Справа № 824/390/15-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2015-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2015 р. м. Чернівці Справа № 824/390/15-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Левицького В.К.;

за участю секретаря судового засідання Жураковської Ю.М.;

представників сторін:

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - Григоришина О.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_3

до державної податкової інспекції у Сторожинецькому районі Головного управління ДФС у Чернівецькій області

про скасування рішення та зобов'язання вчинити дії.

встановив:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_3 (далі - позивач) звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив визнати нечинним рішення ДПІ у Сторожинецькому районі Головного управління Міндоходів у Чернівецькій області від 02.02.2015 р. щодо непогодження застосування процедури податкового компромісу по податковому повідомленню-рішенню № від 04.08.2014 р. про донарахування ПДВ у сумі 99559,99 грн.; зобов'язати ДПІ у Сторожинецькому районі подати до Вінницького апеляційного адміністративного суду письмове клопотання із дотриманням встановлених Кодексом адміністративного судочинства України вимог щодо затвердження примирення сторін у справі у зв'язку із досягненням такими сторонами податкового компромісу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказував, що оскільки податкове повідомлення - рішення № від 04.08.2014 р. є неузгодженим внаслідок не закінчення процедури судового оскарження, а також ним сплачено 5 % суми, відтак відповідач неправомірно виніс рішення щодо непогодження застосування процедури податкового компромісу.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю та, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просив суд задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 05.05.2015 р., занесеною до журналу судового засідання, допущено процесуальну заміну первинного відповідача - державної податкової інспекції у Сторожинецькому районі Головного управління Міндоходів у Чернівецькій області, її правонаступником - державною податковою інспекцією у Сторожинецькому районі Головного управління ДФС у Чернівецькій області (далі - відповідач).

Відповідач подав до суду письмові заперечення проти позову, відповідно до яких, вважає позовні вимоги необґрунтованими та просить суд у задоволенні позову відмовити повністю, зазначаючи, що при прийняті рішення щодо непогодження застосування процедури податкового компромісу враховано висновки акту перевірки, складеного за результатами перевірки, відповідно до якого позивач будучи на загальній системі оподаткування з 01.05.2011 р. не зареєструвався платником ПДВ, а отже податкове повідомлення - рішення № від 04.08.2014 р. про донарахування ПДВ не пов'язане із заниженням податкових зобов'язань з податку на додану вартість (у зв'язку із завищенням податкового кредиту), а тому відсутні підстави для застосування податкового компромісу.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити та надав пояснення аналогічні викладеним у запереченнях проти позову.

В судовому засіданні 05.05.2013 р. за ініціативою суду допитано як свідка головного державного податкового ревізора інспектора ДПІ у Сторожинецькому районі Головного управління ДФС України в Чернівецькій області Крупчака А.А. з питань проведення документальної позапланової виїзної перевірки позивача та розгляду заяви позивача про намір досягнення податкового компромісу.

Вислухавши пояснення сторін, покази свідка, дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне.

ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) зареєстрований як фізична особа-підприємець 15.12.1992 р. та взятий на облік в органах державної податкової служби 02.10.1995 р. за № 622289594 (а.с. 92, 93).

На підставі ІІ розділу, глави 8, ст. 78.1.5 Податкового кодексу України та відповідно до наказу ДПІ у Сторожинецькому районі №268 від 12.06.2014 р., направлень від 12.06.2014 р. №436 та №437, спеціалістами відповідача проведено документальну позапланову виїзну перевірку фізичної особи підприємця ОСОБА_3 з питань дотримання податкового законодавства за період з 01.01.2011 р. по 31.12.1013 р., за результатами якої 25.06.2014 р. складено акт №236/24-10-17/НОМЕР_1 (а.с. 67 - 84 ).

