Справа № 826/5010/15
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2015-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 травня 2015 року письмове провадження № 826/5010/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О. розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

За позовомОСОБА_1
до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві
провизнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (надалі - позивач або ОСОБА_1) з позовом до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві (надалі - відповідач або ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві), в якому просив суд:

1. Визнати неправомірною бездіяльність відповідача щодо не зняття арешту з майна позивача - автомобіля Опель Вектра, 1991 року випуску, державний номер НОМЕР_1, зареєстрований у МРЕВ-1 м. Києва, 08.09.2000 року, що зареєстрований за позивачем згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_4.

2. Зобов'язати відповідача зняти арешт з автомобіля Опель Вектра, 1991 року випуску, державний номер НОМЕР_1, зареєстрований у МРЕВ-1 м. Києва, 08.09.2000 року, що зареєстрований за позивачем згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_4, що накладено постановою ВДСВ Радянського РУЮ м. Києва за № 85/2.

В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача зазначив, що відповідачем допущена протиправна бездіяльність у вигляді не зняття арешту з майна позивача - автомобіля Опель Вектра, 1991 року випуску, державний номер НОМЕР_1, зареєстрований у МРЕВ-1 м. Києва, 08.09.2000 року, що зареєстрований за позивачем згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_4, виконавче провадження по якому завершено ще 02.04.2010 року, що порушує права та законні інтереси по розпорядженню транспортним засобом.

Відповідач письмових пояснень чи заперечень по суті заявлених позовних вимог суду не подав.

У зв'язку з неявкою сторін у судове засідання 29.04.2015 року, враховуючи положення частини 4 статті 122, частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України та клопотання представника позивача про розгляд справи за його відсутності в порядку письмового провадження, суд перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши подані представником позивача документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно довіреності від 14.11.2009 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бондаруком О.П. 14.11.2009 року за реєстровим № 1660, громадянин ОСОБА_1 уповноважив громадян ОСОБА_3 та ОСОБА_4 бути його представниками з питань розпорядження належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_4 виданого МРЕВ-1 м. Київ 08.09.2000 року, автомобілем марки Opel Vectra 2.0І, 1991 року випуску, двигун № НОМЕР_2, шасі №, кузов № НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований МРЕВ-1 м. Києва 08.09.2000 року. Довіреність видана з правом продажу, обміну, передачі в найм, в позичку, застави, в тому числі за зобов'язаннями третіх осіб у встановленому законом порядку, страхування транспортного засобу, за ціною та на умовах їх розсуду. Для цього, їм надано право: керувати вказаним транспортним засобом, під час здійснення визначених довіреністю повноважень; представляти інтереси в органах нотаріату, відповідних органах ДАІ, або в будь-яких інших установах, підприємствах та організаціях, в тому числі, в органах ДАІ, в страхових компаніях, на станціях технічного обслуговування, в судових та правоохоронних органах, підприємствах технічного обслуговування та ремонту з усіх питань, пов'язаних з експлуатацією та відчуження вказаного транспортного засобу зі сплатою всіх необхідних зборів та податків; знати транспортний засіб з обліку та здати номерні знаки, або поставити на облік в органах ДАІ; слідкувати за технічним станом і робити його поточний та капітальний ремонти; подавати від її імені заяви у відповідні установи, в тому числі заяви щодо її сімейного стану, отримувати необхідні довідки та документи, в тому числі тимчасовий реєстраційний талон, дублікат свідоцтва про реєстрацію, отримати реєстраційний номер; змінювати вузли та агрегати транспортного засобу, змінювати колір кузова, проходити технічний огляд, розписуватися за неї; укладати всі необхідні договори; укладати від її імені договори страхування і одержувати страхові відшкодування; у випадку спричинення транспортного засобу, пошкодження іншими особами, укладати угоди про відшкодування заподіяної шкоди в результаті ДТП, одержувати або сплачувати гроші, сплачувати транспортні податки та збори та виконувати всі інші дії, пов'язані з цією довіреністю.

