Справа № 813/171/13а
Суддя: Багрій Василь Миколайович
Дата ухвалення: 2015-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2015 року Справа № 7991/13

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Багрія В.М.,

суддів Заверухи О.Б., Курильця А.Р.,

з участю секретаря судового засідання Ратушної М.І.,

представника позивача Яринича А.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова Львівської області Державної податкової служби на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 14.05.2013 року в справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Інститут з проектування «Комфортбуд» до Державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова Львівської області Державної податкової служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2013 року ТзОВ «Інститут проектування «Комфортбуд» звернулося в суд з позовом до ДПІ у Сихівському районі м. Львова Львівської області Державної податкової служби про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень від 29.12.2012 року № та №.

Позивач посилався на те, що ним правомірно, у відповідності до вимог чинного законодавства, відображено в бухгалтерському та податковому обліку господарські операції щодо погашення заборгованості перед ТзОВ «Лідеркомфортбуд» та ТзОВ «Мінаторг» векселями, тому донарахування йому податку на прибуток є протиправним. Збільшення відповідачем суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість, також не відповідає законодавству, оскільки на підставі наданої контрагентом податкової накладної ним правомірно було сформовано податковий кредит.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 14.05.2013 року позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано прийняті Державною податковою інспекцією у Сихівському районі м. Львова Львівської області Державної податкової служби податкове повідомлення-рішення від 29.12.2012 року за № та за №.

Постанову суду першої інстанції оскаржила ДПІ у Сихівському районі м. Львова, яка в апеляційній скарзі просить її скасувати та прийняти нову постанову про відмову позивачу в задоволенні позову.

Апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що ТзОВ «Інститут проектування «Комфортбуд» відобразило у бухгалтерському обліку господарські операції щодо погашення заборгованості векселями перед ТзОВ «Лідеркомфортбуд» та ТзОВ «Мінаторг», за господарськими операціями, які фактично не відбувалися, а первинні документи, отримані від вказаних підприємств, є недостовірними. Зазначені контрагенти відповідача у встановленому законом порядку оголошені банкрутами, зняті з державної реєстрації як суб'єкти підприємницької діяльності, тому заборгованість позивача в розмірі 965200,00 грн. за 1 квартал 2011 року є безповоротною фінансовою допомогою, яка безпідставно не включена позивачем до валового доходу.

Крім того, позивач безпідставно завищив податковий кредит за липень 2012 року на суму 13589,58 грн. по нікчемних господарських операціях з ТзОВ «Замок-буд», в зв'язку з чим оскаржувані податкові повідомлення-рішення відповідають законодавству.

Вислухавши суддю-доповідача, представника позивача, який просить апеляційну скаргу відхилити, а постанову суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції прийшов до висновку про невідповідність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень відповідача вимогам податкового законодавства, з чим погоджується колегія суддів суду апеляційної інстанції.

В справі встановлено, що за результатами виїзної планової перевірки позивача з питань правильності обчислення і своєчасності сплати податків та зборів до бюджету та дотримання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.02.2010 року по 30.09.2012 року, ДПІ у Сихівському районі м. Львова склала акт від 19.12.2012 року за №2421/22-10/34259862.

Податковий орган прийшов до висновку про порушення позивачем вимог пп.1.22.1 п.1.22 п.1.25 ст.1, підп.4.1.6 п.4.1 ст.4 чинного на час виникнення спірних правовідносин Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» , в результаті чого було занижено податок на прибуток в І кварталі 2011 року на загальну суму 241300 грн. 00 коп;

- вимог п.198.1, 198.3, п.198.4, п.198.6 ст.198 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість за липень 2012 року на загальну суму 13589 грн. 58 коп.

На підставі акту перевірки податковим органом було прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення :

№ від 29.12.2012 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток в розмірі 241301 грн. 00 коп., в тому числі, за основним платежем - 241300 грн. 00 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 1 грн. 00 коп.;

№ від 29.12.2012 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 16987 грн. 50 коп., в тому числі, за основним платежем - 13590 грн. 00 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 3397 грн. 50 коп.

З матеріалів справи видно, що позивач за період з 10.06.2008 року по 3.11.2008 року уклав з ТзОВ «Лідеркомфортбуд» ряд договорів ( всього 8 договорів) на виконання проектних робіт.

На виконання таких договір ТзОВ «Лідеркофортбуд» виконало, а ТзОВ «Інститут проектування «Комфортбуд» прийняло виконані роботи за відповідними актами ( всього 8 актів) на загальну суму 1 852999,98 грн., з яких позивач перерахував платіжними дорученнями підряднику 8.05.2009 року 42800,00 грн., 19.06.2009 року 845000,00 грн.

На решту заборгованості - 965200,00 грн. підприємство видало контрагенту прості векселі за актом приймання-передачі №1 від 12.06.2010 року.

В подальшому згадані векселі були передані ТзОВ «Мінаторг», який продав їх позивачу, що підтверджується актами передачі-приймання векселів від 29.02.2012 року, від 16.03.2012 року, від 04.04.2012 року та банківськими виписками.

13.04.2012 року державну реєстрацію ТзОВ «Лідеркофортбуд» як юридичної особи було припинено за рішенням суду в зв'язку з визнанням його банкрутом.

Відповідно до ст. 4 Закону України Про обіг векселів в Україні» в редакції, чинній на час видачі векселів позивачем, у разі видачі (передачі) векселя відповідно до договору припиняються грошові зобов'язання щодо платежу за цим договором та виникають грошові зобов'язання щодо платежу за векселем.

Відповідно до ст. 77 Уніфікований закон як додатку № 1 до Женевської конвенції від 7.06.1930 року , якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі, до простих векселів застосовуються такі ж положення, що стосуються переказних векселів, тією мірою, якою вони є сумісними з природою цих документів, а саме положення щодо строку платежу (статті 33 - 37).

