Справа № 2а-2057/08/1370
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2015-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" квітня 2015 р. м. Київ К/9991/41833/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Головуючий:Нечитайло О.М.
Судді:Ланченко Л.В.
Пилипчук Н.Г.,
розглянувши у порядку письмового провадження
касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова Львівської області Державної податкової служби

на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 12.10.2009 р.

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 31.05.2012 р.

у справі №2а-2057/08/1370

за позовом Приватного підприємства «Росавтопром»

до Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова

про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ :

Приватне підприємство «Росавтопром» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова (далі - відповідач) про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 12.10.2009 р., залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 31.05.2012 р., позовні вимоги задоволено частково, визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 28.01.2008 р. №1894/10/23-410 та №1895/10/23-410; від 17.05.2008 р. №18288/10/23-219/3 та №27299/10/23-219/3; від 12.03.2008 р. №5865/10/23-410, а також стягнуто з Державного бюджету України на користь позивача 6,80 грн. судових витрат.

Вважаючи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Позивач на адресу суду касаційної інстанції надіслав письмові заперечення на касаційну скаргу відповідача, за змістом яких просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлені такі фактичні обставини справи.

Працівниками податкового органу проведено виїзну позапланову перевірку позивача з питань правильності визначення суми повернення бюджетного відшкодування податку на додану вартість у зменшення податкових зобов'язань з податку на додану вартість наступних податкових періодів за жовтень 2007 року, про що складено акт від 28.12.2007 р. №4705/23-4/31979040, яким встановлено порушення позивачем вимог п.п.7.7.1, 7.7.2 п.7.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», у результаті чого позивачем завищено суму бюджетного відшкодування за жовтень 2007 року на 39 169,00 грн.; п.1.17, п.1.18 ст.1, п.4.1, п.4.3 ст.4 Закону України «Про податок на додану вартість», у результаті чого занижено податок на додану вартість за вересень 2007 року на 446,18 грн. та занижено податок на додану вартість за жовтень 2007 року на 9 094,95 грн.

За результатами проведеної перевірки податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 28.01.2008 р. №1894/10/23-410, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на 39 169,00 грн. та №1895/10/23-410, яким визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 669,27 грн.

Також, податковим повідомленням-рішенням від 17.05.2008 р. №18288/10/23-219/3, прийнятим на підставі акту перевірки від 31.07.2007 р. №2734/23-2/31979040 та рішення про результати розгляду повторної скарги позивача, визначено суму податкового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 5 836,35 грн., з яких 4 489,50 грн. за основним платежем та 1 346,85 грн. штрафних (фінансових) санкцій, у зв'язку з виявленими під час перевірки порушеннями позивачем вимог п.4.1 ст.4, п.п.11.3.1 п.11.3 ст.11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Вказаним актом перевірки також встановлено порушення позивачем вимог п.п.17.1.3 п.17.1 ст.17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», у зв'язку з чим контролюючим органом визначено суму податкового зобов'язання з комунального податку у розмірі 226,10 грн., з яких 56,10 грн. за основних платежем та 170,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій, про що прийнято податкове повідомлення-рішення від 17.05.2008 р. №27299/10/23-219/3.

Крім того, податковим повідомлення-рішенням від 12.03.2008 р. №5865/10/23-410, прийнятим на підставі акту перевірки від 12.02.2008 р. №463/23-4/31979040, яким встановлено порушення позивачем вимог п.п.7.7.1, п.п.7.7.2 п.7.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на 5 517,00 грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Фактичною підставою для зменшення контролюючим органом позивачу суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та визначення суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість спірними податковими повідомленнями-рішеннями слугувало, на думку податкового органу, безпідставне визначення позивачем при поставці товарів на митну територію України бази оподаткування, виходячи із договірної (контрактної) вартості товару.

Визначаючи позивачу податкове зобов'язання з комунального податку, податковий орган виходив з того, що за період з 01.04.2004 р. по 31.03.2007 р. підприємством подавались розрахунки комунального податку з нульовим показником, однак за перевіряємий період на підприємстві рахувався один працівник - директор (згідно наказу про прийняття на роботу).

