Справа № 826/17451/14
Суддя: Беспалов О.О.
Дата ухвалення: 2015-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

14 травня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Беспалова О. О.

суддів: Грибан І. О., Парінова А. Б.

за участю секретаря: Тур В. В.

представника позивача Владимирова О. В., представника відповідача Горбенко І. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Маркетингова група "Ексмаркет" на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 березня 2015 р. у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Маркетингова група "Ексмаркет" до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Маркетингова група «Ексмаркет» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 11.06.2014 року № та № .

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 березня 2015 р. адміністративний позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну інстанцію скасувати незаконну, на його думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні 14.05.2015 р. Державну податкову інспекцію у Дарницькому районі Головного управління Міндоходів у м. Києві замінено правонаступником: Державною податковою інспекцією у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що з'явились, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду - без змін з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, відповідачем проведена позапланова виїзна перевірка позивача з питань фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «Дек Україна» (), їх реальності та повноти відображення в обліку за період з 01.02.2012 року по 30.06.2013 року, за результатами якої складено акт від 30.05.2014 року № 4322/26-51-22-01-32376480, яким зафіксовані виявлені під час перевірки порушення позивачем норм податкового законодавства України:

- ст.134, пп.138.1.1. п.138.1., п.138.2. ст.138, пп.139.1.9. п.139.1. ст.139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток за період 2013 р. у розмірі 31 772,00 грн.;

- п.185.1. ст.185, п.198.1., п.198.3., п.198.6. ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету у розмірі 33 451,00 грн., в т.ч. за червень 2013 року на суму 33 451,00 грн.

Крім того, перевіркою встановлено завищення витрат, що враховуються при визначені об'єкта оподаткування за 2013 рік в сумі 167 224,24 грн. по взаємовідносинам з ТОВ «Дек Україна», що призвело до заниження податку на прибуток на суму 35 797,00 грн.

У зв'язку з виявленими порушеннями, зафіксованими актом перевірки від 30.05.2014 року № 4322/26-51-22-01-32376480, відповідачем були прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 11.06.2014 року:

- № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 31 772,00 грн. і застосовані штрафні (фінансові) санкції в розмірі 7 943,00 грн.;

- № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість по вітчизняних товарах (роботах, послугах) в розмірі 33 451,00 грн. і застосовані штрафні (фінансові) санкції в розмірі 8 362,75 грн.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Пунктом 138.2 ст. 138 ПК України визначено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

У відповідності до п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Приписами п. 201.10 ст. 201 ПК України визначено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

З огляду на вищезазначені норми, колегія суддів дотримується позиції, що необхідною умовою для віднесення сплачених цін за товари (послуги) до валових витрат та сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість і зменшення, таким чином, розміру податку на прибуток є факт придбання товарів та послуг з метою їх використання в господарській діяльності.

Господарські операції для визначення податкового кредиту для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість та податком на прибуток мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність таких операцій.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з ПДВ навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Аналогічної позиції дотримується Вищий адміністративний суд України, який зазначає, що з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі господарської операції, установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції, установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Так вирішуючи питання про правомірність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів встановила наступне.

В матеріалах адміністративної справи відсутні первинні документи по взаємовідносинам позивача та ТОВ «Дек Україна».

В свою чергу, з акту перевірки позивача від 30.05.2014 р. вбачається, що документи позивачем по взаємовідносинам з ТОВ «Дек Україна» не було надано у повному обсязі (а. с. 18, 27 Т. 1) у зв'язку з їх знищенням внаслідок затоплення приміщення, де вони зберігались.

Також в акті перевірки зазначено про вручення директору позивача ОСОБА_4 запиту від 20.05.2014 р. № 4060/10/26-51-22-01 про надання копій документів, що посвідчують подальшу реалізацію позивачем придбаних товарів та послуг від ТОВ «Дек Україна».

Натомість, запитувана інформація до перевірки не надана, так само як і до суду першої інстанції.

Крім того, зважаючи на твердження позивача про реальність господарських відносин, за умови відсутності у позивача документального підтвердження останній мав змогу витребувати певну первинну документацію у контрагента, зважаючи на те, що за звичаями ділового обороту у контрагента - постачальника, як правило, залишається примірник ТТН, оригінал довіреності на отримання ТМЦ, договір поставки тощо.

Крім того, оплата товару (послуг) може бути підтверджена банківськими виписками, отриманими в установі банку, що обслуговував операції з переказу коштів позивачем на користь контрагента.

До такого висновку дійшов також суд першої інстанції в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Натомість, оскаржуючи це рішення, позивач не вчинив жодних дій для отримання документів, які визнані судом першої інстанції необхідними для встановлення реальності господарських відносин у даній справі, та надання їх до суду апеляційної інстанції.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги та пояснень представника позивача в судовому засіданні 14.05.2015 р., позивач акцентує увагу суду апеляційної інстанції на тому, що оскаржувані ППР були результатом сумнівного акту перевірки, а не встановлення нереальності господарських відносин позивача з контрагентом (а. с. 2 Т. 2).

Вказані доводи колегія суддів вважає необґрунтованими в аспекті позиції ВАС України щодо розгляду даної категорії справ.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та апеляційним судом відхиляються.

Згідно статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення в частині його оскарження відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Маркетингова група "Ексмаркет" на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 березня 2015 р. у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Маркетингова група "Ексмаркет" до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 березня 2015 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя О. О. Беспалов
Суддя І. О. Грибан
Суддя А. Б. Парінов
(Повний текст ухвали виготовлено 14.05.2015 року)

Головуючий суддя Беспалов О.О.

Судді: Грибан І.О.

Губська О.А.