Справа № 813/3156/14
Суддя: Кухтей Р.В.
Дата ухвалення: 2015-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2015 року Справа № 876/2008/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Хобор Р.Б., Носа С.П.

з участю секретаря судового засідання: Гелецького П.В.

представника позивача: Штангрет У.Я

представника відповідача: Патланчука Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м. Львова на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 22 січня 2015 року за позовом управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м. Львова до Публічного акціонерного товариства "Центр енергетичних інновацій" про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2014 року управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м. Львова (далі - УПФУ в Личаківському районі м. Львова) звернулося в суд із зазначеним позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просило постановити рішення про стягнення з відкритого акціонерного товариства «Львівтеплопроект» (далі - ВАТ «Львівтеплопроект») на користь позивача суму заборгованості для покриття витрат на фінансування різниці між сумою пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» і сумою пенсії, обчисленої відповідно до інших законодавчих актів, у розмірі 135 509,04 грн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 22.01.2015 р. в задоволені позову було відмовлено.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, її оскаржило УПФУ в Личаківському районі м. Львова. Апеляційну скаргу мотивує тим, що відповідач всупереч вимог Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» від 13.12.1991 р. та Порядку фінансування різниці між сумою пенсії, призначеної науковим (науково-педагогічним) працівникам державних не бюджетних підприємств, установ, організацій та вищих навчальних закладів III-IV рівнів акредитації згідно із Законом України «Про наукову і науково-технічну діяльність» та сумою пенсії, обчисленої відповідно до інших законодавчих актів, на яку мають право зазначені особи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 372 від 24.03.2004 р., відповідач не здійснював фінансування витрат пов'язаних з виплатою пенсій науковим працівникам. Крім того, п.4 вказаного Порядку передбачено, що у разі ліквідації або зміни власника підприємства, установи, організації чи вищого навчального закладу III - IV рівнів акредитації, різниця у розмірі пенсії фінансується за рахунок коштів їх правонаступників у порядку, що діяв стосовно цих підприємств, установ, організацій та закладів до моменту ліквідації або зміни власника. Тому просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою повністю задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта Штангрет У.Я., яка підтримала апеляційну скаргу, представника відповідача Патланчука Є.В., який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга УПФУ в Личаківському районі м. Львова не підлягає до задоволення з наступних підстав.

З матеріалів справи видно, що УПФУ в Личаківському районі м. Львова відповідачу було направлено у відповідності до п.5 Порядку № 372 повідомлення про суму витрат на фінансування різниці між сумою пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» і сумою пенсії, обчисленої відповідно до інших законодавчих актів на 2013 рік.

Як вбачається з розрахунку заборгованості фактичних витрат на фінансування різниці між сумою пенсій, призначеної відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» і сумою пенсії, обчисленої відповідно до інших законодавчих актів, заборгованість відповідача становить 264825,24 грн., проте з урахуванням уточнених позовних вимог УПФУ в Личаківському районі м. Львова просило стягнути суму заборгованості у розмірі 135509, 04 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ВАТ «Науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «Львівтеплоелектропроект», ПАТ «Львівтеплоелектропроект» та правонаступник, тобто відповідач по справі, а на даний час ПАТ «Центр енергетичних інновацій», не являються науковими установами в розумінні Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність», яким надається підтримка держави, тому не мають податкових пільг та державної підтримки, які надаються науковим установам і за рахунок яких атестовані наукові установи мають можливість виплачувати додаткові суми наукових пенсій.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх вірними з огляду на наступне.

Науковим працівникам пенсії призначаються з урахуванням вимог Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність».

Відповідно до ст.1 цього Закону, науковий працівник - це вчений, який за основним місцем роботи та відповідно до трудового договору (контракту) професійно займається науковою, науково-технічною, науково-організаційною або науково-педагогічною діяльністю та має відповідну кваліфікацію незалежно від наявності наукового ступеня або вченого звання, підтверджену результатами атестації.

