Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2015-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2015 року м. Київ К/9991/32887/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Федорова М.О.

суддів: Островича С.Е.

Степашка О.І.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційні скарги Дубенської об'єднаної державної податкової інспекції Рівненської області Державної податкової служби, Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 21.09.2011 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 11.04.2012

у справі № 2а/1770/2686/11

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до Дубенської об'єднаної державної податкової інспекції Рівненської області

про скасування податкових повідомлень - рішень

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_3 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Дубенської об'єднаної державної податкової інспекції Рівненської області про скасування податкових повідомлень - рішень: №/0, №/0, №/0 та № від 28.02.2011.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 21.09.2011 позовні вимоги задоволено частково, скасовано податкове повідомлення-рішення № /0 від 28.02.2011, яким позивачу збільшено суму податкового зобов'язання по податку на доходи найманих працівників в розмірі 375168, 65 грн.: 300134, 92 грн. основний платіж, 75033, 73 грн. штрафні (фінансові) санкції, № /0 від 28.02.2011, в частині збільшення позивачу суми податкового зобов'язання по податку на додану вартість в розмірі 3060 грн., № від 28.02.2011, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 1 грн., в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 11.04.2012 постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 21.09.2011 залишено без змін.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції та ухвалою суду апеляційної інстанції відповідач оскаржив їх в касаційному порядку.

В скарзі просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Касаційна скарга вмотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій при вирішення спору по даній справі порушено норми матеріального права.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції та ухвалою суду апеляційної інстанції позивач оскаржив їх в касаційному порядку.

В скарзі просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Касаційна скарга вмотивована тим, що судом першої та апеляційної інстанцій при вирішення спору по даній справі порушено норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційні скарги слід відхилити з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем проведена документальна планова перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2007 по 30.09.2010 та складено акт №33/17-38/ від 16.02.2011.

За результатами перевірки відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення: № /0, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб в розмірі 203360, 62 грн.; № /0, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість в розмірі 418756, 25 грн.: 332557 грн. основний платіж, 86199, 25 грн. штрафні (фінансові) санкції; № /0, яким збільшено позивачу суму податкового зобов'язання по податку на доходи найманих працівників в розмірі 375168, 65 грн.: 300134, 92 грн. основний платіж, 75033,73 грн. штрафні (фінансові) санкції; № , яким позивачу нараховано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 1 грн.

Перевіркою встановлено порушення позивачем п. 7.1 ст. 7, пп. 9.12.1, пп. 9.12.2. п. 9.12 ст. 9 Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб" №889-IV від 22.05.2003, ст.13, абз. "б" п. 1 ст. 14 Кабінету Міністрів України „Про прибутковий податок з громадян" № 13-92 від 26.12.1992, у перевіряємому періоді не оподатковано чистий дохід отриманий від підприємницької діяльності, не охоплений єдиним податком урозмірі 108653, 74 грн.; пп. 2.3.1 п. 2.3 ст. 2, пп. 7.2.8 п. 7.2., пп. 7.3.1 п. 7.3, п. 7.8 ст. 7, п. 9.3, п. 9.4 ст. 9 Закону України „Про податок на додану вартість" №168/97-ВР від 03.04.1997, пп. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" №2181-III від 21.12.2000, занижено податкові зобов'язання в розмірі 18017, 63 грн. за квітень 2009 року, 47450, 57 грн. за травень 2009 року, 76909, 62 грн. за червень 2009 року, 85054, 51 грн. за III квартал 2009 року, 76866, 85 грн. - за IV квартал 2009 року, 8183 грн. - за I квартал 2010 року, 12670, 28 грн. - за II квартал 2010 року, 7403, 20 грн. - за III квартал 2010 року; а також про неподачу позивачем декларацій по податку на додану вартість за квітень-грудень 2009 року, січень-вересень 2010 року, пп. 4.3.36, п. 4.3 ст. 4, п. 7.1 ст. 7, пп. 8.1.1, п. 8.1.2 п. 8.1 ст. 8, пп. "а" п. 9.12 ст. 9, пп. "а" пп. 20.3.1, пп. 20.3.2 п. 20.3 ст. 20 Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб" №889-IV від 22.05.2003, в результаті чого позивачем не утримано та не перераховано до бюджету податок з доходів, виплачених громадянам за здану худобу за 2009 рік у розмірі 300134, 92 грн., п. 1, п. 2 ст. 3 Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" №265/95-ВР від 06.07.1995 року, в результаті чого позивачем не використовувалися реєстратор розрахункових операцій або розрахункова книжка при здійсненні готівкових розрахунків на загальну суму 1825795, 11 грн. в III - IV кварталах 2009 року та 169538,88 грн. в I- III кварталах 2010 року.

