Справа № 813/1766/15
Суддя: Ланкевич Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2015-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2015 року № 813/1766/15

Львівський окружний адміністративний суд,

у складі:

головуючого-судді Ланкевича А.З.

секретар судового засідання Фуртак А.В.

за участі представників:

позивача Лускавець З.О.,

відповідача Шпак В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Сіті Менеджмент» до Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

встановив :

Позивач звернувся з позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача № від 10.12.2014 року, яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 25973,40 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що оскаржене рішення по суті ґрунтується на акті перевірки №1806/13-05-22-035286792 від 24 жовтня 2014 року, в якому контролюючий орган зазначив про відсутність господарських операцій між ТОВ «Бізнес Сіті Менеджмент» та ТОВ «Стек-Комп'ютер» та, як наслідок, про завищення податкового кредиту за грудень 2012 року на суму 25973,40 грн., сформованого на підставі взаєморозрахунків позивача з названим вище контрагентом. Позивач вважає такі висновки відповідача безпідставними і необґрунтованими, оскільки при проведенні перевірки контролюючому органу було надано усі необхідні і належні документи на підтвердження правомірності відображення показників податкового обліку, які в цілому доводять реальність господарських операцій з ТОВ «Стек-Комп'ютер» та правомірність формування податкового кредиту за наслідками взаєморозрахунків з ним. Позивач вважає, що відповідач не надав належної правової оцінки первинним документам, оформленим за наслідками господарських операцій з ТОВ «Стек-Комп'ютер», натомість врахував лише результати податкової перевірки останнього, проведеної ДПІ у Личаківському районі м. Львова, яка в свою чергу зазначила про фіктивність господарської діяльності цього платника та нікчемність правочинів, укладених за його участі. На думку позивача такий підхід до оцінки правомірності формування податкового кредиту є неприпустимим, оскільки наявність порушень податкового законодавства в одного платника податків не може створювати юридичних наслідків для його контрагентів. На підставі наведеного позивач вважає, що податкове повідомлення-рішення № від 10.12.2014 року підлягає скасуванню як протиправне.

Представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві та додаткових письмових поясненнях, просила позов задовольнити повністю.

Від відповідача надійшли письмові заперечення проти позову, в яких зазначено про те, що оскаржене рішення прийнято за наслідками позапланової виїзної перевірки ТОВ «Бізнес Сіті Менеджмент» з питань господарських взаємовідносин з ТОВ «Стек-Комп'ютер» за листопад 2012 року, а також документального підтвердження використання у власній господарській діяльності товарів (робіт, послуг) або про подальшу реалізацію цих товарів (робіт, послуг) від вищезазначеного контрагента. Як зазначено в запереченнях, за наслідками цієї перевірки було встановлено факт завищення суми податкового кредиту за грудень 2012 року на 25973,40 грн. за рахунок проведення взаєморозрахунків з ТОВ «Стек-Комп'ютер» у листопаді 2012 року. Зокрема відповідач зазначив, що до перевірки не пред'явлено договору купівлі-продажу б/н від 09.11.2012 року, про який зазначено в податковій накладній №922 від 09.11.2012 року, а також товарно-транспортних накладних та довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей. Натомість, згідно з актом ДПІ у Личаківському районі м. Львова №185/22-10/30538300 від 27.11.2013 року ТОВ «Стек-Комп'ютер» укладало вдавані правочини, маючи на меті надання безпідставної вигоди третім особам шляхом штучного формування показників податкового обліку. За таких обставин, надані платником первинні документи, в яких відображено господарські операції з ТОВ «Стек-Комп'ютер» за відсутності самого факту поставок товарів (робіт, послуг) не можуть бути належним підтвердженням правомірності формування показників податкового обліку. На цій підставі відповідач дійшов висновку про безтоварність господарських операцій ТОВ «Бізнес Сіті Менеджмент» як одного із контрагентів ТОВ «Стек-Комп'ютер». Представник відповідача в судовому засіданні таку позицію підтримав, просив відмовити у задоволенні позову повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

