Справа № 760/25560/14-а
Суддя: Петрик І.Й.
Дата ухвалення: 2015-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

12 травня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого суддіПетрика І.Й.
СуддівКлючковича В.Ю.,
Собківа Я.М.,
При секретарі судового засіданняВаляєвій Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на постанову Солом'янського районного суду м. Києва від 13 березня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Міністерства оборони України про зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Заступник військового прокурора Центрального регіону України в інтересах ОСОБА_5 звернувся до суду із позовом до Міністерства оборони України, в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати у повному об'ємі одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 №499 та зобов'язати відповідача здійснити перерахунок одноразової грошової допомоги ОСОБА_5 із врахуванням посадового окладу станом на 01.02.2007 р. в розмірі 13592,66 грн., стягнути з відповідача суму недоплаченої одноразової грошової допомоги в розмірі 280775,20 грн..

Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 13 березня 2015 року позов задоволено частково.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення яким у задоволені позовних вимог повивачу відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказує, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін з таких підстав.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 198, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, з 1972 р. проходив військову службу у Збройних Силах України. Наказом Міністра оборони України від 06.08.2004 р. № 500 ОСОБА_5 звільнений у запас у зв'язку зі скороченням штатів. Наказом начальника Генерального штабу Збройних Сил України № 147 від 20.08.2004 р. ОСОБА_5 виключено зі списків особового складу та знято з усіх видів забезпечення.

19.03.2013 р. позивачу встановлено 2 групу інвалідності та її наслідки пов'язані з виконанням військової служби.

Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 28.11.2013 року адміністративний позов ОСОБА_5 задоволено. Визнано бездіяльність Міністерства оборони України щодо невиплати ОСОБА_5 одноразової грошової допомоги, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 р. № 499 у розмірі 30-місячного грошового забезпечення протиправною. Зобов»язано Міністерство оборони України призначити та здійснити виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_5, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 р. № 499 у розмірі 30-місячного грошового забезпечення.

На виконання постанови суду від 28.11.2013 р. Міністерством оборони України позивачу виплачено 127004,60 грн. одноразової грошової допомоги. Зазначена виплата проведена із врахуванням 30-місячного грошового забезпечення, яке отримував ОСОБА_5 станом на час звільнення з лав Збройних Сил України.

Тобто виплати були проведені виходячи з грошового забезпечення станом на 2004 р. Відповідачем не враховано, що у 2007 р. здійснено перерахунок грошового забезпечення, що отримував позивач і видана довідка, згідно якої, грошове забезпечення за посадою, яку позивач займав на день звільнення зі служби становить 13592,66 грн. Таким чином, сума одноразової допомоги, що підлягала виплаті ОСОБА_5 становить 13592,66 грн. х 30= 407779,80 грн. Враховуючи проведену виплату стягненню підлягає різниця суми - 280775,20 грн.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Із такою правовою позицією суду першої інстанції колегія суддів погоджується із огляду на наступне.

Частиною 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в редакцій, чинній на час встановлення позивачу ІІ групи інвалідності, передбачено, зокрема, що у разі інвалідності військовослужбовця, що настала внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п'ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до приведеної норми Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 28.05.2008 №499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб», якою встановлено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 1 січня 2007 р., здійснюється згідно з Порядком, затвердженим цією постановою.

Пунктом 2 вказаного Порядку передбачено, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі настання інвалідності ІІ групи внаслідок виконання обов'язків військової служби виплачується одноразова грошова допомога у розмірі 30-місячного грошового забезпечення.

Зі змісту цього пункту також слідує, що для військовослужбовців, які перебувають на кадровій військовій службі або проходять військову службу за контрактом, грошове забезпечення визначається за останньою посадою, яку вони займали на день втрати працездатності, а звільнених із служби - на день звільнення виходячи з таких складових: посадовий оклад, оклад за військовим званням, відсоткова надбавка за вислугу років.

Водночас, частина друга статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» елементи грошового забезпечення визначає по-іншому: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Виходячи із визначених в частині 4 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, для визначення складових грошового забезпечення щодо виплати одноразової грошової допомоги застосуванню підлягають норми Закону, а не постанови Кабінету Міністрів України, як підзаконного нормативно-правового акту, яким, порівняно із законом, звужено склад такого грошового забезпечення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 12 листопада 2013 року у справі №21-383а13

Відповідно до вже згаданої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Здійснюючи офіційне тлумачення приведеної норми, Конституційний Суд України зазначив, що закріплений у цій нормі принцип дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (рішення від 09.02.1999 № 1-рп/99).

Таким чином, розмір одноразової грошової допомоги, на яку позивач має право у зв'язку з настанням інвалідності ІІ групи внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням обов'язків військової служби, повинен обчислюватись з розміру грошового забезпечення військовослужбовців на момент встановлення позивачу такої інвалідності.

Аналогічна позиція, зокрема, підтримується Міністерством соціальної політики України. Так, зі змісту роз'яснення цього центрального органу виконавчої влади від 18.04.2011 №4486/0/14-11/13, копія якого наявна в матеріалах справи, випливає, що розрахунок грошового забезпечення при встановленні виплати одноразової грошової допомоги здійснюється на момент виникнення того чи іншого випадку, який є підставою для призначення вказаної допомоги.

Інакший підхід не відповідав би сутності соціальних гарантій, закріплених частиною 5 статті 17 та статтею 46 Конституції України і Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивач вправі вимагати проведення нарахування й виплати одноразової грошової допомоги, виходячи з розміру грошового забезпечення, обчисленого станом на дату виникнення у нього права на вказану допомогу, тобто станом на момент встановлення йому ІІ групи інвалідності - 19.03.2013 р.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то колегія суддів апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 160, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України на постанову Солом'янського районного суду м. Києва від 13 березня 2015 року залишити без задоволення.

Постанову Солом'янського районного суду м. Києва від 13 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України в порядку ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Петрик І.Й.

Судді: Ключкович В.Ю.

Собків Я.М.

.

Головуючий суддя Петрик І.Й.

Судді: Ключкович В.Ю.

Собків Я.М.