Справа № 809/2380/13-а
Суддя: Костів М.В.
Дата ухвалення: 2015-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2015 р. Справа № 876/5335/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Костіва М.В.,

суддів Шавеля Р.М., Бруновської Н.В.

за участю секретаря Бєлкіної Н.І.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Шимін Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.04.2014 р. у справі №809/2380/13-а за позовом ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України про визнання незаконними дій і бездіяльності Генеральної прокуратури України при здійсненні контролю за розслідуванням кримінальної справи №132862 та зобов'язання до вчинення дій,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в Долинський районний суд Івано-Франківської області з позовом до Генеральної прокуратури України із вимогами: визнати незаконними дії Генеральної прокуратури України щодо: скасування постанови помічника Долинського міжрайонного прокурора Івано-Франківської області від 17.08.1998 року про відмову в порушенні кримінальної справи; скасування постанови слідчого прокуратури Снятинського району Івано-Франківської області від 22.12.1998 року про закриття кримінальної справи; незаконного та безпідставного витребування від слідчого прокуратури Снятинського району Івано-Франківської області в січні 1999 року завершеної розслідуванням кримінальної справи №132862 в час, коли обвинувачені у відповідності до статей 218-220 КПК України знайомилися із матеріалами справи; умисного вилучення із справи речових доказів - трьох касових книг та книг розпоряджень кооперативу «Експрес»; визнати бездіяльність Генеральної прокуратури України, як вищого органу в системі органів прокуратури, яка полягає в наступному: проведення більше семи років досудового слідства без належного продовження строків розслідування згідно зі статтею 120 КПК України; відсутності реального та дієвого контролю і нагляду за розслідуванням кримінальної справи №132862, що привело до багаторічної тяганини і не притягнення винних у скоєнні злочинів осіб до кримінальної відповідальності; розслідування справи протягом більше шести років без постанови слідчого чи прокурора про відновлення слідства; відсутності реагування на численні порушення прокурорськими працівниками закону при розслідуванні справи; не притягнення старшого слідчого прокуратури Тернопільської області В.Старости до відповідальності за викрадення оригіналу господарського договору від 15.07.1992 року; не вияснення обставин викрадення із кримінальної справи №132862 матеріалів Монастирського районного суду Тернопільської області; по факту викрадення (вилучення) документів - матеріалів Монастириського районного суду та апеляційного суду Тернопільської області трьох касових книг, книги наказів та інших із кримінальної справи №132862, зобов'язати Генеральну прокуратуру України як контрольну інстанцію здійснити правові заходи по порушенню кримінальної справи по факту зловживання службовим становищем посадових осіб прокуратури, які причетні до здійснення досудового слідства, прокурорського нагляду та контрольних функцій по цій кримінальній справі, встановити причетних до крадіжки (вилучення) документів осіб, притягнути їх до кримінальної відповідальності та направити справу до суду для розгляду по суті; зобов'язати Генеральну прокуратуру України прийняти необхідні в межах компетенції Генеральної прокуратури України правові заходи по скасуванню незаконної постанови про закриття кримінальної справи №132862 слідчим прокуратури Рогатинського району Івано-Франківської області та організувати досудове слідство в повному об'ємі; зобов'язати Генеральну прокуратуру України здійснити належний контроль за розслідуванням даної справи; за відсутність належного контролю за розслідуванням даної справи, яка роками розслідувалась з порушенням норм кримінально-процесуального закону та, по якій неодноразово приймались незаконні постанови про її закриття, відсутність реагування на викрадення із матеріалів кримінальної справи ряду документів, втрати речових доказів - притягнути службових осіб Генеральної прокуратури України до встановленої законом відповідальності.

Справа розглядалась судами неодноразово. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29.10.2008 р. постановлені судові рішення першої та апеляційної інстанцій скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду справи в частині вимог та вирішення питання про закриття провадження в іншій частині позовних вимог.