На підставі направлення від 13.10.2014 року №1144 виданого ДПІ у Франківському районі м. Львова, та відповідно до наказу №898 від 13.10.2014 року у період з 13 по 17 жовтня 2014 року старшим державним ревізором-інспектором відділу перевірок з окремих питань управління податкового аудиту Босакевичем А.І проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Сіті Менеджмент» з питань господарських відносин з Товаристом з обмеженою відповідальністю «Стек-Комп'ютер» за листопад 2012 року, а також документального підтвердження використання у власній господарській діяльності товарів (робіт, послуг) або про подальшу реалізацію цих товарів (робіт, послуг) від вищезазначених контрагентів, за наслідками якої складено акт №1806/13-05-22-035286792 від 24 жовтня 2014 року (далі - акт перевірки від 24.10.2014 року).

У висновках акта перевірки від 24.10.2014 року зазначено, що всупереч вимог п.198.1, 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України ТОВ «Бізнес Сіті Менеджмент» завищило суму податкового кредиту за грудень 2012 року на суму 25973,40 грн. за рахунок проведення взаєморозрахунків з ТОВ «Стек-Комп'ютер», що призвело до заниження податку на додану вартість за грудень 2012 року на суму 25973,40 грн. за рахунок проведення взаєморозрахунків з «Стек-Комп'ютер». Також у висновках акта перевірки від 24.10.2014 року зазначено про те, що питання правомірності нарахування амортизації та включення їх до складу валових витрат за 2012 рік буде досліджено в ході проведення планової перевірки.

Судячи зі змісту акта перевірки від 24.10.2012 року, при її проведенні окрім первинних документів, наданих платником (податкових і видаткових накладних, рахунків фактур, податкової звітності), контролюючий орган використав акт ДПІ у Личаківському районі м. Львова №185/22-10/30538300 від 27.11.2013 року «Про результати позапланової виїзної перевірки ТОВ «Стек-Комп'ютер» з питань взаємовідносин з ПП «Гєлан» за червень 2012 року - лютий 2013 року, ТОВ «Перітус Альянс» за липень 2013 року, ТОВ «ТПА Україна» за травень 2013 року та з питань подальшої реалізації товарів, отриманих від ПП «Гєлан» за червень 2012 року - лютий 2013 року, ТОВ «Перітус Альянс» за липень 2013 року, ТОВ «ТПА Україна» за травень 2013 року». На основі викладених в цьому акті перевірки обставин фінансово-господарських взаємовідносин ТОВ «Стек-Комп'ютер» з переліченими вище контрагентами контролюючий орган, який проводив перевірку, ствердив про безтоварність їхніх господарських операцій та як наслідок відсутність об'єктів оподаткування за такими операціями і неправомірне формування показників податкового обліку.

На підставі акта перевірки ДПІ у Личаківському районі м. Львова №185/22-10/30538300 від 27.11.2013 року відповідач по суті ствердив про відсутність реальних поставок товарів від ТОВ «Стек-Комп'ютер», тому надані позивачем первинні документи, оформлені за наслідками таких операцій, не є належним підтвердженням правомірності формування показників податкового обліку, зокрема податкового кредиту.

На акт перевірки від 24.10.2014 року позивач подав письмові запереченні, які відповідач відхилив як безпідставні.

На підставі акта перевірки від 24.10.2014 року ДПІ у Франківському районі м. Львова прийняла податкове повідомлення-рішення № від 11.11.2014 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 32466,75 грн., в т.ч. 25973,40 грн. за основним платежем, 6493,35 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