Згідно довіреності в порядку передоручення від 01.10.2014 року громадянка ОСОБА_4 яка діяла від імені громадянина ОСОБА_1 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бондаруком О.П. 14.11.2009 року за реєстровим № 1660, уповноважила, громадянина України ОСОБА_5 та громадянку України ОСОБА_6 бути її представником з питань розпорядження належним ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серія НОМЕР_5 виданого МРЕВ-1 м. Київ 08.09.2000 року, автомобілем марки Opel, модель Vectra 2.0 І, 1991 року випуску, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_3, двигун № НОМЕР_2, тип ТЗ - легковий седан-В, колір - сірий, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований МРЕВ-1 м. Києва 08.09.2000 року. Довіреність видана з правом продажу, обміну, передачі в найм, в позичку, застави, в тому числі за зобов'язаннями третіх осіб у встановленому законом порядку, страхування транспортного засобу, за ціною та на умовах їх розсуду. Для цього, йому (їй) надано право: керувати вказаним транспортним засобом, під час здійснення визначених довіреністю повноважень; представляти інтереси в органах нотаріату, відповідних органах ДАІ, або в будь-яких інших установах, підприємствах та організаціях, в тому числі, в органах ДАІ, в страхових компаніях, на станціях технічного обслуговування, в судових та правоохоронних органах, підприємствах технічного обслуговування та ремонту з усіх питань, пов'язаних з експлуатацією та відчуження вказаного транспортного засобу зі сплатою всіх необхідних зборів та податків; знати транспортний засіб з обліку та здати номерні знаки, або поставити на облік в органах ДАІ; слідкувати за технічним станом і робити його поточний та капітальний ремонти; подавати від її імені заяви у відповідні установи, в тому числі заяви щодо її сімейного стану, отримувати необхідні довідки та документи, в тому числі тимчасовий реєстраційний талон, дублікат свідоцтва про реєстрацію, отримати реєстраційний номер; змінювати вузли та агрегати транспортного засобу, змінювати колір кузова, проходити технічний огляд, розписуватися за неї; укладати всі необхідні договори; укладати від її імені договори страхування і одержувати страхові відшкодування; у випадку спричинення транспортного засобу, пошкодження іншими особами, укладати угоди про відшкодування заподіяної шкоди в результаті ДТП, одержувати або сплачувати гроші, сплачувати транспортні податки та збори та виконувати всі інші дії, пов'язані з цією довіреністю.

При проведенні ОСОБА_5 дій по зняттю з реєстрації відповідного транспортного засобу, йому було повідомлено, що на транспортний засіб накладено заборону - арешт ВДВС Радянського РУЮ м. Києва. При цьому, ОСОБА_1 повідомив, що жодних майнових претензій відповідач до нього не має, а всі виконавчі дії відносно нього, завершені ще у 2009 році, відкриті виконавчі провадження відносно нього з боку відповідача відсутні.

У зв'язку з наведеним, на підставі довіреності від 01.10.2014 року, ОСОБА_5 23.01.2015 року звернувся до ВДВС Шевченківського РУЮ м. Києві (змінена назва) із завою з проханням зняти арешт з автомобіля Опель Вектра, 1991 року випуску, державний номер НОМЕР_1, зареєстрований у МРЕВ-1 м. Києва 08.09.2000 року, що зареєстрований за ОСОБА_1 згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ серія НОМЕР_5 (надалі - транспортний засіб), що накладений постановою ВДВС Радянського РУЮ м. Києва за № 85/2 та скерувати постанову про зняття арешту з транспортного засобу до відповідного ВРЕВ УДАІ м. Києва.