Судами встановлено , позивач перебував на спрощеній системі оподаткування у період з IV кварталу 2007 року по III квартал 2010 року.

Позивачем задекларовано обсяг виручки: IV квартал 2007 року 87116, 35 грн., 2008 рік 89516, 99 грн., 2009 рік 128415, 99 грн., I-III квартал 2010 року 169539, 22 грн.

Перевіркою встановлено, що за даними перевірки контрагента позивача - ТОВ „Компанія „Зевс ЛТД" та відомостей з Центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів позивач отримував кошти від ТОВ „Компанія „Зевс ЛТД" нараховано позивачем дохід на рівні 128416, 27 грн., з яких виплачено 103932, 93 грн.

Згідно інформації, наданої ТОВ „Компанія „Зевс ЛТД" у 2009 році позивачу нараховано 128416, 20 грн. доходу, а виплачено 260371,85 грн.

За даними планової документальної перевірки ТОВ „Компанія „Зевс ЛТД" загальна сума отриманих від неї позивачем коштів за 2009 рік складає 2470666, 76 грн., з яких 260683, 36 грн. комісійна винагорода, 209083, 92 грн. дотація.

За відомостями з центральної бази даних за I-III квартал 2010 року ТОВ „Компанія „Зевс ЛТД" не нарахувала позивачу доходів.

Згідно інформації, наданої ТОВ „Компанія „Зевс ЛТД" у I-III кварталах 2010 року позивачем нараховано доходу на рівні 169538, 88 грн.

Відповідно, за результатами перевірки обсяг виручки позивача визначено: за 2009 рік - 2470666, 76 грн., за I- III квартал 2010 року - 169538, 88 грн.

Вказані розбіжності виникли внаслідок того, що позивачем обсяг виручки від ТОВ „Компанія „Зевс ЛТД" визначався як сума грошових надходжень у вигляді комісійної винагороди, на обґрунтування чому надано договора - доручення, за умовами яких кошти, які надходять від довірителя для заготівлі худоби не належать йому, як і не належить йому заготовлена худоба та акти здачі прийняття робіт, а податковим органом обсяг виручки позивача визначався, як сума усіх грошових коштів, отриманих у звітних періодах, в тому числі і від довірителя для здійснення ним, як повіреним, закупівлі худоби у населення.

Зазначений висновок податковим органом зроблено у зв'язку з тим, що позивачем в порушення ст. 1 Указу Президента України від 03.07.1998 № 727/98 „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" не враховано кошти, отримані згідно з договорами доручення на заготівлю худоби у сільськогосподарських товаровиробників, укладеними з ТОВ „Компанія „Зевс ЛТД", а враховано тільки суми винагороди за вищевказаними договорами, внаслідок чого перевищено 500 тис. грн. граничного обсягу виручки впродовж 2009 року, який дозволяє застосовувати спрощену систему оподаткування, обліку та звітності.

Вказане, на переконання відповідача, обумовило обов'язок підприємця перейти на загальну систему оподаткування, сплатити податок з доходів фізичних осіб із суми встановленого перевищення, зареєструватись платником податку на додану вартість та проводити розрахункові операції із застосуванням реєстратора розрахункових операцій.

У власному обліку як виручку (дохід) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) позивачем відображалось лише фактично отриману від ТОВ „Компанія „Зевс ЛТД" за надання посередницьких послуг винагороду.

Інші грошові кошти, які позивачем отримувались від довірителя для розрахунків з продавцями (населенням) за заготовлену худобу, не обліковувались в книзі обліку доходів і витрат підприємця, до складу винагороди за договорами доручення не включались та в звітності не відображались.