На зазначене податкове повідомлення-рішення позивач 18.11.2014 року подав скаргу, за наслідками розгляду якої Головне управління ДФС у Львівській області прийняло рішення №1638/10/13-01-10-08-05/1828 від 01.12.2014 року. Цим рішенням Головне управління ДФС у Львівській області скасувало податкове повідомлення-рішення ДПІ у Франківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області від 11.11.2014 року №, зменшило від'ємне значення з податку на додану вартість за грудень 2012 року на 25973,40 грн., у зв'язку з чим зобов'язало ДПІ у Франківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області направити ТОВ «Бізнес Сіті Менджмент» податкове повідомлення рішення згідно із законодавством. В решті скаргу позивача залишено без задоволення. Підставою для скасування податкового повідомлення-рішення № від 11.11.2014 року було виявлення змістової помилки. Як зазначено у рішенні Головного управління ДФС у Львівській області, порушення зафіксовані в акті перевірки від 24.10.2014 року призвели до завищення залишку від'ємного значення суми податку на додану вартість, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду відповідно до поданої декларації за грудень 2012 року (рядок 24 Декларації) на суму 25973, 40 грн., а в податковому повідомленні-рішенні як порушення вказано - «збільшення суми грошового зобов'язання».

З урахуванням рішення Головного управління ДФС у Львівській області №1638/10/13-01-10-08-05/1828 від 01.12.2014 року та на підставі акта перевірки від 24.10.2014 року ДПІ у Франківському районі м. Львова винесла податкове повідомлення-рішення № від 10.12.2014 року, яким ТОВ «Бізнес Сіті Менеджмент» зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 25973,40 грн. Зазначене податкове повідомлення-рішення платник також оскаржив в адміністративному порядку, в підсумку якого ДФС України своїм рішенням №4531/6/99-99-10-01-01-25 від 04.03.2015 року повідомила про відсутність підстав для повторного розгляду скарги платника на податкове повідомлення-рішення № від 10.12.2014 року, оскільки рішенням ДФС України від 04.02.2014 року №2209/6/99-10-01-01-25, прийнятим за результатами розгляду скарги на рішення ГУ ДФС України у Львівській області №1638/10/13-01-08-05/1828 від 01.12.2014 року та податкове повідомлення-рішення № від 11.11.2014 року, скаргу платника залишено без задоволення. У тому ж рішенні від 04.03.2015 року платнику роз'яснено, що відмова у розгляді його скарги не позбавляє його права на оскарження податкового повідомлення-рішення в судовому порядку.

Позивач не погоджується з висновками акта перевірки від 24.10.2014 року та винесеним на підставі нього податковим повідомленням-рішенням № від 10.12.2014 року, у зв'язку з чим звернувся з даним позовом до суду.

Правомірність відображення у своєму податковому обліку господарських операцій з ТОВ «Стек-Комп'ютер» та, відповідно, правильність обчислення податкових зобов'язань перед бюджетом позивач обґрунтовує наявністю належно оформлених первинних документів:

- рахунком-фактурою №С-00135462 від 06.11.2012 року, відповідно до якої позивач придбав у ТОВ «Стек-Комп'ютер» товар (ПК Intel Core i5, iQ77, s1155, 2x2048mb DDR3, HDD 500 Gb, ATX 450 Windows7/клав/миша/навушники (в кількості 20 шт. на загальну суму 107067 грн. з ПДВ; 21,5 Монітор BenQ (кількістю 20 шт. на загальну суму 22800 грн. з ПДВ) всього на загальну суму 155840,40 грн. в т.ч. 25973,40 грн. ПДВ. Шляхом виставлення зазначеного рахунку-фактури позивач та його контрагент узгодили умови поставки товару, обумовивши в такий спосіб асортимент і кількість товару та ціну, а також термін виконання поставки;

- випискою із банківського рахунку про перерахування 09.11.2012 року коштів як повну передоплату за товар, обумовлений в рахунку-фактурі №С-00135462 від 06.11.2012 року;

- видатковою накладною №С-00134261 від 14.11.2012 року, підписаною сторонами по факту передачі згаданого вище товару покупцеві;

- довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей №1;

- податковою накладною №922 від 09.11.2012 року на суму 155840,40 грн. в т.ч. 25973,40 грн. ПДВ, виданою ТОВ «Стек-Комп'ютер» по факту оплати за товар, на підставі якої позивач сформував податковий кредит за грудень 2012 року.