Сума податкового зобов'язання з податку на прибуток нарахована податковим органом у зв'язку з невключенням позивачем, до складу валового доходу суми коштів, яка була перерахована ПП «Львівметалбуд» на підставі наданих під час перевірки виписок з банку.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з протиправності податкових повідомлень-рішень, прийнятих за відсутності з боку позивача порушень встановлених спірними актами перевірок.

Колегія суддів частково погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Так, підставою для зменшення суми бюджетного відшкодування та донарахування податкових зобов'язань з податку на додану вартість спірними податковими повідомленнями-рішеннями від 28.01.2008 р. №1894/10/23-410, №1895/10/23-410 та від 12.03.2008 р. №5865/10/23-410, слугували встановлені перевірками порушення позивачем вимог п.1.17, п.1.18 ст.1, п.4.1, п.4.3 ст.4, п.п.7.7.1, 7.7.2 п.7.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», що виразилися у безпідставному включенні позивачем до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених у ціні придбаних кузовів для транспортних засобів, які у подальшому були реалізовані за ціною нижчою від звичайної.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.02.2007 р. та 15.08.2007 р. між позивачем та фірмою «F&G Trading Group Limited» (Велика Британія) були укладені контракти 301/02 та 03/08 про поставку кузовів для транспортних засобів.

На виконання вказаних контрактів позивачу згідно ВМД було поставлено товар у вересні 2007 року.

По отриманих позивачем ВМД проведено сплату податку на додану вартість, що підтверджується платіжними дорученнями від 18.09.2007 р. №116 на суму 32 000,00 грн. та від 26.09.2007 р. №127 на суму 31 000,00 грн.

Загальна митна вартість придбаного позивачем у фірми «F&G Trading Group Limited» товару складає 143 203,92 грн.

Суми податку на додану вартість, сплачені позивачем у ціні придбаного товару, включено останнім до декларації за жовтень 2007 року у розмірі 39 169,00 грн., як суму податкового кредиту.

У подальшому придбані позивачем кузова до автомобілів були реалізовані фізичним особам за цінами встановленими Універсальною товарною біржею «Галицька» згідно біржових угод купівлі-продажу транспортного засобу.

У той же час, за результатами перевірки від 28.12.2007 р., про що складено акт №4705/23-4/31979040, відповідачем було встановлено, що реалізація імпортних товарів проводилась позивачем за цінами нижче звичайної ціни, у результаті чого підприємством завищено податок на додану вартість.

Аналогічні порушення також виявлено у ході перевірки позивача від 12.02.2008 р., про що складено акт №463/23-4/31979040.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень було встановлення контролюючим органом факту, що при реалізації придбаних кузовів для транспортних засобів та визначенні бази оподаткування податком на додану вартість позивачем було використано вартість поставки таких кузовів до транспортних засобів, встановленої на основі біржових угод купівлі-продажу, яка була нижчою ніж митна вартість таких автомобілів.

Відповідно до п.4.1. ст.4 Закону України «Про податок на додану вартість», база оподаткування операції з поставки товарів (послуг) визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, визначеної за вільними цінами, але не нижче за звичайні ціни.

За змістом положень п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 вказаного Закону, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

При цьому за правилами п.п.1.20.1 п.1.20 ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» звичайною вважається ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо цим пунктом не встановлено інше. Якщо не доведене зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін.

Отже, законом встановлено, що база оподаткування - це договірна (контрактна) ціна, визначена за вільними цінами, які не можуть бути нижчими за звичайні ціни.

У той же час, згідно п.4.3 ст. 4 вказаного Закону, для товарів, які імпортуються на митну територію України платниками податку, базою оподаткування є договірна (контрактна) вартість таких товарів, але не менша митної вартості, зазначеної у ввізній митній декларації.

