Справа № 2а/1770/2561/2012
Суддя: Охрімчук І.Г.
Дата ухвалення: 2012-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________
_______________________________________________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Сало А.Б.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
УХВАЛА

іменем України

"15" жовтня 2012 р. Справа № 2а/1770/2561/2012

Житомирський апеляційний адміністративний суду складі колегії:

головуючого судді Охрімчук І.Г.

суддів: Моніча Б.С.

ОСОБА_2

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Рівному Рівненської області Державної податкової служби на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "26" липня 2012 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у м. Рівному Рівненської області Державної податкової служби про скасування податкових повідомлень - рішень

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача - Державної податкової інспекції у м. Рівне Рівненської області (надалі - ДПІ)та просив визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення №; № та № НОМЕР_1 від 14.06.2012, якими йому збільшено суму грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб; з податку на додану вартість та застосовано штрафні санкції.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 26.07.2012 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу. В своїй апеляційній скарзі відповідач посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 26.07.2012 року та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при прийнятті оскаржуваної постанови, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача не підлягає до задоволення, виходячи з наступного

Судом встановлено, що за результатами проведення планової документальної перевірки позивача з питань дотримання податкового законодавства, податковим органом складено акт перевірки №>148/29/295990172/17-100 від 06.06.2012 року.

Згідно висновків викладених у вказаному акті вбачається, що за наслідком проведеної перевірки податковим органом встановлено ряд порушень податкового законодавства з боку позивача. За результатом проведеної перевірки ФОП ОСОБА_3 з питань дотримання податкового законодавства, на підставі обумовленого відповідачем акту перевірки, податковим органом винесено :

- податкове повідомлення-рішення № від 14.06.2012, яким збільшено для позивача суму податкового зобов'язання за платежем «податок з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності» в розмірі 21 245,00 гривень;

- податкове повідомлення-рішення № від 14.06.2012, яким збільшено для позивача суму податкового зобов'язання за платежем «податок з доходів фізичних осіб» в розмірі 510,00 гривень;

- податкове повідомлення-рішення № від 14.06.2012, яким збільшено для позивача суму податкового зобов'язання за платежем «податок на додану вартість» в розмірі 33938,00 гривень - основного платежу та 6555,2гривень - штрафної санкції;

Зокрема за результатом проведеної перевірки виявлено порушення ФОП ОСОБА_3 ст. 13, п."б" ст.14 Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян"; пп.9.12.1 п.9 ст.9 , п.7.1 ст.7 Закону України про "Про податок з доходів фізичних осіб", пп.7.3.1. п.7.3. ст..7 ЗУ «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997р. №168/97-ВР із змінами та доповненнями п.14.1.191 п.14.1. ст..14, п.187.1 ст. 187, пп.198.3, пп.198.6 ст.198 Податкового Кодексу України від 02.12.2010р. №2755-УІ зі змінами та доповненнями, у зв'язку із чим збільшено суму грошового зобов'язання позивача за платежем «податок з доходів фізичних осіб» та «податок на додану вартість».

Вказані висновки зроблені на підставі аналізу взаєморозрахунків позивача з ТОВ "Зернова компанія Агромир". Зокрема по взаєморозрахунках на придбання зернових культур проведених на підставі договору поставки с/г продукції від 25.10.2010 року, відносно яких прийнято рішення про безтоварність операцій.

З досліджених доказів по справі вбачається, що підставою для прийняття податковим органом рішення про безтоварність був акт перевірки ДПІ у м. Херсоні по контрагенту позивача -ТОВ «Зернова Компанія Агромир» №92/15-2/36505175 від 21.12.2011 "Про результати проведення зустрічної звірки щодо документального підтвердження господарських відносин з платниками податків за період з 01.07.2009 по 01.01.2011 їх реальності та повноти відображення в обліку". Зокрема у вказаному акті відображено, що у вказаного підприємства відсутні необхідні активи, трудові ресурси, виробничі потужності для провадження господарської діяльності. Крім того вказаний суб'єкт господарської діяльності на момент перевірки був відсутні за зареєстрованим місцезнаходженням.

Як наслідок, за результатом проведеної перевірки позивачу було збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 22 827,00 гривень та застосовано штрафні санкції у розмір 25% від суми нарахованого податкового зобов'язання, що становить 5 706,75 гривень та з податку з доходів фізичних осіб у сумі 17120,0гривень.

Вказані вище суми податкових зобов'язань входять до складу загального розміру податкового зобов'язання позивача за платежем "податок на додану вартість", що відображені в податковому повідомленні-рішення № від 14.06.2012 та загального розміру податкового зобов'язання позивача за платежем "податок з доходів фізичних осіб", що відображені в податковому повідомленні-рішення № від 14.06.2012 року.

Відповідно до ст. 13 р. IV Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян" від 26.12.1992 року № 13-92 зазначено, що при оподаткуванні доходів громадян, які займаються підприємницькою діяльністю без створення юридичної особи, до складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом України "Про оподаткування прибутку підприємств". Оподаткованим доходом вважається сукупний чистий дохід. Тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) і документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу.

Згідно з додатком № 7 до Інструкції про прибутковий податок з громадян, затвердженої наказом Державної податкової адміністрації України від 21.04.1993 року № 12 фізична особа-платник податку формує витрати за переліком ст. 5 "Валові витрати" і відповідно до ст. 8 "Амортизація" Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств".

Положення ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" застосовуються в частині підтвердження первинними документами витрачених сум, згідно з операціями, які відповідають ст. 5 Закону, за результатами або участю яких у податковому періоді (звітному кварталі) безпосередньо отриманий дохід. Таким чином, до складу Витрат приватного підприємця відносяться витрати, що документально підтверджені та безпосередньо пов'язані з одержанням доходів звітного періоду.

