Справа № 2а-7604/12/1370
Суддя: Шавель Р.М.
Дата ухвалення: 2015-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2015 року Справа № 876/897/15

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Костіва М.В. та Бруновської Н.В.,

з участю секретаря судового засідання - Керод Х.І.,

а також сторін (їх представників):

від позивача - ОСОБА_1;

від відповідача - Воробець І.Б.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Державної митної служби України та Львівської митниці ДФС на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 16.12.2014р. про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду у справі за позовом ОСОБА_4 до Державної митної служби України та Львівської митниці ДФС про скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 16.12.2014р. заяву ОСОБА_4 про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду задоволено; стягнуто з Львівської митниці Міндоходів на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду з 08.12.2012р. по 19.06.2014р. в сумі 26985 грн. 03 коп., із врахуванням всіх обов'язкових платежів та зборів, які підлягають вирахуванню із заробітної плати (Т.2, а.с.206-208).

Не погодившись із вказаною ухвалою, її в апеляційному порядку оскаржили відповідачі Державна митна служба України та Львівська митниця Міндоходів, які покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просять оскаржувану ухвалу скасувати і прийняти нове рішення, яким у задоволенні заяви про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду відмовити (Т.2, а.с.214-217).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовують тим, що судом першої інстанції не врахований конституційно закріплений принцип свободи вибору громадянина своєї трудової діяльності; позивач виконавчого листа про виконання судового рішення у частині поновлення його на роботі до виконання у порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», не пред'являв, а також офіційно не доводив до відома Львівської митниці Міндоходів свого наміру приступити до виконання посадових обов'язків на реалізацію постанови Львівського окружного адміністративного суду від 07.12.2012р.

Звідси, оскільки позивач не вчинив жодних дій щодо його поновлення, а затримка виконання судового рішення спричинена штучно, за незалежними від відповідачів причинами, у тому числі бездіяльністю ОСОБА_4, тому вимога позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення є безпідставною.

Також судом не з'ясовано, чи отримував позивач дохід у відповідний період, чи займався ОСОБА_4 трудовою діяльністю, чи не отримував доходу за цивільно-правовими угодами тощо.

У зв'язку із реорганізацією Львівської митниці Міндоходів судом апеляційної інстанції в порядку ст.55 КАС України допущено заміну цього відповідача його правонаступником - Львівською митницею ДФС (Т.2, а.с.264-270).

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача на підтримання поданої скарги, заперечення представника позивача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи, постановою Львівського окружного адміністративного суду від 07.12.2012р. адміністративний позов ОСОБА_4 задоволено; визнано протиправним і скасовано наказ Державної митної служби України «По особовому складу Львівської митниці» № 1562-к від 27.07.2012р. в частині припинення перебування на державній службі в митних органах ОСОБА_4, старшого інспектора відділу митного оформлення № 3 митного поста «Мостиська» Львівської митниці; поновлено ОСОБА_4 на посаді старшого інспектора відділу митного оформлення № 3 митного поста «Мостиська» Львівської митниці; стягнуто з Львівської митниці на користь ОСОБА_4 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 30.07.2012р. по 07.12.2012р. в сумі 4931 грн. 28 коп. Постанову суду в частині поновлення ОСОБА_4 на посаді старшого інспектора відділу митного оформлення № 3 митного поста «Мостиська» Львівської митниці та стягнення заробітної плати за один місяць в сумі 2556 грн. 21 коп. звернуто до негайного виконання (Т.1, а.с.213-222).

На підставі вказаної постанови 07.12.2012р. судом видано виконавчий лист № 2а-7604/2012р., згідно якого постановлено стягнути з Львівської митниці на користь ОСОБА_4 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 30.07.2012р. по 07.12.2012р. в сумі 4931 грн. 28 коп.

Наказом Державної митної служби України № 1013-к від 12.06.2013р. на виконання допущеної до негайного виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 07.12.2012р. у справі № 2а-7604/12/1370 позивача поновлено на раніше займаній посаді з 31.07.2012р. (Т.2, а.с.166).

Із вказаним наказом ОСОБА_4 ознайомлено лише 20.06.2014р. Доказів надіслання ОСОБА_4 чи його ознайомлення раніше з вказаним наказом відповідачами не представлено.

Вирішуючи подану заяву про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, суд першої інстанції вірно виходив з того, що згідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Закріплений у ст.8 КАС України принцип верховенства права суд застосовує з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до вимог ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права в Україні.

Неможливість особою домогтися виконання судового рішення, винесеного на її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основних свобод. У рішенні Європейського суду з прав людини від 29.06.2004р. (справа «Жовнер проти України»). Суд відзначив, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, також захищає і виконання остаточних та обов'язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін.

У пунктах 46, 48, 51, 53, 54 рішення від 15.10.2009р. у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про такс судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Заявникові не можна дорікати за неподання до державної виконавчої служби заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необгрунтовано тривала затримка у виконанні обов'язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов'язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за невиконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Враховуючи вищенаведене, покликання відповідачів про відсутність вчинення позивачем дій щодо його поновлення на публічній службі не можуть прийматися до уваги.

Окрім цього, відповідно до матеріалів справи ОСОБА_4 своєчасно не отримав виконавчі листи, з приводу чого звертався 09.12.2013р. до суду із заявою про видачу дублікатів виконавчих листів та поновлення строку для їх пред'явлення до виконання, яка була судом задоволена (Т.2, а.с.56-57, 72-73, 156-159).

Також колегія суддів враховує, що наказом Державної митної служби України № 1013-к від 12.06.2013р. позивач був поновлений на публічній службі в митних органах, тобто, без попереднього звернення позивача до органів державної виконавчої служби з приводу примусового виконання рішення суду.

Згідно із абз.7 ч.1 ст.5 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам України правовий захист від необгрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Оплата вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника здійснюється згідно із ст.236 КЗпП України, у якій визначено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Відповідно до ч.1 ст.27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно постанови КМ України № 100 від 08.02.1995р. «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

При цьому, згідно з п.5 вищевказаного Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньо годинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п.8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботи (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної та розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз.2 п.8 цього Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим із дотриманням вимог законодавства (абз.3 п.8 вказаного Порядку).

Як вбачається з довідки відповідача Львівської митниці № 6/13-566 від 29.08.2012р., середньоденна заробітна плата позивача станом на день звільнення становила 111 грн. 57 коп. (Т.1, а.с.36).

Враховуючи вищевикладене та кількість робочих днів у відповідні періоди, середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08.12.2012р. по 19.06.2014р. становить 26985 грн. 03 коп., з врахуванням виплат, здійснених Львівським міським центром зайнятості, та відомостей з табелю робочого часу за червень 2014 року (Т.2, а.с.182, 195).

При цьому судом достовірно досліджено і правомірно враховано під час обчислення розміру середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду отримані позивачем доходи протягом спірного періоду.

Доводи апелянтів в іншій частині на правомірність прийнятої ухвали не впливають та висновків суду не спростовують.

Із урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість винесеної ухвали та правильність задоволення заяви ОСОБА_4 про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи, підставно і обґрунтовано прийняв рішення про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, судова ухвала відповідає нормам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків ухвали суду, а тому підстав для її скасування колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.94, ч.3 ст.160, ст.ст.195, 196, п.1 ч.1 ст.199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 254 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної митної служби України та Львівської митниці ДФС на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 16.12.2014р. про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду у адміністративній справі № 2а-7604/12/1370 залишити без задоволення, а згадану ухвалу суду - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів після набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя: Р.М.Шавель

Судді: М.В.Костів

Н.В.Бруновська