Справа № 2а-1287/10/1370
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2015-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2015 року м. Київ К/9991/19926/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Головуючий:Нечитайло О.М.
Судді:Ланченко Л.В.
Пилипчук Н.Г.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Львівської області Державної податкової служби

на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 18.04.2011 р.

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2012 р.

у справі № 2а-1287/10/1370

за позовом Відкритого акціонерного товариства «Дрогобицький машинобудівний завод»

до Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Львівської області Державної податкової служби

про визнання протиправними податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ :

Відкрите акціонерне товариство «Дрогобицький машинобудівний завод» (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Дрогобицькому районі Львівської області (далі - відповідач) про визнання протиправними податкових повідомлень-рішень.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 18.04.2011 р., залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2012 р., позовні вимоги задоволено, визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення № /0 від 03.07.2009 р., № /0 від 03.07.2009 р., № /3 від 02.02.2009 р.

Вважаючи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального права, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Позивач письмових заперечень на касаційну скаргу на адресу суду касаційної інстанції не надіслав.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлені такі фактичні обставини справи.

Працівниками Державної податкової інспекції у Дрогобицькому районі Львівської області проведено планову виїзну документальну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2007 р. по 31.12.2008 р., валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2007 р. по 31.12.2008 р.

За результатами перевірки складено Акт від 18.06.2009 р. № 465/23-1/00153362, згідно з висновками якого встановлені порушення позивачем положень пп. 5.2.1, пп. 5.3.9, п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», пп. 4.9 ст. 4, пп. 6.2.1, ст. 6, пп.7.3.1. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість».

На підставі Акту перевірки відповідачем було прийнято податкові повідомлення-рішення № /0 від 03.07.2009 р. на суму 119331,00 грн., з яких 82248,00 грн. сума завищеного бюджетного відшкодування, а 37083,00 грн. штрафні санкції, податкове повідомлення-рішення № /0 від 03.07.2009 р. на суму 2041162,00 грн., з яких 1144963,00 грн. сума податкового зобов'язання по основному платежу та 896199,00 грн. штрафні санкції, податкове повідомлення-рішення № від 03.07.2009 р. на суму 1069982,00 грн., з яких 713321,00 грн. сума податкового зобов'язання по основному платежу та 356661,00 грн. штрафні санкції.

За результатами адміністративного оскарження ДПІ у Дрогобицькому районі Львівської області прийнято податкові повідомлення-рішення № /2 від 26.11.2009 р. та № /3 від 02.02.2009 р. на суму 119331,00 грн., з яких 82248,00 грн. сума завищеного бюджетного відшкодування, а 37083,00 грн. штрафні санкції, податкове повідомлення-рішення № /2 від 26.11.2009 р. на суму 2041162,00 грн. та №/3 від 02.02.2009 р. на суму 2041162,00 грн., з яких 1144963,00 грн. сума податкового зобов'язання по основному платежу та 896199,00 грн. штрафні санкції, податкове повідомлення рішення № /2 від 26.11.2009 р. та № /3 від 02.02.2009 р. на суму 963752 грн., з яких 642501,00 грн. сума податкового зобов'язання по основному платежу та 321251,00 грн. штрафні санкції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Пунктом 5.1 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» встановлено, що валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Отже, згідно зазначеної норми визначальною ознакою валових витрат є їх зв'язок з господарською діяльністю платника податку. При цьому неодмінною характерною рисою господарської діяльності в податкових правовідносинах є її направленість на отримання доходу в грошовій, матеріальній чи нематеріальній формах (пункт 1.32 статті 1 цього Закону).

Підпунктом 5.2.1 п. 5.2 статті 5 цього ж Закону встановлено, що до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією і веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) та охороною праці з урахуванням обмежень, установлених підпунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку (пп. 5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»).

З наведеного випливає, що правильність формування платником податків валових витрат вимагає наявності зв'язку витрат платника податків на придбання послуг з його господарською діяльністю, що полягає у намірі платника податку отримати користь від придбаних послуг. За відсутності ж останнього відсутні підстави для зменшення бази оподаткування податком на прибуток за рахунок валових витрат.

Відповідач обґрунтовуючи безпідставність віднесення позивачем до складу валових витрат маркетингових послуг, неодноразово посилається на недоведеність використання таких послуг підприємством у власній господарській діяльності та наявність на підприємстві маркетингового відділу.

Колегія суддів не може погодитись з даним твердженням, оскільки наявність у позивача маркетингового відділу не позбавляє його права, при здійсненні господарської діяльності, залучати інших позаштатних спеціалістів чи користуватись послугами маркетингових організацій.

Судами попередніх інстанції встановлено той факт, що отримання агентських послуг з маркетингу та сприянню продажу продукції, виконаних агентом безпосередньо пов'язане з господарською діяльністю позивача, оскільки виконання умов таких договорів підтверджується матеріалах справи, а саме актами виконання агентських договорів та актами передачі комерційної інформації. У свою чергу свідченням того, що підприємство використовувало послуги та інформацію по агентський договорах є укладення договорів із замовниками-контрагентами.

Отже, позивачем було правомірно віднесено до валових витрат суми сплачені за одержані агентські послуги з маркетингу та сприянню продажу продукції.

Судова колегія погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій щодо правомірності застосування підприємством нульової ставки по сплаті податку на додану вартість за відвантаження Компанії Dorado Consult LLP (Великобританія) згідно контракту№Tgl-08 від 15.09.2008 р. обладнання на суму 392175,15 грн., оскільки позивач діяв у відповідності до вимог Закону України «Про податок на додану вартість».