На підставі долучених до матеріалів справи документів, суд встановив, що придбаний у ТОВ «Стек-Комп'ютер» товар перебуває на балансі позивача та використовувався у його господарській діяльності. Згадану вище оргтехніку було введено в експлуатацію згідно з наказами про введення в експлуатацію основних засобів №UABSM000177 від 14.11.2012 року та №UABSM000178 від 14.11.2012 року, а також відповідно до актів приймання-передачі основних засобів №UABSM000177 від14.11.2012 року та №UABSM000178 від 14.11.2012 року відповідно. З 1 грудня 2012 року цей товар було передано у користування ТОВ «СофтСерв» на умовах договору про оперативну оренду від 28.05.2012 року (п.п.1, 20, 97-116 додатку № 7 до договору про оперативну оренду від 28.05.2012 року), що підтверджується актом прийому-передачі майна в оренду від 01.12.2012 року.

За період грудень 2012 року - вересень 2013 року між позивачем та ТОВ «СофтСерв» підписано наступні акти здачі-приймання послуг (оренда обладнання): №265 від 31.12.2012 року; №19 від 31.01.2013 року; №48 від 28.02.2013 року; №81 від 31.03.2015 року; №103 від 30.04.2013 року; №159 від 31.05.2013 року; №195 від 30.06.2013 року; №241 від 31.07.2013 року; №284 від 31.08.2013 року; №302 від 30.09.2013 року. Окрім того, по факту надання послуг позивач отримав від ТОВ «Софт Серв» податкові накладні: №24 від 31.12.2012 року; №15 від 31.01.2013 року; №20 від 27.02.2013 року; №21 від 28.02.2013 року; №19 від 19.03.2013 року; №14 від 10.04.2013 року; №17 від 12.04.2013 року; №21 від 24.05.2013 року; №25 від 30.06.2013 року; №18 від 31.07.2013 року; №7 від 20.08.2013 року; №9 від 10.09.2013 року.

Договір оперативної оренди від 28.05.2012 року було розірвано 30.09.2013 року згідно з Додатковим договором № 1 від 27.09.2013 року до договору від 28.05.2012 року, у відповідності до якого майно було повернено згідно з актом повернення від 30.09.2013 року.

Згаданий вище товар позивач 01 жовтня 2013 року передав у користування ТОВ «Софт Серв Технології» на підставі договору про оперативну оренду від 01.10.2013 року та відповідно до переліку, що у додатку №1 до цього договору від 01.10.2013 року (п.п.1, 20, 97-116 додатку №1), що також підтверджується актом прийому-передачі майна в оренду від 01.10.2013 року.

За період жовтень 2013 року - вересень 2014 року між позивачем та ТОВ «СофтСерв Технології» підписано наступні акти здачі-приймання послуг (оренда обладнання): №434 від 31.10.2013 року; №446 від 30.11.2013 року; №495 від 31.12.2013 року; №25 від 31.01.2014 року; №110 від 28.02.2014 року; №149 від 31.03.2014 року; №216 від 30.04.2014 року; №246 від 31.05.2014 року; №315 від 30.06.2014 року; №370 від 31.07.2014 року; №431 від 31.08.2014 року; №2271 від 30.09.2014 року. Також позивач отримав податкові накладні за кожен місяць оренди: №46 від 31.10.2013 року; №39 від 30.11.2013 року; №26 від 25.12.2013 року; №26 від 28.01.2014 року; №58 від 28.02.2014 року; №24 від 20.03.2014 року; №30 від 18.04.2014 року; №15 від 15.05.2014 року; №13 від 06.06.2014 року; №12 від 04.07.2014 року; №27 від 08.08.2014 року; №2 від 01.09.2014 року.