Задовольняючи позов частково, суди попередніх інстанцій виходили з наступних мотивів, з якими погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до ст. 1 Указу № 727/98 спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується для суб'єктів малого підприємництва-фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. гривень.

Виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), вважається сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок та (або) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

Таким чином, кошти, отримані ФОП ОСОБА_4 на виконання умов договорів доручення, не є його виручкою від реалізації продукції в розумінні положень Указу № 727/98.

Обсяг виручки платника єдиного податку (позивача у справі), який здійснює свою діяльність як комерційний представник за договорами доручення, складається лише із сум винагороди, яка в періоді, що перевірявся, не перевищила, як встановлено судовими інстанціями, визначеного Указом № 727/98 граничного розміру.

Операції з передачі позивачем від продавців (сільськогосподарських товаровиробників, включаючи власників приватних підсобних господарств (населення)) до покупця (довірителя) худоби не є операціями з реалізації позивачем товару, внаслідок яких отримується виручка.

Статтею 5 Указу № 727/98 передбачено, що у разі порушення вимог, встановлених статтею 1 цього Указу, платник єдиного податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з наступного звітного періоду (кварталу).

Позивачем у I кварталі 2009 року перевищено граничний обсяг виручки від здійснення підприємницької діяльності, що дозволяє перебувати на спрощеній системі оподаткування, податковим органом правомірно включено суму перевищення до складу річного оподатковуваного доходу.

Відповідно до цього, штрафні санкцій за неподачу декларацій по податку на додану вартість за вказаний період застосовані до позивача необґрунтовано.

Разом з тим, і актом перевірки і долученими до матеріалів справи договорами та документами оформленими на їх виконання об'єктивно встановлено, що позивачем продаж худоби за готівку для ТОВ „Компанія „Зевс ЛТД" не проводилось.

Позивач видаючи йому з каси готівку на виконання функцій повіреного для закупівлі в населення худоби, оформляв видаткові касові ордери на відповідні суми коштів.

Позивач передавав для ТОВ „Компанія „Зевс ЛТД" худобу у межах договорів доручення, за умовами яких він, як повірений, закуповував таку у населення за кошти вказаних суб'єктів господарювання і не набував на неї права власності, вказані операції не можна розглядати як продаж, а відтак і висновки про протиправне незастосування позивачем реєстратора розрахункових операцій є такими, що не ґрунтуються за Законі.

Позивач сплачував кошти фізичним особам за худобу, що придбавалась для ТОВ „Компанія „Зевс ЛТД" без отримання у них довідки про право на отримання доходу у джерела його виплати без утримання податку, та не утримував і не перераховував до бюджету податок з доходів фізичних осіб, що призвело до заниження податку, який підлягає сплаті до бюджету, є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Однак, оскільки підприємцем перевищено встановлений Указом № 727/98 граничний розмір виручки (500 тис. грн.), який дозволяє суб'єкту господарювання застосовувати спрощену систему оподаткування, він не повинен переходити на загальну систему оподаткування та сплачувати податкові зобов'язання, зокрема, з податку з доходів та з податку на додану вартість, а також застосовувати реєстратор розрахункових операцій.

Крім того, враховуючи те, що в наведеній ситуації позивач діяв в інтересах та за рахунок м'ясопереробного підприємства, він не є податковим агентом стосовно фізичних осіб-виробників худоби та, відповідно, не повинен утримувати та перераховувати до бюджету податок з доходів, виплачених зазначеним особам.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 220 КАС України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Враховуючи вищевикладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про те, що касаційні скарги Дубенської об'єднаної державної податкової інспекції Рівненської області Державної податкової служби, Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 21.09.2011 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 11.04.2012 у справі № 2а/1770/2686/11 слід відхилити, а судові рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 2201, 221 ,223 ,230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційні скарги Дубенської об'єднаної державної податкової інспекції Рівненської області Державної податкової служби, Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 відхилити.

Постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 21.09.2011 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 11.04.2012 у справі № 2а/1770/2686/11 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та порядку, передбачених статтями 236-2392 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий М.О. Федоров
Судді С.Е. Острович
О.І. Степашко