Справа № 2а/1770/5170/2011
Суддя: Охрімчук І.Г.
Дата ухвалення: 2012-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________
_______________________________________________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Борискін С.А.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
УХВАЛА

іменем України

"10" вересня 2012 р. Справа № 2а/1770/5170/2011

Житомирський апеляційний адміністративний суду складі колегії:

головуючого судді Охрімчук І.Г.

суддів: Моніча Б.С.

ОСОБА_2

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 об'єднаної державної податкової інспекції Рівненської області на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "18" січня 2012 р. у справі за позовом ОСОБА_4 підприємство "Радивилівський комбінат хлібопродуктів" Державного агентства резерву України до ОСОБА_3 об'єднаної державної податкової інспекції Рівненської області про визнання податкових повідомлень - рішень нечинними ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 підприємство «Радивилівський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України (далі Радивилівський КХП) звернулося з позовом до ОСОБА_3 обєднаної державної податкової інспекції (далі - ОСОБА_3 ОДПІ) про визнання не чинними податкових повідомлень-рішень від 01.07.2011р. № та від 01.07.2011 року №.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 18 січня 2012 року позов задоволено частково. Визнано не чинними податкові повідомлення - рішення ОСОБА_3 ОДПІ № НОМЕР_1 від 01.07.2011 року повністю, а податкове повідомлення - рішення № НОМЕР_2 від 01.07.2011 року в частині збільшення суми грошового зобовязання за податком на прибуток підприємств за основним платежем у сумі 2027267 грн. та штрафної санкції у сумі 506817,00 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції податковий орган - відповідач по справі подав апеляційну скаргу в якій просять суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції від 18 січня 2012 року в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість винесеної судом першої інстанції постанови судова колегія апеляційного адміністративного суду прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що з 11.05.2011 року по 07.06.2011 року ОСОБА_3 обєднаною державною податковою інспекцією було проведено планову виїзну перевірку Радивилівського КХП з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2010 року по 31.03.2011, іншого законодавства за період з 01.04.2010 року. За наслідками перевірки відповідачем було складено акт № 151/23/00955791 від 15.06.2011 року, яким зафіксовано порушення вимог п.5.1 ст.5, п.п.5.2.1, п.5.2, п.п.5.3.2, абз.4 п.п.5.3.9, п.5.9 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 року № 334/94 ВР (далі Закон №334/94-ВР) щодо завищення валових витрат на суму 8182819 грн., що призвело до заниження податку на прибуток в сумі 2045705 грн. та п.п.3.1.1 п.3.1 ст.3 та п.п.7.4.1, 7.4.4, 7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України Про податок на додану вартість від 03.04.1997р. №168/97-ВР (далі Закон №168/97-ВР), внаслідок чого занижено податкові зобовязання з податку на додану вартість на загальну суму 1609553 грн. (а.с.145-163).

На підставі зазначеного акту прийняте податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 01.07.2011 року, яким збільшено суму грошового зобовязання за податком на прибуток підприємств за основним платежем у сумі 2045705 грн. та застосована штрафна санкція на суму 507962,50 грн. та податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 01.07.2011 року, яким збільшено суму грошового зобовязання за податком на додану вартість за основним платежем у сумі 1609553 грн. та застосована штрафна санкція на суму 402388,50 грн.

Податковим органом виключено із суми валових витрат кошти на загальну суму 8182820,00 грн., а також донараховано податок на прибуток на суму основного платежу 2045705,00 грн. та штрафних санкцій на суму 507962,50 грн. за операціями з придбання зерна у ТОВ «Дент К Груп»; з придбання товарно-матеріальних цінностей у ПП «Бізнес Груп»; із завищення убутку балансової вартості на посів озимого ріпаку в частині матеріальних витрат на суму 301944 грн.; за отримані від ДП «Центр земельного кадастру» платні послуги в сумі 15555 грн.; за операціями з контрагентами на суму 61303,34 грн., за якими минув строк позовної давності; із завищення убутку балансової вартості по готовій продукції на суму 55134 грн. ; по витратах з придбання товарно-матеріальних цінностей у ВАТ «Укрпошта», а також оплати транспортних послуг нічного експресу на загальну суму 3061,00 грн.