Статтею 4 Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» встановлено, що суб'єктами наукової і науково-технічної діяльності є : вчені, наукові працівники, науково-педагогічні працівники, а також наукові установи, наукові організації, вищі навчальні заклади ІІІ-ІV рівнів акредитації, громадські організації у науковій та науково-технічній діяльності.

Згідно ст.6 зазначеного Закону, науковий працівник може виконувати науково-дослідну, науково-педагогічну, дослідно-конструкторську, дослідно-технологічну, проектно-конструкторську, проектно-технологічну, пошукову, проектно-пошукову роботу та (або) організовувати виконання зазначених робіт у наукових установах та організаціях, вищих навчальних закладах ІІІ-ІV рівнів акредитації, лабораторіях підприємств. Науковий працівник зобов'язаний провадити наукові дослідження відповідно до укладених договорів (контрактів), представляти результати наукової і науково-технічної діяльності шляхом наукових доповідей, публікацій та захисту дисертацій, у встановленому порядку проходити атестацію на відповідність займаній посаді, постійно підвищувати свою кваліфікацію.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» не рідше одного разу на п'ять років в наукових установах провадиться атестація наукових працівників з метою оцінки рівня професійної підготовки наукового працівника, результативності його роботи; визначення відповідності кваліфікації наукового працівника займаній посаді; виявлення перспективи використання здібностей наукового працівника, стимулювання підвищення його професійного рівня; визначення потреби в підвищенні кваліфікації, професійної підготовки наукового працівника.

Частинами 1, 2 ст.22-1 цього Закону визначено перелік посад наукових працівників наукових установ та організацій (їх філіалів, відділень тощо). До наукових працівників належать також особи, які мають науковий ступінь і працюють за спеціальністю відповідно до групи спеціальностей галузі науки, з якої присуджено науковий ступінь.

Зазначена правова норма поширюється на тих працівників, які мають науковий ступінь і працюють за спеціальністю відповідно до групи спеціальностей галузі науки, з якої присуджено науковий ступінь і які працюють на посадах, не включених до зазначеного переліку.

При цьому, в обов'язковому порядку місцем роботи таких наукових працівників має бути наукова установа або організація (їх філіал, відділення тощо).

Тобто, статтею 22-1 Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність», яка визначає посади, що дають статус наукових працівників наукових установ та організацій (їх філіалів, відділень тощо), не встановлено підстав для поширення цієї норми, крім посад наукових установ, на будь-які посади на підприємствах, в установах, організаціях усіх форм власності.

Особи, які мають науковий ступінь і працюють за спеціальністю відповідно до групи спеціальностей галузі науки, з якої присуджено науковий ступінь, і працюють не в наукових установах та організаціях (їх філіалах, відділеннях тощо) не виконують визначену статтею 21 Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» обов'язкову вимогу щодо кожного наукового працівника, а саме проходження не рідше одного разу на п'ять років атестації.

При цьому, положення ч.2 ст.22-1 Закону України «Про наукову науково-технічну діяльність» поширюються лише на працівників наукових установ та організацій (їх філіалів, відділень тощо) і не поширюються не працівників, які працюють на будь-яких посадах на підприємствах, в установах, організаціях усіх форм власності, які не є науковими установами або які, будучи науковими установами недержавної форми власності, не пройшли державної атестації відповідно до положень статті 11 цього Закону.

Відповідно до ст.24 цього Закону, її дія поширюється на наукових (науково-педагогічних) працівників наукових установ та організацій недержавної форми власності, які пройшли державну атестацію згідно із цим Законом, недержавних вищих навчальних закладів III - IV рівнів акредитації, що діють відповідно до Закону України «Про вищу освіту», міжнародних наукових організацій, відкритих на території України відповідно до народних договорів, установчі документи яких затверджено Кабінетом Міністрів України, також на наукових (науково-педагогічних) працівників наукових установ і вищих навчальних закладів III - IV рівнів акредитації, що належали партійним та громадським організаціям колишніх Української РСР, інших республік СРСР та СРСР.