Пунктом 198.1 ст.198 Податкового кодексу України (далі - ПК України) передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2. ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно з п. 198.3. ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6. ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням терміну реєстрації, відносяться до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше: ніж через 180 календарних днів з дати складення податкової накладної; для платників податку, що застосовують касовий метод, - ніж через 60 календарних днів з дати списання коштів з банківського рахунка платника податку; для банківських установ при одержанні ними права власності на заставне майно.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що господарська операція - це дія або подія, що викликає зміни у структурі активів і зобов'язань, власному капіталі підприємства. Із положень ч. 1, 3 ст. 9 вказаного Закону вбачається, що бухгалтерський облік полягає, зокрема, у складанні та прийнятті до обліку первинних документів, які фіксують факти здійснення господарських операцій, складенні на їх підставі зведених облікових документів, систематизація інформації первинних документів на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 цієї статті в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Податковий кредит за грудень 2012 року на суму 25973,40 грн. позивач сформував на підставі податкової накладної від 09.11.2012 року, отриманої від ТОВ «Стек-Компютер» по факту оплати за товар (оргтехніки), обумовлений в рахунку-фактурі від 06.11.2012 року. Зазначений товар, як встановлено під час судового розгляду справи, позивач використовував у своїй господарській діяльності, передавши його в оперативну оренду за відповідну плату.

З приводу тверджень податкового органу про відсутність договору купівлі-продажу від 09.11.2012 року, згаданого в податковій накладній, то суд встановив, що господарські відносини між позивачем та його контрагентом виникли на підставі усної домовленості, тобто письмового договору, в якому було б відображено зміст правочину в даному випадку сторони не укладали. Поряд з тим, відсутність письмового цивільно-правового договору само по собі не заперечує самого факту здійснення суб'єктами господарювання операції поставки товару, зміст якої (придбання товару у ТОВ «Стек-Комп'ютер») відображено в первинних документах, складених при її здійсненні (зокрема видаткова накладна, податкова накладна; рахунок-фактура).

У п. 4 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженої наказом Мінфіну, від 01.11.201 року № 1379 (чинного у період виникнення спірних відносин) поміж іншого зазначено, що у графі «Вид цивільно-правового договору» податкової накладної зазначається вид цивільно-правового договору згідно з видом договірних зобов'язань, визначених Цивільним кодексом України.

Окремі види договірних зобов'язань передбачено у главі 54 Підрозділу 1 розділу ІІІ Цивільного кодексу України. Визначальним при віднесенні того чи іншого договору до певного виду є його зміст, який становлять умови, визначені на розсуд сторін. При цьому такі умови не обов'язково має бути зафіксовано у письмовій формі, позаяк Цивільний кодекс України передбачає можливість усної домовленості. Зокрема, згідно з ч. 2 ст. 206 ЦК України юридичній особі, що сплатила за товари та послуги на підставі усного правочину з другою стороною, видається документ, що підтверджує підставу сплати та суму одержаних грошових коштів.

В даному випадку контрагент-постачальник позивача в податковій накладній №992 від 09.11.2012 року в графі, де слід вказати вид і дату договору зазначив «Договір купівлі-продажу» від « 09.11.2012 року». Тобто, в податковій накладній вказано, що договірні зобов'язання сторін виникли на підставі договору купівлі-продажу, укладення якого, як встановлено під час розгляду справи, відбулось шляхом оформлення рахунку-фактури №С-00135462 від 06.11.2012 року відповідно до замовлення позивача. Як дату договору вказано дату списання коштів з банківського рахунка позивача на оплату товарів, з якою Податковий кодекс України пов'язує виникнення у платника податку права на віднесення сум податку до податкового кредиту.

Відтак, сам факт відсутності письмового договору купівлі-продажу від 09.11.2012 року не свідчить про відсутність господарської операції чи неможливість її здійснення та не є достатньою підставою для висновку про неналежне оформлення податкової накладної в цілому.

