про допуск пасажира ОСОБА_2 до перевезення, дійшовши висновку, що надане останньою посвідчення особи є достатнім та належним документом для перетину кордонів Німеччини, та України. Також, на думку позивача, такі умови можуть бути розцінені як пом'якшуюча обставина щодо відповідальності авіакомпанії МАУ за перевезення вказаної особи на рейсі PS 342 -02.12.2014. З огляду на зазначене, враховуючи відсутність прямої вини позивача у вчиненому правопорушенні, встановлений максимальний розмір відповідальності відповідачем, на думку позивача, є безпідставним та є значно завищеним, а тому може бути зменшений до мінімального.

Представник відповідача заперечив по суті заявлених позовних вимог з огляду на Конституцію України, Цивільний кодекс України, закони України «Про Державну прикордонну службу України», «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень», Протокол проти незаконного ввозу мігрантів по суші, морю і повітрю, що доповнює Конвецію Організації Об'єднаних Націй проти транснаціональної організованої злочинності, прийнятий резолюцією 55/25 Генеральної Асамблеї ООН 15 листопада 2000 року, Правила повітряних перевезень пасажирів і багажу, затвердженні наказом Державної служби України з нагляду за забезпеченням безпеки авіації від 14.03.2006 року № 187 та зазначає, що перевізники та будь-які транспортні компанії зобов'язанні переконатися у тому, що всі пасажири мають документи, необхідні для в'їзду до приймаючої держави. Також відповідач зазначив, що розмір штрафу визначається уповноваженою особою на власний розсуд. При визначені розміру максимального штрафу, що був застосований до позивача враховувалося те, що протягом 2014 року Приватним акціонерним товариством "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України" 78 разів (у т.ч за перевезення в Україну громадян - членів ЄС по ID - карткам) було притягнуто до відповідальності. У різних випадках до позивача застосовувалися штрафи у розмірі від 8 500 до 17 000 грн. Враховуючи те, що позивачем неодноразово порушувалися вимоги Закону № 2920-III, уповноваженим органом було застосовано максимальний розмір штрафу - 17 000 грн.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Окремим контрольно-пропускним пунктом "Київ" Державної прикордонної служби України винесено постанову від 12 грудня 2014 року № 235, якою на Приватне акціонерне товариство "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України" накладено штраф в розмірі 17 000 гривень.

Постанову винесено за правопорушення, передбачене частиною першої статті 1 Закону України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень» на підставі протоколу про правопорушення від 2 грудня 2014 року № 921738 Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України".

Згідно протоколу № 921738 від 2 грудня 2014 року рейсом № 342 за маршрутом «Ларнака-Київ», у пункті пропуску «Бориспіль» м. Бориспіль, відкритому для міжнародного повітряного сполучення, перевізником Приватним акціонерним товариством "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України" здійснено спробу перевезення через державний кордон України до держави прямування - України пасажира, громадянина Німеччини ОСОБА_2, документованого посвідченням (Identaty card) громадянина Німеччини.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцію та законами України.

Як зазначив представник позивача, ПрАТ "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України" погоджується з порушенням, зазначеним в оскаржуваній постанові. За таких обставин, при вирішення спору по суті, судом не досліджувалося наявність/відсутність правопорушення як такого.

Разом з тим, позивач просить суд скасувати постанову щодо встановлення максимального розміру штрафу, що застосований. В обґрунтування зазначеного, представник Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України" акцентував увагу на тому, що безпосередньої вини у встановленому правопорушенні, пов'язаного з перевезенням громадянина Німеччини ОСОБА_2 не має.

Пунктом 22 статті 92 Конституції України встановлено, що виключно законами визначаються засади цивільно-правової відповідальності; діяння, які є злочинами, адміністративними або дисциплінарними правопорушеннями, та відповідальність за них.