В акті перевірки зафіксовано, що за період з травня 2011 р. по грудень 2013 р. фізична особа - підприємець ОСОБА_3 не декларував податкових зобов'язань по податку на додану вартість. Перевіркою повноти визначення податкових зобов'язань з ПДВ за період з травня 2011 р. по грудень 2013 р. встановлено, що позивачем занижено їх всього у сумі - 81957,24 грн., в тому числі: травень 2011 р. - 4824,24 грн., червень - 6726 грн., липень - 7384 грн., серпень - 8678 грн., вересень - 7139 грн., жовтень - 1512 грн., листопад - 1424 грн., грудень 2011 року - 2013 грн., січень 2012 року - 2859 грн., лютий - 3149 грн., березень - 3304 грн., квітень - 2906 грн., травень - 4004 грн., червень - 3096 грн., липень - 3211 грн., серпень - 3619 грн., вересень - 3399 грн., жовтень - 2878 грн., листопад - 4025грн., грудень 2012 року - 4179 грн., січень 2013 р. - 1628 грн.

За результатами висновків викладених в акті перевірки, відповідачем прийнято податкове повідомлення - рішення форми "Р" № від 04.08.2014 р., яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 99559,99 грн., в т. ч. за основним платежем 81957,24 грн. та застосована штрафна санкція в сумі 17602,75 грн. (а.с. 85).

Вважаючи податкове повідомлення-рішення № від 04.08.2014 р. протиправним, позивач звернувся до суду з позовом.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду в адміністративній справі №824/2834/14-а від 22.12.2014 р. в задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Сторожинецькому районі Головного управління Міндоходів у Чернівецькій області про скасування податкового повідомлення-рішення № від 04.08.2014 р. відмовлено повністю (а.с. 11 - 16 ).

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вказана обставина підтверджується ухвалою про відкриття провадження у справі та повісткою про виклик до суду (а.с. 88, 89). Судом встановлено та не заперечувалося сторонами в судовому засіданні, що на час розгляду вказаної справи, рішення в адміністративній справі №824/2834/14-а судом апеляційної інстанції не прийнято.

Також судом встановлено, що 20.01.2015 р. позивач звернувся до відповідача із заявою про намір досягнення податкового компромісу по податковому повідомленню-рішенню № від 04.08.2014 р. Зазначав, що вказане податкове повідомлення-рішення є неузгодженим і перебуває на стадії судового оскарження (а.с. 62).

22.01.2015 р. позивач сплатив 4980,00 грн., що становить 5 % визначеної у податковому повідомленні - рішенні суми заниженого податкового зобов'язання з податку на додану вартість, на підтвердження чого надав квитанцію №33548171 (а.с. 91).

Комісією з розгляду питань застосування податкового компромісу, створеною розпорядженням ДПІ у Сторожинецькому районі від 30.01.2015 р. №4-р, 31.01.2015 р. розглянуто заяву позивача про намір застосування податкового компромісу по податковому повідомленню-рішенню № від 04.08.2014 р., за результатами чого складено протокол №1. Вирішено відмовити у задоволенні вказаної заяви, оскільки податковий компроміс розповсюджується виключно на факти заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість (у зв'язку із завищенням податкового кредиту) (а.с. 63, 64 - 65).

На підставі протоколу засідання комісії від 31.01.2015 р. №1 та заяви позивача, 02.02.2015 р. відповідачем винесено рішення щодо непогодження застосування процедури податкового компромісу по податковому повідомленню - рішенню (а.с. 95 - 96).

Не погоджуючись із вказаним рішенням позивач, звернувся до суду.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов необхідно задовольнити частково з таких міркувань.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо особливостей уточнення податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість у разі застосування податкового компромісу» від 25.12.2014 р. №63-VIII, який набрав чинності 17.01.2015 р., передбачене право застосування сторонами податкового компромісу.

Сама процедура застосування податкового компромісу врегульована підрозділом 9-2 «Особливості уточнення податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість під час застосування податкового компромісу» розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового Кодексу України (далі - ПК України).

Відповідно до п. 1 підрозділу 9-2 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України податковий компроміс - це режим звільнення від юридичної відповідальності платників податків та/або їх посадових (службових) осіб за заниження податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість за будь-які податкові періоди до 1 квітня 2014 року з урахуванням строків давності, встановлених статтею 102 цього Кодексу.