За результатом розгляду зазначеної заяви, відповідачем була надана відповідь від 27.02.2015 року, якою заявника повідомлено, що згідно відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень, на виконанні у ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві перебувала постанова ВДАІ Шевченківського району у м. Києві № 042437 від 04.09.2009 року про стягнення з ОСОБА_1 штрафу в сумі 280,00 грн., проте 02.04.2010 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 5 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, повідомлено, що за строком зберігання, відповідне виконавче провадження знищене, що унеможливлює зняти арешт з транспортного засобу, накладений у 2009 році.

Позивач вважає бездіяльність відповідача по не зняттю арешту з транспортного засобу неправомірною, що стало підставою для звернення до адміністративного суду з відповідними позовними вимогами.

Дослідивши та надавши оцінку наявним у матеріалах справи письмовим доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 6, частини 2 статті 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV (надалі - Закон), який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до пункту 5 частини 1, частини 4, частини 5 статті 40 Закону (в редакції, що діяла на момент винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу), якщо в результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо з'ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (за винятком виконавчих документів, зазначених у частині першій статті 42 цього Закону), а також виконавчих документів, за якими мають бути стягнені грошові кошти чи інше майно, та інших виконавчих документів, які можуть бути виконані без безпосередньої участі боржника, то виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачу.

Про повернення виконавчого документа і авансового внеску стягувачеві державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, і може бути оскаржена до суду в 10-денний строк.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 2 - 6 частини першої цієї статті, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання в межах строків, встановлених статтею 21 цього Закону.

Згідно статті 40-1 Закону (в редакції, що діяла на момент винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу) виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягувачем є держава, у випадках, передбачених пунктами 2 - 6 частини першої статті 40 цього Закону, повертається до суду або іншого органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ.

Про повернення виконавчого документа державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, і може бути оскаржена до суду в 10-денний строк.

У разі повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), які видали виконавчий документ, або на письмову вимогу стягувача, - виконавче провадження підлягає закінченню (пункт 9 частини 1 статті 37 Закону в редакції, що діяла на момент винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу).

Відповідно до частини 2 статті 37 Закону (в редакції, що діяла на момент винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу), про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у 3-денний строк надсилається сторонам та суду або іншому органу (посадовій особі), які видали виконавчий документ.

За правилами частини 2, 3 статті 38 Закону (в редакції, що діяла на момент винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу), якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.

За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, вказаної у частині другій цієї статті, для її пред'явлення до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження для зняття арешту з майна.

Аналогічні норми передбачені й в чинній редакції Закону, а саме у статтях 47-50.

Виходячи з вищенаведеного в сукупності, з огляду на обставини справи, у зв'язку з тим, що на момент розгляду даної справи, матеріали виконавчого провадження відносно позивача знищені за строком зберігання, достеменно встановити факт зазначення чи не зазначення у постанові державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачеві про скасування арешту з належного позивачу транспортного засобу неможливо, отже й неможливо встановити факт допущення оскаржуваної бездіяльності саме з боку відповідача.

При цьому, позивачем не подано суду а ні копії постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 02.04.2010 року, а ні доказів звернення до відповідача з заявою про отримання додаткової її копії для пред'явлення до органу, що веде реєстр заборони відчуження майна для зняття арешту з майна.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги позивача № 1.

В той же час, наявність у відповідних базах даних запису про арешт транспортного запису позивача є перешкодою у реалізації ним права власності на транспортний засіб, отже, виходячи з наведених норм та обставин справи, позовна вимога № 2 підлягає задоволенню.

За правилами частини 2 статті 60 Закону (чинна редакція), у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

За таких обставин, Окружний адміністративний суд міста Києва за правилами, встановленими статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази, вважає заявлені позовні вимоги частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не виконаний обов'язок щодо доказування з урахуванням вимог встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.69-71,94,160-165,167,254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов'язати Відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві зняти арешт з автомобіля Опель Вектра, 1991 року випуску, державний номер НОМЕР_1, зареєстрований у МРЕВ-1 м. Києва, 08.09.2000 року, що зареєстрований за ОСОБА_1 згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_4.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Р.О. Арсірій