Крім того, відповідачем збільшено суму грошового зобовязання за податком на додану вартість на 1609553,00 грн. за придбання зерна у ТОВ «Дент К Груп»; за придбання товарно-матеріальних цінностей у ПП «Бізнес Груп»; вартість витрат на посів озимого ріпаку.

Позивачем повідомлення - рішення оскаржувались в адміністративному порядку. За наслідками розгляду скарг рішенням ДПА у Рівненській області від 02.09.2011 року №17935/25-16/325 та ДПС України від 10.11.2011 року №5738/7/10-2115 податкові повідомлення-рішення залишено без змін, а скарги позивача - без задоволення.

ДП «Радивилівський КХП»Державного комітету України з державного матеріального резерву є державним підприємством, заснованим на загальнодержавній власності, є організаційною структурою системи державного матеріального резерву. Статут позивача зареєстровано розпорядженням голови Радивилівської РДА № 93 від 19.03.2002 року. Підприємство взяте на облік в органах державної податкової служби 03.01.1992 року в Радивилівському відділення ОСОБА_3 ОДПІ під № 3. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість від 11.06.03 року серії НБ№ 0804585, виданого Радивилівським відділенням ОСОБА_3 ОДПІ, було зареєстроване платником податку на додану вартість за індивідуальним податковим номером 65.

Відповідно до укладеного договору №П 17/06 2/130 від 17.06.2010 року позивачем було придбано у ТзОВ «Дент К Груп» пшеницю на загальну суму 7741916,67 грн. (без ПДВ). Факт придбання вказаного товару підтверджується зазначеним договором, видатковою накладною, податковою накладною, актом приймання - передачі, платіжними дорученнями.

За даним правочином позивачем було сформовано валові витрати на суму 7741916,67 грн. та податковий кредит з ПДВ на суму 1548383 грн. На підставі виписаної ТзОВ «Дент К Груп» податкової накладної від 15.07.2010 року № 4 податок на додану вартість у сумі 1548383грн. у повному обсязі віднесений до складу податкового кредиту.

Згідно з п.5.1 ст.5 Закону №334/94-ВР валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону №168/97-ВР податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Під господарською діяльністю, відповідно до п.1.32 ст.1 Закону №334/94-ВР слід розуміти будь-яку діяльність особи, яка направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою. Під безпосередньою участю слід розуміти зазначену діяльність особи через свої постійні представництва, філіали, відділення, інші відокремлені підрозділи, а також через довірену особу, агента або будь-яку іншу особу, яка діє від імені та на користь першої особи.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що придбання пшениці ДП «Радивилівський КХП» у ТзОВ Дент К Груп» здійснено в рамках господарської діяльності з метою отримання прибутку, оскільки отримана пшениця була перероблена на борошно та реалізована.

Операції з реалізації борошна задекларовано у декларації з податку на прибуток підприємства (валовий дохід), та в декларації з податку на додану вартість (податкові зобовязання), та в наступному сплачено суми вказаних податків до Державного бюджету України. Зазначені операції підтверджуються дослідженими документами про реалізацію виготовленої продукції за липень жовтень 2010 року із зазначенням виду продукції, її кількості та осіб, які її придбавали.

Відповідно до положень пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону №334/94-ВР не включаються до складу валових витрат: витрати на виплату винагород або інших видів заохочень пов'язаним з таким платником податку фізичним чи юридичним особам у разі, якщо немає документальних доказів, що таку виплату або заохочення було проведено як компенсацію за фактично надану послугу (відпрацьований час); суми збитків платника податку, понесених у зв'язку з продажем товарів (робіт, послуг) або їх обміном за цінами, що нижчі за звичайні, пов'язаним з таким платником податку особам; будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Згідно з приписами пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону 168/97-ВР не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у звязку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

За змістом акта перевірки, на підставі якого прийнято спірні податкові повідомлення-рішення, не встановлено факту продажу товарів (робіт, послуг) за заниженими цінами, ні того факту, що позивач та контрагент є пов'язаними особами.