У справі що розглядається, об'єктом оподаткування спірних податкових зобов'язань були операції з поставки товарів на території України, відтак база оподаткування таких операцій повинна визначатися за правилами п.4.1 ст.4 Закону України «Про податок на додану вартість». Вказана правова норма не прив'язує визначення бази оподаткування податком на додану вартість до митної вартості товарів. Митна вартість товарів може бути застосована виключно для визначення бази оподаткування при імпорті товарів відповідно до п.4.3 ст.4 вказаного Закону, тобто до спірних операцій з поставки товарів на території України вона не застосовується.

Зважаючи на викладене, судова колегія суду касаційної інстанції, погоджується із висновками судів попередніх інстанцій, що посилання відповідача на порушення позивачем п.4.3 ст.4 Закону України «Про податок на додану вартість» є безпідставними, оскільки вказана норма встановлює правила оподаткування податком на додану вартість при розмитненні імпортованого товару, правильність якого податковим органом не оспорювалась.

Враховуючи викладене, суди попередніх інстанцій обґрунтовано визначились щодо задоволення позовних вимог у цій частині та скасування спірних податкових повідомлень-рішень від 28.01.2008 р. №1894/10/23-410, №1895/10/23-410 та від 12.03.2008 р. №5865/10/23-410.

Разом з тим, задовольняючи позовні вимоги у частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 17.05.2008 р. №18288/10/23-219/3 та №27299/10/23-219/3, суди попередніх інстанцій дійшли передчасних висновків щодо наявності правових підстав для їх скасування з огляду на наступне.

Так, вказані податкові повідомлення-рішення прийняті за результатом встановлених під час перевірки позивача порушень вимог п.4.1 ст.4, п.п.11.3.1 п.11.3 ст.11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» та п.п.17.1.3 п.17.1 ст.17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», про що зазначено у акті перевірки від 31.07.2007 р. №2734/23-2/31979040.

За висновками контролюючого органу, позивачем занижено суму валових доходів за ІV квартал 2007 року на 17 958,00 грн., у зв'язку з невключенням до їх складу суми авансу (попередньої оплати) перерахованого ПП «Львівметалбуд», згідно виписок банку від 19.12.2006 р. №2756 на суму 5 833,00 грн. (ПДВ - 1167,00 грн.) та від 18.12.2006 р. №2806 на суму 12 125,00 грн. (ПДВ - 2425,00 грн.).

Крім того, перевіркою правильності визначення повноти та своєчасності сплати комунального податку та дотримання вимог Декрету Кабінету Міністрів України від 20.05.1993 р. №56-93 «Про місцеві податки і збори» встановлено заниження комунального податку за період з 01.04.2004 р. по 31.03.2007 р. на 61,20 грн.

Як зазначає відповідач, підприємством подавалися розрахунки комунального податку з нульовим показником, однак за перевіряємий період на підприємстві рахувався один працівник - директор (згідно наказу про прийняття на роботу), з огляду на що позивач мав сплачувати комунальний податок.

У той же час, судами попередніх інстанцій не надано належної правової оцінки вказаним порушенням та не досліджено правомірність прийнятих податковим органом податкових повідомлень-рішень.

Невстановлення та ненадання правової оцінки обставинам, які мають суттєве значення для правильного вирішення спору, виключає можливість для висновку про правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Оскільки передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями, судові рішення у наведеній частині підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду та вирішення спору по суті і, в залежності від встановленого, правильно визначити норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин у частині позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 17.05.2008 р. №18288/10/23-219/3, №27299/10/23-219/3 та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення у цій частині.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Дніпровському районі м. Києва Державної податкової служби задовольнити частково.

2. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 12.10.2009 р. та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 31.05.2012 р. у справі №2а-2057/08/1370 скасувати в частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 17.05.2008 р. №18288/10/23-219/3 та №27299/10/23-219/3.

Справу №2а-2057/08/1370 у зазначеній частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині постанову Львівського окружного адміністративного суду від 12.10.2009 р. та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 31.05.2012 р. у справі №2а-2057/08/1370 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Ланченко Л.В.
Пилипчук Н.Г.