За наслідками розгляду даної справи Івано-Франківський окружний адміністративний суд ухвалою від 20.07.2010 року закрив провадження у справі по всіх позовних вимогах. Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 02.07.2013 року вказана вище ухвала суду від 20.07.2010 року скасована, а справа направлена до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

На виконання ухвали Вищого адміністративного суду України, ухвалою від 16.04.2014 року судом на підставі пункту 1 частини 1 статті 157 КАС України закрито провадження у справі в частині позовних вимог, оскільки вони підлягають вирішенню в порядку кримінально-процесуального судочинства, окрім вимог позивача про: визнання бездіяльності Генеральної прокуратури України, як вищого органу в системі органів прокуратури, яка полягає у відсутності реагування на численні порушення прокурорськими працівниками грубих порушень закону при розслідуванні справи №132862; притягнення службових осіб Генеральної прокуратури України до встановленої законом відповідальності за відсутність належного контролю за розслідуванням кримінальної справи №132862, яка роками розслідувалась з порушенням норм кримінально-процесуального закону, та по якій неодноразово приймались незаконні постанови про її закриття, відсутність реагування на викрадення із матеріалів кримінальної справи ряду документів, втрати речових доказів.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.04.2014 р. у справі №809/2380/13-а за позовом ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України у позові було відмовлено в частині вимог про визнання бездіяльності Генеральної прокуратури України, як вищого органу в системі органів прокуратури, яка полягає у відсутності реагування на численні порушення прокурорськими працівниками грубих порушень закону при розслідуванні справи №132862; притягнення службових осіб Генеральної прокуратури України до встановленої законом відповідальності за відсутність належного контролю за розслідуванням кримінальної справи №132862, яка роками розслідувалась з порушенням норм кримінально-процесуального закону, та по якій неодноразово приймались незаконні постанови про її закриття, відсутність реагування на викрадення із матеріалів кримінальної справи ряду документів, втрати речових доказів.

В апеляційній скарзі скаржник просить постанову суду скасувати та задовольнити позов. Апеляційна скарга мотивована неповнотою дослідження обставин справи, оскільки Генеральна прокуратура України, як найвища інстанції в системі органів прокуратури України, за неодноразовими зверненнями здійснювала неналежний нагляд і контроль за підлеглими під час розслідування кримінальної справи №132862. Такий нагляд і контроль виразився у протиправній бездіяльності та діях, які стали наслідком незаконного втручання у хід розслідування злочинів. Зокрема, протиправними є дії окремих працівників Генеральної прокуратури України, які незаконно скасували постанову про відмову в порушенні кримінальної справи та постанову про закриття кримінальної справи по окремих епізодах в межах єдиної кримінальної справи №132862. Незаконним вважає витребування в 1999 році заступником Генерального прокурора України матеріалів кримінальної справи №132862 від слідчого Снятинської прокуратури Івано-Франківської області та перенаправлення її із необґрунтованими, такими які не мають відношення до справи, вказівками для продовження досудового слідства в прокуратуру Тернопільської області. Розслідування кримінальної справи №132862 здійснено із порушенням процесуальних строків, без їх продовження наглядовим прокурором. За фактом крадіжки арочного боксу і сушильних камер - майна МП «Бескиди» не проводилися належні слідчі дії і, як наслідок, даному епізоду кримінальної справи не надано правової оцінки, не прийнято законне та обґрунтоване процесуальне рішення, винні до відповідальності не притягнуті, порушене право скаржника не відновлено, а шкода не відшкодована. Слідчими вісім разів приймалися незаконні, на думку скаржника, постанови про закриття кримінальної справи №132862, які були скасовані наглядовим прокурором. Однак, жодні із вказівок у ході проведення додаткових слідчих дій виконані не були. Слідчі, які приймали такі постанови, до відповідальності не притягнуті. У зв'язку із тим, що розслідування кримінальної справи здійснювали працівники органів прокуратури і органів внутрішніх справ різних областей, єдиним органом, який зобов'язаний був реагувати на численні факти порушення вимог кримінально-процесуального законодавства - Генеральною прокуратурою України, належні заходи впливу по контролю за розслідуванням кримінальної справи №132862, не вживалися. Протиправне зволікання і неналежний контроль за розслідуванням кримінальної справи зі сторони Генеральної прокуратури України призвело до неправомірного закриття кримінальної справи по всіх епізодах і не притягнення винних до кримінальної відповідальності за вчинені злочини. Окрім вказаного, на думку скаржника, Генеральна прокуратура України порушила його права як потерпілого у кримінальній справі на справедливе розслідування, що стало наслідком не повернення викраденого майна і не відшкодування шкоди.