Відповідач у акті перевірки та представники відповідача зазначають, що підставами для зняття суми витрат за операцією купівлі зерна у контрагента ТзОВ «Дент К Груп»у розмірі 7741916,67 грн. з валових витрат та суми ПДВ у розмірі 1548383 грн. з податковий кредиту стала відсутність первинної транспортної документації. Також зазначають Товарно-транспортна накладна єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Проте, вказана позиція відповідача в даному випадку є помилковою.

Відповідно до Сертифікатів відповідності послуг із зберігання зерна та продуктів його переробки від 09.04.2010 року № 3362 та від 14.06.2011 року № 4316, виданих ОСОБА_4 інспекцією з контролю якості с/г продукції та моніторингу ринку Міністерства аграрної політики України, позивач має сертифіковану ємність зерносховищ, а отже підприємство є зерновим складом в розумінні закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні».

Згідно із статтею 25 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні»зерновий склад є складом загального користування і зобов'язаний приймати на зберігання зерно від будь-якої особи. Тобто, при переході права власності на зерно, підприємство Позивача зобовязано зберігати товар (зерно) до дати відвантаження покупцю.

В даному випадку придбане у ТзОВ «Дент К Груп»зерно, власником якого до липня 2010 року був Аграрний фонд України, з 2009 року зберігалося на ДП «Радивилівський КХП». Первинні документи, що підтверджують фактичну доставку зерна у 2009 році на початку 2010 року (товарно-транспортні накладні, акти на сушіння та очищення зерна, журнал реєстрації зважування автотранспорту, журнал обліку товарно-матеріальних цінностей, які ввозились на територію ДП «Радивилівський КХП»та ін. ) були надіслані відповідачу листом від 07.06.2010 року № 358 , що також вказано у акті перевірки. Крім того зазначені обставини підтверджені складськими квитанціями на зерно та Аграрного фонду України від 02.07.2010 року за №№ 41-10/4773 та 41-10/477.

За наведених обставин суд першої інстанції правильно встановив, що в даному випадку відсутня підстава виписування товарно-транспортної накладної, адже зерно пшениці не переміщувалося у просторі, оскільки на момент укладання договору № П-17/06-2/130 року перебувало на зерновому складі - Радивилівському КХП, на відповідній правовій підставі на зберіганні. Висновок відповідача про необхідність (обовязковість) виписування товарно-транспортної накладної при виконанні договору поставки № П-17/06-2/130 від 17 червня 2010 року, за відсутності якої, зазначені витрати підлягають виключенню з валових витрат позивача, з застосуванням відповідних санкцій, є безпідставним, тому податкове повідомлення рішення № НОМЕР_2 від 01.07.2011 року в частині збільшення суми грошового зобовязання за податком на прибуток підприємств за основним платежем у сумі 1935479 грн. та застосуванням штрафної санкції у сумі 483870 грн. підлягало скасуванню.

Суд першої інстанції також правильно встановив, що податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 01.07.2011 року в частині збільшення суми грошового зобовязання за податком на додану вартість за основним платежем у сумі 1548383,33 грн. та застосування штрафної санкції на суму 387095,75 грн. за цією ж господарської операцією з ТзОВ «Дент К Груп»є протиправним.

Так, відповідно до п.1.7 ст.1, пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону №168/97-ВР податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобовязання звітного періоду, визначена згідно з цим законом; податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону №168/97-ВР передбачено, що не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Згідно з пп.7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону №168/97-ВР датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Таким чином за змістом наведених правових норм необхідною умовою для включення податку на додану вартість до складу податкового кредиту є, зокрема, фактичне здійснення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг). При цьому, правові наслідки у податковому обліку створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто дії або події, які викликають зміни в структурі активів та зобовязань, власному капіталі підприємства та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

Згідно з пп.7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону N168/97-ВР якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту.

Під господарською діяльністю, відповідно до п.1.32 ст.1 Закону України Про оподаткування прибутку підприємств, слід розуміти будь-яку діяльність особи, яка направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою.

Судом встановлено та підтверджено доказами, що придбана у ТзОВ «Дент К Груп» сировина була використана у власній господарській діяльності, а саме: перероблена на борошно та реалізована. Крім того станом на 05.12.2011 року розбіжність по сумах ПДВ між Радивилівським КХП та ТзОВ «Дент К Груп» відсутня, тобто контрагентом заборгованість перед бюджетом погашена.