Згідно Порядку фінансування різниці між сумою пенсії, призначеної науковим (науково-педагогічним) працівникам державних не бюджетних підприємств, установ, організацій та вищих навчальних закладів III - IV рівнів акредитації згідно із Законом України «Про наукову і науково-технічну діяльність» та сумою пенсії, обчисленої відповідно до інших законодавчих актів, на яку мають право зазначені особи, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 372 від 24.03.2004 р., за рахунок коштів державного бюджету фінансується 50 % різниці у розмірі пенсії наукових (науково-педагогічних) працівників державних не бюджетних підприємств, установ, організацій та вищих вчальних закладів III - IV рівнів акредитації у розрахунку на одну особу. Інша частина фінансується за рахунок коштів цих підприємств, установ, організацій та закладів.

З урахуванням положень статті 24 Закону України «Про наукову науково-технічну діяльність», різниця між сумою призначеної пенсії за цим Законом та сумою пенсії, обчисленої відповідно до інших законодавчих актів, на яку має право науковий працівник, фінансується для наукових (науково-педагогічних) працівників інших державних підприємств, установ, організацій та вищих навчальних закладів III - IV рівнів акредитації.

Отже, для призначення наукової пенсії необхідна атестація наукової установи, тобто підтвердження наукового напряму роботи даної установи.

Згідно ст.12 Закону України «Про наукову науково-технічну діяльність», для надання державної підтримки наукових установ усіх форм власності, діяльність яких має важливе значення для науки, економіки та виробництва, створюється Державний реєстр наукових установ, яким надається підтримка держави. Положення про Державний реєстр наукових установ затверджується Кабінетом Міністрів України.

Крім цього, наукові установи включаються центральним органом виконавчої влади у сфері наукової, науково-технічної та інноваційної діяльності до Державного реєстру наукових установ за умов проходження державної атестації.

Відповідно до п.1 Положення про Державний реєстр наукових установ, яким надається підтримка держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 380 від 23.04.2001 р., Державний реєстр наукових установ, яким надається підтримка держави - це перелік науково-дослідних, науково-технічних установ усіх форм власності та вищих навчальних закладів III - IV рівня акредитації усіх форм власності, діяльність яких має важливе значення для розвитку науки, економіки і виробництва.

Колегія суддів враховує, що відповідач ПАТ «Львівтеплоелектропроект» є правонаступником ВАТ «Науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «Львівтеплоелектропроект».

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 27.11.2014 р. в справі № К/800/49058/14 встановлено, що ВАТ «Науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «Львівтеплоелектропроект» не займалося науковою діяльністю, не внесене до Державного реєстру наукових установ України, у нього відсутня Вчена рада та ним не подавалося до органів державної статистики звітність форми 1.2 - наука, не проходило атестацію згідно постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Положення про державну атестацію науково-дослідних (науково-технічних) установ» № 469 від 07.04.1998 р., а тому ВАТ «Науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «Львівтеплоелектропроект» не є науковою установою в розумінні Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність».

Таким чином, оскільки ВАТ «Науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «Львівтеплоелектропроект» та правонаступник ПАТ «Львівтеплоелектропроект», а на даний час ПАТ «Центр енергетичних інновацій», не являються науковими установами в розумінні Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність», яким надається підтримка держави, тому відповідно і не мають податкових пільг та державної підтримки, які надаються науковим установам, і за рахунок яких атестовані наукові установи мають можливість виплачувати додаткові суми наукових пенсій.

Тому, заявлені позивачем позовні вимоги про стягнення з відповідача витрат на фінансування різниці між сумою пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» і сумою пенсії, обчисленої відповідно до інших законодавчих актів за 2013 рік є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Таким чином, аналізуючи наведене вище, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному з'ясуванні всіх обставин, які мають значення для вирішення справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеній постанові, у зв'язку з чим підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м. Львова - залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 22 січня 2015 року по справі №813/3156/14 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : Р.В.Кухтей

Судді : Р.Б.Хобор

С.П. Нос

Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 13.05.2015 р.