В судових засіданнях скаржник апеляційну скаргу підтримав із зазначених у ній мотивів.

Представник відповідача апеляційну скаргу заперечив за безпідставністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши наявні в справі матеріали та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, на основі наявних у справі доказів, колегія суддів дійшла переконання, що подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Як правильно встановив суд першої інстанції з матеріалів адміністративної справи, кримінальної справи №132862 і наглядового провадження 06/2-4002/93, за заявою скаржника - директора МП «Бескиди» 18.07.1995 р. Долинською міжрайонною прокуратурою Івано-Франківської області порушено кримінальну справу №132862 щодо підробки та використання фіктивних бухгалтерських і платіжних документів та зловживання своїм службовим становищем головою кооперативу «Експрес» за статтею 165, частиною 1 статті 172 КК України в редакції 1960 р.

В межах даної кримінальної справи з 1995 року по 2002 рік прокурорами та слідчими органів прокуратури Івано-Франківської області за заявами позивача та зустрічних заяв посадових осіб кооперативу «Експрес», МП «Інтеграл» по нових епізодах порушувалися кримінальні справи за фактами: вчинення шахрайства з фінансовими ресурсами, в тому числі складання фіктивних документів, які подавалися нею у державну нотаріальну контору з метою сплати держмита у неповному обсязі за частиною 1 статті 165, 2, статтею 172 КК України 1960 року; підробки та використання фіктивних бухгалтерських і платіжних документів та зловживання своїм службовим становищем директором МП «Інтеграл» і юрисконсультом кооперативу «Експрес» за частинами 1, 2 статті 165, статтею 172, частинами 1, 2, 3 статті 194 КК України 1960 року; фальсифікації договорів між МП «Бескиди» і «Прикарпатський бізцентр», між МП «Бескиди» і ТзОВ «Айсберг» за статтею 172 КК України 1960 року; зловживання посадовим становищем, підробки і використання ними офіційних документів з метою створення умов для неповернення майна за рішенням арбітражних судів; крадіжки арочного боксу і сушильної камери - майна МП «Бескиди» за частиною 4 статті 81 КК України 1960 року. Під час досудового слідства по окремих епізодах виділялися матеріали для провадження додаткових перевірок і здійснення самостійного досудового розслідування, в тому числі і кримінальна справа №221487. З 2004 року кримінальні справи №132862 і №221487 за постановою слідчого були об'єднанні в одне провадження із присвоєнням номера - 132862.

Розслідування по матеріалах кримінальних справ №132862 і №221487 з 1995 року по 2007 рік здійснювалося прокурорами, слідчими органів прокуратури Івано-Франківської, Тернопільської і Львівської областей, а також слідчими органів внутрішніх справи Івано-Франківської області.

Матеріали кримінальної справи за наслідками досудового слідства поверталися судом до органів прокуратури для проведення додаткового розслідування. Неодноразово прокурорами і слідчими приймались постанови про закриття кримінальної справи. В порядку прокурорського нагляду вищестоящими прокурорами і судами різних областей за скаргами учасників кримінального провадження приймались рішення про скасування різних процесуальних рішень по справі №132862.