Згідно з ст. 34 Уніфікованого закону переказний вексель строком за пред'явленням підлягає оплаті при його пред'явленні. Він повинен бути пред'явлений для платежу протягом одного року від дати його складання.

Отже, зобов'язання позивача оплатити виконані ТзОВ «Лідеркофортбуд» роботи за виконані підрядні роботи припинилося з 12.06.2010 року, з цього моменту у позивача виникло нове зобов'язання щодо оплати виданих векселів.

Відповідно до ч.5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями строк виконання яких визначених моментом вимоги, перебіг позовної давності починається з дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

Оскільки три прості векселі видані позивачем 12.06.2010 року, , то вони могли бути пред'явлені до оплати до 12.06.2011 року, а трирічний строк позовної давності починає перебіг з 13.06.2011 року.

Згідно ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням. Позивач сплатив за вказаними векселями всю суму боргу - платежами від 29.02.2012 року, 16.03.2012 року, від 4.04.2012 року, тому його зобов'язання вважається виконаним.

Відповідно до пп. 4.1.6 п.4.1 ст.4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», валовий доход включає доходи з інших джерел, у тому числі, у вигляді, зокрема, сум безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному періоді, вартості товарів (робіт, послуг), безоплатно наданих платнику податку у звітному періоді, крім їх надання неприбутковим організаціям згідно з пунктом 7.11 статті 7 цього Закону та у межах таких операцій між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи, крім випадків, визначених у частині четвертій статті 3 Закону України "Про списання вартості несплачених обсягів природного газу".

Згідно з пп. 1.22.1 пункту 1.22 статті 1 цього ж Закону визначено безповоротну фінансову допомогу як, зокрема, суму заборгованості платника податку перед іншою юридичною чи фізичною особою, що залишилася нестягнутою після закінчення строку позовної давності.

Безнадійною заборгованістю, згідно положень п.1.25 згаданої статті, вважається заборгованість, яка відповідає будь-якій з наведених нижче ознак, зокрема, заборгованість по зобов'язаннях, за якою минув строк позовної давності.

Оскільки позивач розрахувався з ТзОВ «Лідеркофортбуд» виданими векселями за частину проведених підрядних робіт, вказані векселя передані з правом вимоги ТзОВ «Мінаторг», після чого були оплачені позивачем ще в той час, коли ТзОВ «Лідеркофортбуд» не було виключене з державної реєстрації, є підстави вважати, що строк позовної давності по зазначених векселям не настав, зобов'язання було виконано позивачем сплатою заборгованості за виконані роботи, а відтак доводи податкового органу щодо обов'язку віднесення суми боргу 965200,00 грн. позивачем до валових доходів за 1 квартал 2011 року, є безпідставними.

Крім того, в справі встановлено, що позивачем віднесено до податкового кредиту суму податку на додану вартість 13589,58 грн. за липень 2012 року, сплачену ТзОВ «Замок-Буд», яка в свою чергу не була відображена в податкових зобов'язаннях останнього. Як наслідок відповідач прийшов до висновку про, те що угода позивача та його контрагента порушує публічний порядок.

Зі справи видно, що між позивачем (замовник) та ТзОВ «Замок-Буд» (підрядник) укладено договір про виконання капітального ремонту №0106-бр від 08.06.2012 року.

В матеріалах справи в підтвердження згаданої господарської операції наявні протокол погодження договірної ціни, календарний графік, довідки про вартість виконаних будівельних робіт, акти приймання виконаних підрядних робіт, податкова накладна №26 від 30.07.2012 року.

Підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198 ПК України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

У відповідності до вимог пункту 198.3 цього ж Кодексу передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Як передбачено абзацом 1 п.198.6 ст.198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку, продовжується в абзаці 2 цього ж пункту, органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Отже, правовими підставами для відображення в податковому кредиті сум податку на додану вартість, в спірному випадку, є, зокрема, наявність реальної господарської операції та податкової накладної.

Матеріалами справи підтверджується реальність господарської операції.

При цьому, суд звертає увагу на те, що частина первинних бухгалтерських документів надана керівником ТзОВ «Замок-Буд» на запит контролюючого органу.

Також в матеріалах справи наявна податкова накладна, яка не містить недоліків.

Тому позивач у відповідності до норм чинного законодавства відобразив у податковому кредиті суми податку на додану вартість по господарській операції з ТзОВ «Замок-Буд».

Що стосується встановлення під час перевірки розбіжностей в податковій звітності між позивачем та його контрагентом, то дана обставина не може вказувати на неправомірність дій позивача при відображені в податковому кредиті податку на додану вартість по згаданій операції.

Перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 ЦК України, згідно якої правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.

З врахуванням того, що орган державної податкової служби при встановленні факту нікчемності правочину в акті перевірки посилався саме на ст.228 ЦК України, обставини справи досліджувалися в розрізі положень зазначеної норми закону.

Неправомірність формування валових доходів та податкового кредиту з податку на додану вартість позивачем в справі не доведена, тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення, якими позивачу збільшено суми грошових зобов'язань з податку на прибуток та податку на додану вартість , а також застосовано штрафні санкції, є протиправними та підлягають скасуванню.

Суд першої інстанції обставини справи з'ясував повно, належно оцінив докази, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, внаслідок чого обґрунтовано задовольнив позов.

З огляду на викладене, підстав для задоволення апеляційної скарги не має, оскільки її доводи не спростовують висновки суду першої інстанції.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова Львівської області Державної податкової служби залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 14.05.2013 року в справі №813/171/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В.М. Багрій

Судді : О.Б.Заверуха

А.Р. Курилець