Визначення податковим органом суми податкових зобовязань за допомогою інформації, одержаної з джерел інших, ніж первинні документи, прямо суперечить Закону №996-XIV та Закону Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами від 21.12.2000р. №2181-III, наказу Державної податкової адміністрації України від 10.08.2005р. №327 Про затвердження Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства.

Відповідно до ст.ст.9, 10 Закону України Про систему оподаткування №1251-ХІІ від 25.06.1991р., норм Закону №334/94-ВР та Закону №168/97-ВР для платника податків не передбачено обовязку й не надано права вимагати від іншого платника податків будь-яких відомостей, у тому числі щодо його зміни місцезнаходження, кількості працівників та виробничих потужностей.

Згідно з ч.2 ст.215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. У ст.203 Цивільного кодексу України викладені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Відповідно до ст.228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

З урахуванням вимог процесуального закону про допустимість доказів ці обставини можуть бути підтверджені, зокрема, вироком про визнання осіб, які видали видаткові накладні, податкові накладні тощо, винними в скоєнні відповідних злочинів. В той же час, належних і допустимих доказів відповідачем суду не надано. На момент складання акта перевірки будь-яких оперативно-розшукових чи кримінальних справ щодо посадових осіб ТзОВ «Дент К Груп»порушено не було.

На момент вчинення господарських операцій та на даний час ТзОВ «Дент К Груп»було зареєстроване платником податку на додану вартість, відомості про нього містилися в Єдиному державному реєстрі, та як наслідок можуть бути використанні позивачем в даному спорі як достовірні і такі, що не підлягають сумніву.

Відтак, позивач не може нести відповідальності за діяння контрагента та третіх осіб, у тому числі державного реєстратора та посадових осіб державної податкової служби, що видали ТзОВ «Дент К Груп»свідоцтво про державну реєстрацію та свідоцтво про реєстрацію платником податку на додану вартість.

Крім того, Закон №168/97-ВР не повязує право покупця - платника податку, на отримання бюджетного відшкодування податку на додану вартість із фактичним внесенням його до бюджету продавцем товару, не зобовязує покупця контролювати сплату цього податку до бюджету вказаною особою.

Згідно з п.7.1. ст.7 Закону №168/97-ВР покупець сплачує суму податку на додану вартість у ціні товару безпосередньо продавцю, тому не може в подальшому у будь-якому вигляді впливати на надходження чи на ненадходження цих сум податку на додану вартість до Державного бюджету.

Для віднесення відповідних сум податків, сплачених в ціні товару, до податкового кредиту в Законі №168/97-ВР не передбачається умова про сплату цих сум до бюджету. Якщо контрагент продавець видає податкові накладні і при цьому не виконує зобовязання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення покупця платника податку права на відшкодування податку на додану вартість, тим більше, що останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого від шкодування і має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Враховуючи вище наведені обставини судова колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для визнання правочинів, вчинених Радивилівським КХП з ТзОВ «Дент К Груп»нікчемними, а отже правильно вважав висновки ОСОБА_3 ОДПІ про нікчемність договору необґрунтованими.

З аналогічних підстав судова колегія вважає надуманими висновки відповідача щодо нікчемності правочину між Радивилівським КХП та ПП «Бізнесгруп». Встановлено судом, що правомірність господарської операції з ПП «Бізнесгруп»підтверджується належним чином оформленими первинним документами, а саме: видатковою накладною, податковою накладною та ін. ТМЦ придбані позивачем у ПП «Бізнесгруп»у подальшому були використані у господарській діяльності позивача.

Оскільки зазначена господарська операція цілком відноситься до складу валових витрат, висновок Відповідача про неправомірне віднесення до складу податкового кредиту з податку на додану вартість суми ПДВ в розмірі 781,00 грн., що сплачена у складі вартості зазначених товарно-матеріальних цінностей не відповідає вимогам закону, оскільки відповідно до п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону №168/97-ВР визначено, що податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку, протягом, такого звітного періоду, у тому числі у зв'язку з придбанням послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності.