Скаржник, заявник, потерпілий неодноразово звертався до Генеральної прокуратури України на неправомірні дії, бездіяльність, незаконні, на його думку, процесуальні рішення посадових осіб Генеральної прокуратури України, територіальних органів прокуратури і внутрішніх справ, що здійснювали безпосереднє розслідування кримінальної справи №132862, нагляд та контроль за таким розслідуванням. Дані заяви і скарги розглядалися і вирішувалися Генеральною прокуратурою України безпосередньо, частина із них скеровувалася за належністю до територіальних прокуратур відповідних областей, та, як правило, долучалися до матеріалів кримінальної справи №132862 для перевірки в ході розслідування справи.

14.03.2007 року і 06.06.2007 року старшим слідчим прокуратури Рогатинського району Івано-Франківської області прийняті постанови про закриття кримінальної справи №132862 по всіх епізодах. Про прийняті процесуальні рішення слідчий прокуратури листами від 14.03.2007 року №479 і від 08.06.2007 року №1096 повідомив скаржника.

Постановами Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 21.03.2007 р. і 30.03.2007 р. у справах №4-3/07, №4-7/07, №4-5/07, №4-6/07 скарги фігурантів кримінальних справ на постанови Долинської міжрайонної прокуратури і прокуратури Рожнятівського району Івано-Франківської області про порушення відносно них кримінальних справ від 18.07.1995 року, 08.04.1996 року по провадженню №132862, і скарги на постанову прокуратури Рогатинського району Івано-Франківської області про закриття кримінальної справи від 14.03.2007 року залишено без задоволення. Ухвалами колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області від 11.04.2007 р. у справах №10-37/2007 р. і №10-38/2007 р. апеляційні скарги залишено без задоволення, а постанови Рогатинського районного суду Івано-Франківської області залишені без змін.

Постановою Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 13.04.2007 р. у справі №4-8, залишеної без змін ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області від 14.05.2007 року, скаргу позивача на постанову слідчого прокуратури Рогатинського району Івано-Франківської області від 14.03.2007 року про закриття кримінальної справи №132862 на підставі пункту 2 статті 6 та пункту 1 статті 213 КПК України 1960 року залишено без задоволення. Верховний Суд України листом від 03.03.2008 р. за №5-4423км07 повідомив скаржника, що його клопотання про перегляд постанови Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 13.04.2007 р., якою кримінальну справу, порушену за частинами 1, 2 статті 165, статтею 172 КК України 1960 року, та за частинами 1, 2, 3 статті 358 КК України 2001 року, закрито на підставі пункту 2 статті 6 КПК України, залишено без розгляду, оскільки за змістом частини 2 статті 400-4 КПК України перегляд даної категорії судових рішень з підстав, передбачених у пункті 2 частини 1 статті 400-4 КПК України, в порядку виключного провадження не допускається.

Розглядаючи позовну вимогу про визнання бездіяльності Генеральної прокуратури України, як вищого органу в системі органів прокуратури, протиправною, яка полягає у відсутності реагування на численні порушення прокурорськими працівниками грубих порушень закону при розслідуванні справи №132862, суд першої інстанції підставно виходив з того, що за змістом вимог статті 121 Конституції України, пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «'Про прокуратуру» у відповідній редакції, прокуратура України становить єдину систему, на яку, серед іншого, покладаються нагляд за додержанням законів органами, які проводять оперативно-розшукову діяльність, дізнання, досудове слідство. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 6, частини 1 статті 13 Закону України «Про прокуратуру» органи прокуратури України становлять єдину централізовану систему, яку очолює Генеральний прокурор України, з підпорядкуванням нижчестоящих прокурорів вищестоящим. Систему органів прокуратури становлять: Генеральна прокуратура України, прокуратури Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя (на правах обласних), міські, районні, міжрайонні, інші прирівняні до них прокуратури, а також військові прокуратури. За змістом частин 1, 2 статті 17, частини 1 статті 32, частини 2 статті 15 цього Закону у Генеральній прокуратурі України, прокуратурі Автономної Республіки Крим є старші слідчі в особливо важливих справах і слідчі в особливо важливих справах; у прокуратурах областей, міст та інших прирівняних до них прокуратурах можуть бути слідчі в особливо важливих справах і старші слідчі; у районних, міжрайонних, міських - старші слідчі і слідчі. Слідчі прокуратури провадять попереднє слідство у справах про діяння, що містять ознаки злочину, віднесені законом до їх підслідності, а також в інших справах, переданих їм прокурором. Вказівки прокурора, його заступника органам, які проводять оперативно-розшукову діяльність, дізнання і досудове слідство щодо порушення кримінальних справ і провадження розслідування, які даються відповідно до кримінально-процесуального законодавства, є обов'язковими для цих органів. Вказівки Генерального прокурора України з питань розслідування є обов'язковими для виконання всіма органами дізнання і попереднього слідства.