Порядок формування сум податкового кредиту до 01.01.2011 року визначався Законом «Про податок на додану вартість». Відповідно до якого не підлягали включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту) (п.п. 7.4.5. п. 7.4 ст. 7 Закону «Про податок на додану вартість»). З 01.01.2011 року порядок формування сум податкового кредиту визначено Податковим Кодексом України.

Відповідно до абз. «а» п. 198.1. ст. 198 Податкового Кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.2. ст. 198 ПК України).

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2. ст. З, ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мата такі обов'язкові реквізити.

З систематичного аналізу вищевказаних положень Податкового кодексу України слідує, що підставою для формування віднесення валових витрат платника понесених затрат по певній господарській операції є первинні документи, що містять всі обов'язкові реквізити передбачені ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Підставою для формування сум податкового кредиту за такими операціями є податкова накладна. Тобто, з огляду на викладене, суд приходить до висновку, що аналіз реальності господарської діяльності та обґрунтованості формування валових витрат та податкового кредиту має здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту.

Документальним підтвердженням здійснення господарської діяльності позивача з ТОВ «Зернова компанія Агромир», а відповідно і здійснення певних витрат, є податкові накладні, видаткові накладні, товарно - транспортні накладні та договори.

На підтвердження виконання умов договору поставки с/г продукції укладеного з ТОВ «Зернова Компанія Агромир» позивачем надано видаткові накладні, податкові накладні та товаро - транспортні накладні, копії яких знаходяться в матеріалах справи, та які підтверджують правомірність декларування позивачем податкового кредиту з податку на вартість. Вказані первинні документи надавались позивачем відповідачу під час проведення перевірки в дотримання вимог податкового законодавства і податкові накладні виписані позивачеві постачальником придбаних ним товарів, складені у відповідності до вимог законодавства України. Таким чином позивач правомірно відніс суму ПДВ за операціями з ТОВ «Зернова Компанія Агромир» до складу податкового кредиту та мав право на їх віднесення до складу валових витрат.

Судова колегія погоджується з позицією суду першої інстанції щодо безпідставності висновку податкового органу про нікчемність та безтоварність вказаної господарської операції на підставі висновку про відсутність у контрагента необхідних активів, трудових ресурсів, виробничих потужностей, відсутності останнього за зареєстрованим місцезнаходженням та виявлення розбіжності у формуванні ними сум податкових зобов'язань за операціями з позивачем, так як відповідно до п.6 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства (затв. Наказом Державної податкової адміністрації України від 22.12.2010 N 984 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 12 січня 2011 р. за N 34/18772), факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів. Натомість, акт перевірки позивача та акт перевірки його контрагента не містить жодного посилання на будь-які первинні документи або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують або вказують на наявність факту безтоварності операцій позивача з обумовленими контрагентами. Акт перевірки, на підставі якого відповідачем винесено спірні рішення, містить лише припущення щодо відсутності наміру у вказаного контрагента позивача на створення правових наслідків та відсутності фактичних дій спрямованих на виконання взятих зобов'язань.

Щодо доводів відповідача, про те, що правочини позивача та ТОВ «Зернова Компанія Агромир» порушують публічний порядок та направлені на незаконне заволодіння майном держави у вигляді несплати податку на додану вартість, внаслідок безпідставного формування податкового кредиту на підставі правочинів, що відображені у первинних документах лише для виду, без фактичного їх виконання, то такі висновки можуть мати місце лише при встановленні обставин щодо наявності вини та умислу у платника податку на незаконне заволодіння майном держави. Вина та умисел на заволодіння майном держави юридичних осіб у вчиненні таких діянь може бути доведена не інакше, як через встановлення обвинувальним вироком суду обставин щодо наявності вини та названого умислу у фізичних осіб, котрі діяли, як уповноважені особи від імені названих вище юридичних осіб. Винесення таких вироків, як стосовно посадових осіб позивача так і його контрагента, судом не встановлено.

Крім того, відповідальність осіб має індивідуальний характер, неналежне звітування до контролюючих державних органів, відсутність платників податків за зареєстрованим місцезнаходженням або інші будь - які протиправні дії одних платників податків не може покладати обов'язку щодо відповідальності за дії таких платників на інших осіб.

Доводи та висновки відповідача викладені у названому вище акті перевірки, щодо безтоварності та нікчемності господарських операцій позивача та ТОВ «ЗК Агромир» є такими , щодо ґрунтуються на припущеннях відповідача та осіб, що проводили перевірку та не підтверджені відповідними доказами. Відповідачем не було встановлено обізнаності позивача щодо протиправного характеру діяльності його контрагента, прямої чи опосередкованої причетності до такої протиправної діяльності з метою отримання податкової вигоди. (Аналогічної думки дотримується і Вищий адміністративний суд України у справі №К/9991/1557/11, ухвала від 20.07.2011 року).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 22.01.2009 у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" зазначено, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов'язаним зі сплатою ПДВ, який нараховується у ланцюгу поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовують негативні наслідки до отримувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість висновків відповідача, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ у м. Рівне за № НОМЕР_2 від 14.06.2012 року, в частині вимог що стосується донарахування позивачу податкового зобов'язання з податку на додану вартість за жовтень 2010 року , а тому уточнені позовні вимоги позивача підлягали задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 197,198, 200, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Рівному Рівненської області Державної податкової служби залишити без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "26" липня 2012 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя І.Г. Охрімчук

судді: ОСОБА_4

ОСОБА_2

Роздруковано та надіслано:

1- в справу

2 - позивачу ОСОБА_3 вул.Гранична,54,м.Рівне,33023

3- відповідачу ОСОБА_5 податкова інспекція у м.Рівному Рівненської області Державної податкової служби вул.Відінська, 8,м.Рівне,33023