Так, згідно пп. 6.2.1. п.6.2 ст. 6 Закону України «Про податок на додану вартість» у тому числі за нульовою ставкою оподатковуються операції з: поставки послуг, що складаються із робіт з рухомим майном, вивезеним за межі митної території України платником, що виконував такі роботи, або одержувачем-нерезидентом. Товари вважаються експортованими платником податку в разі, якщо їх експорт засвідчений належно оформленою митною вантажною декларацією.

У відповідності до пп. 7.3.1. п. 7.3 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» датою виникнення податкових зобов'язань з поставки товарів (робіт, послуг) зокрема вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається подія в даному випадку відвантаження товарів.

Щодо вивезення товарів за межі митної території України в режимі експорту передбачає: подання митному органу документів, що засвідчують підстави та умови вивезення товарів за межі митної території України (ст. 195 Митного кодексу України).

Оскільки, після подання ВМД №209020000/7/006641 та ВМД №209020000/7/006642 від 23.12.2008 року даний вантаж був опломбований та взятий під митний контроль, то відповідно позивачем було законно застосовано в грудні 2008 року нульову ставку по сплаті податку на додану вартість за відвантаження вказаного вище товару.

Що ж стосується висновку відповідача про завищення позивачем бюджетного відшкодування за грудень 2007 року у сумі 8082,00 грн., то з ним не можна погодитись з огляду на наступне.

Відповідно до вимог п. 4.9 ст.4 Закону України «Про податок на додану вартість» якщо основні виробничі фонди або невиробничі фонди ліквідуються за самостійним рішенням платника податку чи безоплатно передаються особі, не зареєстрованій платником податку, а також у разі переведення основних фондів до складу невиробничих фондів така ліквідація, безоплатна передача чи переведення розглядаються для цілей оподаткування як поставка таких основних виробничих фондів або невиробничих фондів за звичайними цінами, що діють на момент такої поставки, а для основних фондів групи 1 - за звичайними цінами, але не менше їх балансової вартості.

Правила цього пункту не поширюються на випадки, коли основні виробничі фонди або невиробничі фонди ліквідуються у зв'язку з їх знищенням або зруйнуванням внаслідок дії обставин непереборної сили, в інших випадках, коли така ліквідація здійснюється без згоди платника податку, в тому числі в разі викрадення основних фондів, або коли платник податку надає органу державної податкової служби відповідний документ про знищення, розібрання або перетворення основного фонду іншими способами, внаслідок чого основний фонд не може використовуватися у майбутньому за первісним призначенням.

Судами передніх інстанцій встановлено, що на підставі направлення директора ВАТ «Дрогобицький машинобудівний завод» №206 від 20.11.2007 р. було створено комісію та проведено інвентаризацію ТМЦ за результатами, якої був складений протокол від 24.12.2007 р., в якому вказані розбіжності по результатам інвентаризації, а саме: встановлено відсутність основних засобів на загальну суму 40410,00 грн., а у відповідності із Статутом підприємства сума більша за 10000,00 грн. списується не директором, а виключно Спостережною радою товариства.

Враховуючи викладене і встановлений факт того, що на момент перевірки відповідне майно рахувалось на балансі підприємства колегія суддів не може не погодитись із висновками судів першої та апеляційної інстанції про безпідставність визначення позивачу податкового зобов'язання.

Відповідач також стверджує, що підприємством завищено валові витрати за четвертий квартал 2008 року на суму 3583333,00 грн.

Дане твердження є безпідставним та не обґрунтованим з огляду на наступне.

Згідно п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Укладаючи договір купівлі-продажу № 54 від 01.11.2007 р. (з ПП «Селена»), суб'єкти господарювання діяли як учасники господарських правовідносин. На виконання цієї угоди було здійснено авансовий платіж, який на момент проведення податкової перевірки, підприємству кредитору повернений не був.

У відповідності до п. 5.3 договору купівлі-продажу №54 поставка продукції здійснюється впродовж 180 днів з моменту перерахування авансового платежу. Враховуючи те, що 31.03.2008 р. було укладено трьохсторонню угоду про перевід боргу, якою кредитор (позивач) надав згоду щодо передачі боргових зобов'язань за договором №54 від 01.11.2007 р. ТОВ «Гетера-В», момент виконання договірних зобов'язань розпочав свій відлік з моменту укладення нової угоди. У відповідності до умов нової угоди ТОВ «Гетера-В» взяла на себе зобов'язання щодо виконання умов договору на поставку металопродукції на умовах, що визначені договором № 54 від 01.11.2007 р.

З матеріалів справи вбачається, що державна реєстрація припинення юридичної особи у зв'язку з визнанням її банкрутом ПП «Селена» проведена 20.05.2008р., а ТОВ «Гетера-В» проведена 30.10.2008 р.

Отже, на момент укладення позивачем договорів з ПП «Селена» та ТОВ «Гетера-В», останні не перебували в стані припинення та мали повне право укладати договори. Крім того, угоди укладені з ПП «Селена» та ТОВ «Гетера-В» не визнавались в судовому порядку недійсними, позивач повністю виконав свої зобов'язання щодо виконання договірних зобов'язань, а тому відсутні підстави вважати розмір авансового платежу видом безповоротної фінансової допомоги, яка не підлягає віднесенню до складу валових витрат.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про протиправність прийнятих податковим органом податкових повідомлень-рішень та наявність правових підстав для їх скасування.

Мотивація та докази, наведені у касаційній скарзі, не дають адміністративному суду касаційної інстанції підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію судів попередніх інстанцій.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Львівської області Державної податкової служби залишити без задоволення.

2. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 18.04.2011 р. та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2012 р. у справі № 2а-1287/10/1370 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.

Судді:Ланченко Л.В.

Пилипчук Н.Г.