Повноваження прокурора при здійсненні нагляду за додержанням законів органами попереднього слідства і дізнання визначаються кримінально-процесуальним законодавством (частина 2 статті 30 Закону України «Про прокуратру»). В розумінні вимог пункту 6 частини 1 статті 32 КПК України 1960 року «Прокурор» - Генеральний прокурор України, прокурор Автономної Республіки Крим, прокурор області, прокурор міста Києва, районний, міський прокурор, військовий прокурор, транспортний прокурор та інші прокурори, прирівняні до прокурорів областей, районних або міських прокурорів, їх заступники і помічники, прокурори управлінь і відділів прокуратур, які діють у межах своєї компетенції.

Відповідно до положень статті 25 КПК України 1960 року нагляд за додержанням законів органами, які проводять досудове слідство, здійснюється Генеральним прокурором України і підпорядкованими йому прокурорами. Прокурор зобов'язаний в усіх стадіях кримінального судочинства своєчасно вживати передбачених законом заходів до усунення всяких порушень закону, від кого б ці порушення не виходили. Свої повноваження в кримінальному судочинстві прокурор здійснює незалежно від будь-яких органів і посадових осіб, підкоряючись тільки законові і керуючись вказівками Генерального прокурора України. Постанови прокурора, винесені відповідно до закону, є обов'язковими для виконання всіма підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами і громадянами.

Вищевказані дії прокурора згідно зі статтею 236 КПК України 1960 року можуть бути оскаржені, а скарга на дії прокурора при проведенні ним досудового слідства або окремих слідчих дій у справі подається вищестоящому прокуророві, який її розв'язує в порядку і в строки, що передбачені статтями 234 і 235 КПК України.

В системі органів прокуратури реалізацію зазначених положень законів здійснювалася із врахуванням наказів Генеральної прокуратури України №4 від 28.10.2002 року, №4/1гн від 20.04.2004 року, №4 гн від 19.05.2005 року «Про організацію прокурорського нагляду за додержанням законів органами, які проводять дізнання та досудове слідство», а в подальшому №4 від 19.12.2012 року «Про організацію діяльності прокурорів у кримінальному провадженні».

Досліджуючи матеріали справ, суд першої інстанції підставно дійшов висновку, що звернення, скарги, заяви скаржника і відповіді відповідача стосуються окремих питань розслідування кримінальної справи №132862, в тому числі неправомірних, на його думку, дій, бездіяльності і процесуальних рішень посадових осіб Генеральної прокуратури України при здійсненні прокурорського нагляду за досудовим слідством. При цьому, доводи окремих заяв і скарг скаржника про вчинення злочину, про незаконність процесуальних рішень слідчих і прокурорів при розслідуванні кримінальної справи, про неповноту, всебічність і об'єктивність розслідування, були вивчені працівниками Генеральної прокуратури України, їм надана відповідна правова оцінка і приймалися рішення про їх задоволення повністю чи частково. У зв'язку із чим, скасовувались відповідні постанови слідчих і прокурорів, надавалися вказівки для розслідування тих чи інших епізодів кримінальної справи. По окремих заявах і скаргах посадові особи Генеральної прокуратури України не знаходили підстав і приводів для їх задоволення, про що позивачу надавалися відповіді. Аналогічні дії і рішення вчинялися та приймалися за зверненнями, скаргами і клопотаннями інших учасників кримінального провадження №132862.