Стосовно відсутності товарно-транспортних накладних та довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей, то з цього приводу суд встановив наступне. В акті перевірки від 24.10.2014 року серед переліку використаних при проведенні перевірки документів дійсно не зазначено про довіреність на отримання ТМЦ, у зв'язку з чим позивач ствердив, що така була, але її просто не було взято до уваги. Разом з тим суд взяв до уваги, що довіреність на отримання товарно-матеріальних цінностей було долучено до заперечення на акт перевірки від 24.10.2012 року, які податковий орган відхилив як безпідставні, а також до скарг, які платник подавав при адміністративному оскарженні податкового повідомлення-рішення відповідача. Окрім того, контролюючий орган при проведені перевірки лише зафіксував факт ненадання платником довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей, втім судячи зі змісту акта перевірки від 24.10.2012 року, під час її проведення ревізор не встановив відсутності такого документа як такого. Про те, що платник відмовився надати довіреність ревізору в акті також не зазначено, а наступні заперечення платника на акт перевірки та його скарги в цілому дають суду підстави для висновку про те, що про відсутність такої довіреності відповідач зазначив з надуманих підстав.

Щодо твердження відповідача про відсутність товарно-транспортних накладних, то даний факт також не є безумовною підставою для того, щоб ставити під сумнів здійснення господарських операцій позивача.

Відповідно до розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997 року, товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу, а товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Згідно із п. п. 11.1, 11.3, 11.4, 11.5, 11.7 вказаних Правил основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля. Дорожній лист вантажного автомобіля є документом, без якого перевезення вантажів не допускається. Оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля. Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри. Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику.

Разом з тим, вказані Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку, а лише встановлюють права, обов'язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). При цьому, документи обумовлені вказаними правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Згідно Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 року №2344-III перевезення вантажів здійснюється на підставі цивільно-правових договорів, без застереження щодо обов'язкового застосування товарно-транспортних накладних, які за своєю суттю можуть бути тільки однією з рекомендованих форм договору перевезення. Правила перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року №363 (далі - Правила №363) діють в частині, що не суперечить цьому Закону, а, отже, дотримання вимоги про наявність ТТН під час перевезення вантажів є обов'язковим для перевізників. За їх порушення останні можуть притягатися до відповідальності органами, що здійснюють контроль за дотриманням вимог законодавства про автомобільний транспорт в процесі виконання перевезень вантажів.

Отже, товарно-транспортні накладні є документами, що регламентують тільки взаємини перевізника і замовника як учасників транспортного процесу, тому їх наявність чи відсутність не впливає на правомірність визначення платником своїх податкових зобов'язань перед бюджетом.

На думку суду правомірність формування податкового кредиту за грудень 2012 року підтверджено належними і допустимими доказами. Разом з тим доводи відповідача ґрунтуються виключно на результатах податкової перевірки контрагента позивача, без належної правової оцінки первинних документів, про які зазначено вище. На думку суду, при перевірці фінансово-господарських взаємовідносин позивача на предмет дотримання вимог податкового законодавства контролюючий орган помилково ставить правильність обчислення ним податкових зобов'язань та податкового кредиту з податку на додану вартість у пряму залежність від результатів перевірок безпосереднього контрагента позивача - ТОВ «Стек-Комп'ютер».

Така правова позиція суду узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до вимог ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується національними судами як джерело права. Так, у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява № 3991/03) та у справі «Бізнес Супорт Центр» проти Болгарії (2010 рік, заява №6689/03) Європейський Суд з прав людини зазначив про те, що , що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Відповідно до ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що позивачем не допущено порушень ведення податкового обліку, а відтак податкове повідомлення-рішення № від 10.12.2014 року прийнято відповідачем неправомірно і підлягає скасуванню як протиправне.

На підставі ст. 94 КАС України, з огляду на те, що рішення ухвалено на користь позивача, який не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені ним документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст.7-14, 69-71, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області № від 10.12.2014 року.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Сіті Менеджмент» судовий збір, сплачений за подання цього позову, в сумі 182 (сто вісімдесят дві) гривні 70 копійок.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова не набрала законної сили.

Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.