Справа № 813/2962/14
Суддя: Коваль Р.Й.
Дата ухвалення: 2015-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2015 р. № 876/5509/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гуляка В.В.,

Шинкар Т.І.,

з участю секретаря судового засідання Прокопенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м.Львова на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2014 року в адміністративній справі № 813/2962/14 за позовом управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м.Львова до Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції про скасування постанови та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2015 року управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м.Львова (надалі - УПФУ в Галицькому районі м.Львова) звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просило скасувати постанову Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції (надалі - Галицький ВДВС ЛМУЮ) про повернення виконавчого документа від 12.12.2013 року ВП № 40538779 і зобов'язати державного виконавця прийняти до виконання та виконати виконавчий лист Львівського окружного адміністративного суду від 08.10.2013 року № 813/5944/13-а щодо стягнення з управління капітального будівництва Львівської обласної державної адміністрації (надалі - УКБ ЛОДА) боргу в сумі 167 801,26 грн.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що у державного виконавця не було правових підстав для повернення виконавчого документа.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із прийнятою постановою, її оскаржило УПФУ в Галицькому районі м.Львова, яке вважає, що при винесенні постанови судом порушені норми матеріального та процесуального права, неповністю досліджені та з'ясовані всі обставини у справі, що призвело до неправильного вирішення справи. Тому, з підстав, викладених в апеляційній скарзі, просило скасувати постанову суду першої інстанції і прийняти нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовано тими ж аргументами, що й вимоги позовної заяви.

Відповідно до частини першої статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, 11 вересня 2013 року Львівський окружний адміністративний суд задовольнив позов УПФУ в Галицькому районі м.Львова до УКБ ЛОДА та стягнув на користь позивача кошти в сумі 167 801,26 грн.

06 листопада 2013 року головним державним виконавцем Галицького ВДВС ЛМУЮ відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 813/5944/13-а, виданого 08.10.2013 року Львівським окружним адміністративним судом щодо стягнення з УКБ ЛОДА 167 801,26 грн боргу, стягувач - УПФУ в Галицькому районі м.Львова.

Постановою головного державного виконавця Галицького ВДВС ЛМУЮ від 12 грудня 2013 року ВП № 40538779, на підставі пункту 9 частини першої статті 47 та статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий лист № 813/5944/13-а від 08.10.2013 року повернено стягувачу УПФУ в Галицькому районі м.Львова.

Підставою для прийняття цієї постанови зазначено те, що боржник УКБ ЛОДА перебуває на повному державному фінансовому забезпеченні, тому рахунки боржника відкриті лише в Головному управлінні Державної казначейської служби України у Львівській області (надалі - ГУ ДКСУ у Львівській області) і обслуговуються ним.

Тому, відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845, рішення про стягнення коштів повинно виконуватись на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства в установленому порядку. А щодо подальшого виконання рішення суду державною виконавчою службою наявна встановлена законом заборона, з огляду на встановлений порядок виконання цих рішень Державною казначейською службою України.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що стягнення заборгованості з УКБ ЛОДА повинно бути проведено з Державного бюджету України з рахунків боржника в ГУ ДКСУ у Львівській області. Крім того, пряма вказівка на Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, згідно якого виконуються рішення про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, міститься і в частині другій статті 3 Закону України «Про виконавче провадження». За таких обставин, коли кошти необхідно стягнути з державного бюджету, виконавчий документ пред'являється безпосередньо до органів казначейської служби.

Посилання позивача на Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» є безпідставними, оскільки дія такого не поширюється на рішення суду, стягувачем за якими є державний орган, державне підприємство, орган місцевого самоврядування, підприємство, установа, організація, що належать до комунальної власності, і є інший, визначений законодавством порядок, виконання рішень судів, боржниками за яким є державні органи. Крім того, норми вказаного Закону не були підставою для прийняття спірної постанови про повернення виконавчого листа.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України (стаття 2 Закону України «Про виконавче провадження»).

У статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою, зокрема, виконавчі листи, що видаються судами.

З 01 січня 2013 року набрав чинності Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», який згідно зі статтею 1 встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження» (далі - рішення суду), та особливості їх виконання.

У статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» визначено, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган; державне підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

Дія цього Закону не поширюється на рішення суду, стягувачем за якими є державний орган, державне підприємство, орган місцевого самоврядування, підприємство, установа, організація, що належать до комунальної власності.

Указом Президента України № 384/2011 від 06.04.2011 року затверджено Положення про Пенсійний фонд України, у пункті 1 якого зазначено, що Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, який входить до системи органів виконавчої влади.

Аналізуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що дія Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» не поширюється на рішення суду, стягувачем за якими є органи Пенсійного фонду України.

Разом з цим, постановою Кабінету Міністрів України № 45 від 30 січня 2013 року, яка набрали сили з 06 лютого 2013 року, затверджена нова редакція Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників. Зазначений порядок прийнятий відповідно до частини другої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» і пункту 9 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України та визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення.

У пункті 2 Порядку вказано, що в його розумінні боржниками є визначені в рішенні про стягнення коштів розпорядники (бюджетні установи) та одержувачі бюджетних коштів, а також підприємства, установи та організації, рахунки яких відкриті в органах Казначейства; а виконавчі документи - це оформлені в установленому порядку виконавчі листи судів та накази господарських судів, видані на виконання рішень про стягнення коштів, а також інші документи, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

При цьому, у виконавчому листі, виданому 08.10.2013 року Львівським окружним адміністративним судом в адміністративній справі № 813/5944/13-а, боржником зазначене УКБ ЛОДА, яке є бюджетною установою, фінансування якої здійснюється за рахунок бюджетних коштів.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення про стягнення коштів з УКБ ЛОДА на підставі виконавчого документа повинно виконуватися виключно органами Казначейства.

У відповідності до статті 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 200 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції є законною, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст.160, 195, 196, 198 п.1 ч.1, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м.Львова залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2014 року в адміністративній справі № 813/2962/14 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Р.Й.Коваль

Судді В.В.Гуляк

Т.І.Шинкар