За змістом вимог статті 236 КПК України 1960 року дії прокурора при проведенні ним досудового слідства або окремих слідчих дій, а також відповідні їх процесуальні рішення у справі, можуть бути оскаржені до суду. За наслідком такого оскарження Рогатинським районним судом Івано-Франківської області, Апеляційним судом Івано-Франківської області скарги позивача залишені без задоволення, а Верховний Суд України не допустив до розгляду скаргу позивача про перегляд зазначених судових рішень в порядку виключного провадження. Судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України (частина 5 статті 124 Конституції України).

Таким чином, у даній справі прийнято остаточне рішення, а судове рішення про його перегляд набрало законної сили. В світлі наведеного, скаржником було реалізовано своє право на судовий захист в частині відповідних дій Генеральної прокуратури по нагляду за дотримання законів при розслідуванні кримінальної справи №132862.

При цьому, скаржником не наведено конкретних звернень, скарг, заяв до Генеральної прокуратури України, які не стосуються прокурорського нагляду і контролю за розслідуванням кримінальної справи №132862, та які б, в порушення вимог Закону України «Про звернення громадян», були залишенні без розгляду і вирішення по суті відповідачем. Доводи про те, що прокурорський нагляд і контроль за розслідуванням кримінальної справи №132862 ініційовано скаржником із урахуванням вимог Закону України «Про звернення громадян», судом підставно не взяті до уваги, так як за змістом статті 12 даного Закону, його дія не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінально-процесуальним законодавством.

Відтак, в цій частині позовних вимог суд першої інстанції підставно відмовив у позові.

Вирішуючи позовну вимогу про притягнення службових осіб Генеральної прокуратури України до встановленої законом відповідальності за відсутність належного контролю за розслідуванням кримінальної справи №132862, яка роками розслідувалась з порушенням норм кримінально-процесуального закону, та по якій неодноразово приймались незаконні постанови про її закриття, відсутність реагування на викрадення із матеріалів кримінальної справи ряду документів, втрати речових доказів, суд першої інстанції підставно виходив з того, що відповідно до положень частини 4 статті 105, частини 2 статті 162 КАС України адміністративний позов може містити вимоги про: 1) скасування або визнання нечинним рішення відповідача - суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень; 2) зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії; 3) зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю; 5) виконання зупиненої чи невчиненої дії; 6) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; 7) примусове відчуження земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: 1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; 2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії; 3) зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача коштів; 5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 6) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень. Положеннями КАС України не визначений такий правовий спосіб захисту порушеного права від протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень як притягнення судом до відповідальності посадових чи службових осіб відповідних суб'єктів.

До компетенції (юрисдикції) адміністративних судів не входить повноваження щодо вирішення питання про притягнення до юридичної відповідальності посадових чи службових осіб суб'єктів владних повноважень, в тому числі Генеральної прокуратури України (стаття 17 КАС України). У спірних правовідносинах таке коло питань, в залежності від складу правопорушення і особи, яка його вчинила, вправі вирішувати посадові особи Генеральної прокуратури України (дисциплінарний проступок), слідчі і слідчий суддя місцевого суду (кримінальний проступок), працівник органи внутрішніх справ України і служби безпеки України (корупційний проступок).

З урахуванням цього, в цій частині у позові було відмовлено підставно.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У відповідності до вимог ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно зі ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Скаржник у встановленому законом порядку не довів наявність передбачених законом підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.04.2014 р. у справі №809/2380/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20-ти днів після набрання нею законної сили, а уразі складення такої в порядку ч. 3 ст. 160 КАС України, протягом того ж строку з часу складення в повному обсязі.

Головуючий суддя Костів М.В.

Судді Шавель Р.М.

Бруновська Н.В.

Повний текст ухвали складений 12.05.2015 року.