Справа № 826/6493/14
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2015-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.04.2015р. м. Київ К/800/44566/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Кошіля В.В.

Суддів Борисенко І.В.

Моторного О.А.

при секретарі Калініні О.С.

за участю представників позивача - Александровича О.М., Прядка О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 30.07.2014

у справі № 826/6493/14

за позовом Публічного акціонерного товариства «Юнекс Банк»

до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Юнекс Банк» звернулось до суду з позовом про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві № від 17.02.2014.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.06.2014 в задоволенні позовних вимог відмовлено, з підстав правомірності прийняття спірного податкового повідомлення-рішення.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 30.07.2014 постанову суду першої інстанції скасовано; прийнято нову постанову, якою позов задоволено; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення, з мотивів обґрунтованості позовних вимог.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, як таке, що прийняте з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, за результатами проведеної позапланової невиїзної перевірки ПАТ «Юнекс Банк» з питань дотримання податкового законодавства при нарахуванні та сплаті податків, при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з правильності обчислення та повноти сплати до бюджету податку на прибуток підприємства по фінансово-господарським взаємовідносинам з ПрАТ «Промислово страховий Альянс» за період з 01.10.2010 по 31.12.2012, складено акт № 238/26-56-22-02-10/20023569 від 31.01.2014, в якому зафіксовані порушення: пп. 5.4.6 п. 5.4 та п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» та пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток всього у сумі 846 970 грн., в т.ч. по періодах: за IV кв. 2010 року у сумі 67 636 грн., за І кв. 2011 року у сумі 187 500 грн., за II кв. 2011 року в сумі 20 525 грн., за ІІ-ІІІ кв. 2011 року у сумі 82 101 грн., ІІ-ІV кв. 2011 року у сумі 116 702 грн., І кв. 2012 року у сумі 60 036 грн., за півріччя 2012 року в сумі 157 681 грн., за 9 місяців 2012 року у сумі 324 017 грн., за 2012 рік у сумі 475 132 грн.

На підставі результатів проведеної перевірки, 17.02.2014 відповідачем прийняте податкове повідомлення-рішення № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 982 664 грн., в т.ч.: 846 970 грн. основного платежу та 135 694 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Матеріалами справи встановлено, що між позивачем (страхувальник) та ПрАТ «Промислово страховий Альянс» (страховик) укладено договори добровільного страхування ризиків неповернення кредиту від 24.12.2010 № 02/01/10/353, від 22.12.2011, № 02/01/11/267, від 01.07.2012 № 02/01/12/92, відповідно до умов яких страховик у відповідності з правилами «Добровільного страхування майна» 0201 А, правилами «Добровільного страхування від пожежних ризиків і ризиків стихійних лих» 0201 від 20.11.2008 зі змінами від 22.09.2010 та умовами даного договору здійснює страхування майна, яке належить страхувальнику. Предметом договорів є майнові інтереси страхувальника.

Також, між позивачем (страхувальник) та ПрАТ «Промислово страховий Альянс» (страховик) укладено договори страхування орендованого майна підприємства № 02/15/11/01 від 30.03.2011, № 02/15/12/01 від 07.02.2012, № 02/15/12/02 від 30.05.2012, відповідно до умов яких страховик на основі правил «Добровільного страхування кредитів (в тому числі відповідальність позичальника за непогашення кредиту)» 0215 від 20.11.2008 зі змінами № 1 від 22.09.2010 та на умовах даного договору приймає до страхування кредитні ризики страхувальника, які виникли під час здійснення ними кредитної діяльності. Предметом договору страхування є майнові інтереси страхувальника.

До вказаних договорів були укладені додаткові угоди, якими сторони визначали умови страхування.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що такі договори добровільного страхування, укладені з ПАТ «Юнекс Банк», не є договорами страхування, отримані по них грошові кошти не є страховими платежами, а тому відсутні підстави вважати такі операції реальними господарськими операціями, що вказує на приховування сторонами фактичних дійсних обставин здійснення операцій та їх мети.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, апеляційний адміністративний суд мотивував своє рішення тим, що Закон України «Про страхування» не містить будь-яких обмежень щодо добровільного страхування ризиків неповернення кредитів за кредитними договорами, укладеними банківськими установами з позичальниками; відсутністю будь-якої заборони на укладення банківськими установами договорів страхування ризиків неповернення кредитів, не дивлячись на формування страхового резерву для відшкодування можливих втрат за всіма видами кредитних операцій.

Суд касаційної інстанції погоджується з таким висновком апеляційного адміністративного суду, з огляду на наступне.

Відповідно до п. «ж» пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України витрати операційної діяльності включають: інші витрати, прямо пов'язані зі здійсненням банківських операцій та наданням банківських послуг.

Поняття «страхування» наведене в статті 1 Закону України «Про страхування» та означає вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно зі ст. 36 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банки зобов'язані формувати резервний фонд на покриття непередбачених збитків по всіх статтях активів та позабалансових зобов'язаннях. Розмір відрахувань до резервного фонду має бути не менше 5 відсотків від прибутку банку до досягнення ними 25 відсотків розміру регулятивного капіталу банку.

Проаналізувавши зазначені норми права можна дійти висновку про відсутність будь-якої заборони на укладення банківськими установами договорів страхування ризиків неповернення кредитів, не дивлячись на формування страхового резерву для відшкодування можливих втрат за всіма видами кредитних операцій.

Відповідно до положень пп. 5.4.6 п. 5.4 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» та пп. 140.1.6 п. 140.1 ст. 140 Податкового кодексу України при визначенні об'єкта оподаткування враховуються витрати подвійного призначення, у тому числі: будь-які витрати із страхування фінансових, кредитних та інших ризиків платника податків, пов'язаних із провадженням ним господарської діяльності, в межах звичайної ціни страхового тарифу відповідного виду страхування, що діє на момент укладення такого страхового договору.

Таким чином, позивачем було правомірно віднесено витрати зі страхування фінансових ризиків до складу валових витрат, у відповідності до наведених вище вимог чинного законодавства.

Згідно положень пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» та пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України не належать до складу валових витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до п. 140.5 ст. 140 Податкового кодексу України установлення додаткових обмежень щодо складу витрат платника податку, крім тих, що зазначені в цьому розділі, не дозволяється.

Оскільки, матеріалами справи встановлено, що умови вищезазначених договорів страхування ризиків неповернення кредитів та страхування майна пов'язані із провадженням позивачем господарської діяльності, знаходяться в межах звичайної ціни страхового тарифу відповідного виду страхування, що діяв на момент укладення таких страхових договорів, з урахуванням приписів пп. 5.4.6 п. 5.4 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» та пп. 140.1.6 п. 140.1 ст. 140 Податкового кодексу України, тому суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про правомірність віднесення позивачем таких витрат до складу валових витрат спірного періоду.

За вказаних обставин, відсутності порушень норм матеріального та процесуального права, висновок суду апеляційної інстанції про задоволення позовних вимог є вірним, а касаційна скарга відповідача - необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 30.07.2014 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий В.В. Кошіль
Судді І.В. Борисенко
О.А. Моторний