Так статтею 1 Закону України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень" № 2920-III від 10.01.2002 ( далі - Закон № 2920-III) визначено, зокрема, що підприємства (їх об'єднання), установи, організації, фізичні особи - підприємці, які здійснюють міжнародні пасажирські перевезення (далі - перевізники), за невиконання обов'язку перевірити перед початком міжнародного пасажирського перевезення наявність у пасажира документів, необхідних для в'їзду до держави прямування, транзиту, що призвело до перевезення чи спроби перевезення пасажира через державний кордон України без необхідних документів, несуть відповідальність у вигляді штрафу від п'ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожного такого пасажира, але не більше двадцяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за одне перевезення.

Законом № 2920-III визначено градацію відповідальності, а саме штраф від п'ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожного такого пасажира, але не більше двадцяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за одне перевезення. Тобто, вказаний закон не містить розмежування розміру відповідальності (від мінімального до максимального) перевізника в залежності від ступеня вини у вчинені порушення чи будь - яких інших обставин.

Проте, відповідач зазначив, що при визначені розміру максимального штрафу, що був застосований до позивача враховувалося те, що протягом 2014 року Приватним акціонерним товариством "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України" 78 разів ( у т.ч за перевезення в Україну громадян - членів ЄС по ID - карткам) було притягнуто до відповідальності. У різних випадках до позивача застосовувалися штрафи у розмірі від 8 500 до 17 000 грн. Враховуючи те, що позивачем неодноразово порушувалися вимоги Закону № 2920-III, уповноваженим органом було застосовано максимальний розмір штрафу - 17 000 грн.

Повноваження уповноваженого органу щодо встановлення відповідальності перевізників за невиконання обов'язку перевірити перед початком міжнародного пасажирського перевезення наявність, але не справжність, у пасажирів документів, необхідних для в'їзду до держави прямування, транзиту, що призвело до перевезення чи спроби перевезення пасажирів через державний кордон України без необхідних документів, порядку застосування цієї відповідальності є дискреційними, оскільки зазначене питання не віднесено до компетенції суду, а відповідно до Закону № 2920-III є виключною компетенцією уповноваженого органу. Як випливає зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 р. на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.3 ст.2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Наявність такої ознаки як повторність/неодноразовість порушення позивачем не спростовується та підтверджується адміністративними справами, які знаходяться на розгляді в Окружному адміністративному суду міста Києва, зокрема справи: №826/358/15, №826/3017/15, №826/19809/14, №826/18939/14.

Таким чином, позовні вимоги про скасування постанови № 235 від 12.12.2014 щодо встановлення максимального розміру штрафної відповідальності авіаперевізника (позивача) є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Разом тим, покликання позивача на порушення процедурних моментів оформлення протоколу, на підставі якого прийнято оскаржувану постанову не тягне за собою наслідки визнання її нечинною, оскільки останньою встановлено порушення за яке передбачено відповідальність авіаперевізника.

Враховуючи те, що розмір відповідальності (штрафу від мінімального до максимального) який застосовується до авіаперевізника у відповідності до Закону № 2920-III не ставиться в залежність від ступеня вини у вчинені порушення чи будь - яких інших обставин, в той же час як, повноваження щодо його визначення є дискреційні, суд дійшов до висновку про відмову в задоволені позовних вимог.

Зважаючи на вимоги ч. 3 ст.4 Закону України "Про судовий збір" позивачем при поданні позову сплачено 182,70 грн.

Згідно з вказаною нормою, під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

З огляду на те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, решта суми судового збору (мінімальної ставки, встановленої на момент подання позову) підлягає стягненню з позивача.

Керуючись ст. 94, 163 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1.В задоволенні адміністративного позову відмовити.

2.Стягнути решту суми судового збору з Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України" на користь Державного бюджету України в розмірі 1644 (одна тисяча шістсот сорок чотири) грн. 30 коп., зарахувавши їх за реквізитами Окружного адміністративного суду міста Києва для сплати судового збору.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленим статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя М.А. Бояринцева

Повний текст постанови складений 31 березня 2015 року.