На момент здійснення господарської операції ПП «Бізнесгруп»було зареєстроване платником податку на додану вартість, відомості про нього містилися в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

За наведених обставин судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що податкове повідомлення рішення № НОМЕР_2 від 01.07.2011 року в частині збільшення суми грошового зобовязання за господарською операцією з ПП «Бізнесгруп»за податком на прибуток підприємств за основним платежем у сумі 976 грн. та застосуванням штрафної санкції у сумі 244 грн. та податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 01.07.2011 року в частині збільшення суми грошового зобовязання за податком на додану вартість за основним платежем у сумі 781грн. та застосування штрафної санкції на суму 195,25 грн. є не чинними.

Не відповідає вимогам чинного законодавства висновок відповідача про завищення убутку балансової вартості в сумі 301944 грн., що повязана із списанням вартості посіву озимого ріпаку.

Суд зазначає, що для цілей ведення податкового обліку у випадках виникнення ситуації з загибелі посівів певних сільськогосподарських культур законодавством не передбачено обовязку складання спеціальних документів для платника податків.

Відповідно до п.1.32 ст.1 Закону №334/94-ВР під господарською діяльністю слід розуміти будь-яку діяльність особи, яка направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою.

Відповідно до ст..42 ГК України, на порушення якої покликається відповідач, підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється субєктами господарювання з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

За наведених обставин суд першої інстанції правильно визначив, що витрати матеріальних активів на суму 301944 грн. були понесені позивачем з метою одержання доходу. Загибель посіву ріпаку відбулася не з причини неналежної господарської діяльності, а внаслідок складних погодних умов, а отже зазначені витрати обґрунтовано включені позивачем до складу валових витрат.

Таким чином податкове повідомлення рішення № НОМЕР_2 від 01.07.2011 року в частині збільшення суми грошового зобовязання за податком на прибуток підприємств за основним платежем у сумі 75496 грн. та застосуванням штрафної санкції у сумі 18871,50 грн. та податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 01.07.2011 року в частині збільшення суми грошового зобовязання за податком на додану вартість за основним платежем у сумі 60389 грн. та застосування штрафної санкції на суму 15097,25 грн. є не чинним.

Відносно податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 01.07.2011 року в частині збільшення суми грошового зобовязання Радивилівського КХП за податком на прибуток 15326 грн. основного платежу та 3831,50 грн. штрафної санкції за операціями з податкового обліку кредиторської заборгованості, по якій минув термін позовної давності, то воно мотивоване відповідачем фактом порушення позивачем вимог п.5.1 ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" №334/94-ВР від 28.12.1994 року.

Пункт 5.1 ст.5 Закону №334/94-ВР, що був чинним на час існування відповідних правовідносин, визначав валові витрати виробництва та обігу як суму будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

В свою чергу, порядок податкового обліку валових витрат був чітко встановлений пп.11.2.1 п.11.2 ст.11 вказаного Закону, за нормою якого, датою збільшення валових витрат виробництва (обігу) вважалася дата, яка припадала на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше, або дата списання коштів з банківських рахунків платника податку на оплату товарів (робіт, послуг), а у разі їх придбання за готівку - день їх видачі з каси платника податку; або дата оприбуткування платником податку товарів, а для робіт (послуг) - дата фактичного отримання платником податку результатів робіт (послуг).

Отже, валові витрати збільшувалися по першій законодавчо визначеній події, і такою першою подією могло бути не тільки списання коштів з банківських рахунків платника податку на оплату товарів (робіт, послуг), а і оприбуткування платником податку товарів, а для робіт (послуг) - фактичне отримання платником податку результатів робіт (послуг).

Згідно обліку позивача кредиторська заборгованість перед ПП Мороженок, ФГ «Україна» та іншими 16 підприємствами та фізичними особами підприємцями виникла до жовтня 2007 року свідчить про те, що валові витрати по операціям з вказаними контрагентами були визначені за першою подією - оприбуткування товарів (робіт, послуг), що повністю відповідало вимогам пп.11.2.1 п.11.2 ст.11 Закону.

У грудні 2010 року ДП «Радивилівський КХП» провело по обліку списання простроченої кредиторської заборгованості у звязку з тим, що сплинув термін позовної давності стягнення вартості отриманих позивачем товарів (робіт, послуг).

Відповідно до пп.1.22.1 п.1.22 ст.1 Закону 334/94-ВР сума заборгованості платника податку перед іншою юридичною чи фізичною особою, що залишилася нестягнутою після закінчення строку позовної давності є безповоротною фінансовою допомогою.

Згідно з пп.4.1.6 п.4.1 ст.4 цього Закону така сума заборгованості повинна включатися до валового доходу.

Позивачем стверджено, а відповідачем і в акті перевірки, і в ході судового розгляду підтверджено, що ДП «Радивилівський КХП» суму кредиторської заборгованості перед вищеназваними субєктами господарювання, що залишилася нестягнутою після закінчення терміну позовної давності, на підставі пп.4.1.6 п.4.1 ст.4 Закону включило до складу своїх валових доходів.

Порядок врегулювання сумнівної, безнадійної заборгованості регламентувався п.12.1 ст.12 Закону №334/94-ВР. При цьому, ні даною статтею, ні жодною іншою нормою зазначеного Закону не було встановлено обовязку платника податків, що проводить списання простроченої кредиторської заборгованості у звязку з тим, що сплинув термін позовної давності, проводити коригування раніше цілком правомірно за першою подією сформованих валових витрат. У звязку з цим, суд першої інстанції правильно встановив, що у податкового органу не було підстав для висновку про завищення позивачем валових витрат на суму 73564,25 грн.

При цьому покликання відповідача на лист Державної податкової адміністрації України "Про відображення у податковому обліку заборгованості по зобов'язаннях, за якою минув строк позовної давності" №10751/7/15-0317 від 07.06.2006 року (стор.8 акту), за змістом якого платник податку, який має кредиторську заборгованість перед іншою юридичною чи фізичною особою, що залишилася нестягнутою після закінчення терміну позовної давності, не лише включає суму такої заборгованості до складу валових доходів, а й одночасно зменшує валові витрати на суму оприбуткованого товару, оскільки ним фактично не понесені витрати, суд не може прийняти, з огляду на те, що вказаний лист не має сили правового акту, і в той же час, містить розяснення, які покладають на платника податків обовязки, не передбачені нормами законів про оподаткування. Крім того, запропонований податковим органом порядок обліку операцій по списанню кредиторської заборгованості, за якою минув строк позовної давності, фактично покладає на платника податків подвійний тягар, позаяк, як збільшення валових доходів, так і зменшення валових витрат, веде до збільшення обєкта оподаткування, а оскільки це здійснюється за однією і тією ж операцією, то це приводить до її подвійного оподаткування.

Таким чином податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 01.07.2011 року в частині збільшення суми грошового зобовязання ДП «Радивилівський КХП» за податком на прибуток 15326 грн. основного платежу та 3831,50 грн. за операціями з податкового обліку кредиторської заборгованості, по якій минув термін позовної давності, не ґрунтується на нормах чинного законодавства та підлягало визнанню судом першої інстанції не чинним.

У задоволені решти позовних вимог судом першої інстанції було відмовлено позивачу і постанова в цій частині не оскаржувалась, тому вона не може бути предметом апеляційного розгляду.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без зміни, якщо визнає, що суди першої інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З урахуванням наведеного, постанова суду першої інстанції у даній справі є обґрунтованою та законною, а тому її слід залишити без змін, доводи ж відповідача не є переконливими, спростовуються наведеним вище та відповідно, не можуть бути підставою для скасування постанови суду, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 197,198, 200, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 об'єднаної державної податкової інспекції Рівненської області залишити без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "18" січня 2012 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя І.Г. Охрімчук

судді: ОСОБА_5

ОСОБА_2

Роздруковано та надіслано:

1- в справу

2 - позивачу ОСОБА_4 підприємство "Радивилівський комбінат хлібопродуктів" Державного агентства резерву України вул. Волковенка,11,м.Радивилів,Рівненська область,35500

3- відповідачу ОСОБА_3 об'єднана державна податкова інспекція Рівненської області вул.Грушевського , 134,м.Дубно,Дубенський район, Рівненська область,35600