Платник податків, який вирішив скористатися процедурою податкового компромісу, під час дії податкового компромісу за такі податкові періоди має право подати відповідні уточнюючі розрахунки податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість, в яких визначає суму завищення витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств та/або суму завищення податкового кредиту з податку на додану вартість.

Уточнюючі розрахунки податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість подаються за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики. Разом з уточнюючим розрахунком подається перелік (опис) господарських операцій, щодо яких здійснено уточнення показників податкової декларації.

Пунктом 2 вказаного підрозділу ПК України визначено, що сума заниженого податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість сплачується в розмірі 5 відсотків такої суми. При цьому 95 відсотків суми заниженого податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість вважаються погашеними, штрафні санкції не застосовуються, пеня не нараховується.

Відповідно до пунктів 7, 8 підрозділу 9-2 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України процедура податкового компромісу, встановлена цим підрозділом, поширюється також на неузгоджені суми податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість, визначені у податкових повідомленнях-рішеннях, щодо яких триває процедура судового та/або адміністративного оскарження, а також на випадки, коли платник податків отримав податкове повідомлення-рішення, за яким податкові зобов'язання не узгоджені відповідно до норм цього Кодексу.

Досягнення податкового компромісу у такому разі здійснюється за заявою платника податків у письмовій формі до контролюючого органу про намір досягнення податкового компромісу. У таких випадках днем узгодження платником податків податкових зобов'язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні, є день подання такої заяви до відповідного контролюючого органу. У разі несплати платником податків такого податкового зобов'язання у сумі, визначеній пунктом 2 цього підрозділу, таке податкове зобов'язання вважається неузгодженим.

Податковий компроміс вважається досягнутим після сплати платником податків узгоджених податкових зобов'язань згідно із цим підрозділом.

Після досягнення податкового компромісу згідно із цим підрозділом такі зобов'язання не підлягають оскарженню та їх розмір не може бути змінений в інших податкових періодах.

З аналізу зазначених норм вбачається, що процедура податкового компромісу може розповсюджуватися, як на випадки добровільного декларування платником податків занижених податкових зобов'язань з податку на додану вартість та з податку на прибуток шляхом подання уточнюючих розрахунків, так і на випадки наявності неузгоджених сум податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість, визначених у податкових повідомленнях-рішеннях.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що для податкових зобов'язань, які є неузгодженими внаслідок незакінчення процедури судового та/або адміністративного оскарження, та для інших неузгоджених податкових зобов'язань, до яких закон встановлює можливість застосування податкового компромісу, достатнім для застосування податкового компромісу є подання заяви про намір досягнення податкового компромісу та сплата 5 % від визначеної в ній суми без будь - яких перевірок з боку контролюючого органу.

Аналогічна позиція висловлена в листі Комітету Верховної Ради України з питань податкової та митної політики «Щодо деяких питань застосування податкового компромісу» від 10.03.2015 р. №04-27/10-598.

Згідно вимог пп. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 ПК України податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

За приписами пп. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54 ПК України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, зокрема, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках, про що такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення (п. 58.1 ст. 58 ПК України).

Відповідно до п. 56.1 ст. 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

При цьому, за приписами п. 56.18 ст. 56 ПК України при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Строк оскарження рішень контролюючого органу визначений ст. 102 ПК України та дорівнює 1095 днів.

Згідно до пунктів 11, 12 підрозділу 9-2 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України податковий компроміс з урахуванням строків давності відповідно до ст. 102 цього Кодексу застосовується до правовідносин, що виникли до 01 квітня 2014 р. та поширюється виключно на податкові зобов'язання з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість незалежно від того, проводилися перевірки контролюючих органів чи ні за такі періоди.

Платники податків з метою застосування податкового компромісу мають право подавати уточнюючі розрахунки або заяви відповідно до положень цього розділу протягом 90 календарних днів з дня набрання чинності цим підрозділом ( з 17.01.2015 р.).

Судом встановлено, що податкове повідомлення-рішення № від 04.08.2014 р. прийняте на підставі акту від 25.06.2014 р. № 236/24-10-17/НОМЕР_1 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_3 стосовно дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2013 р.», тобто правовідносини виникли до 01.04.2014 р.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у позивача не минув строк давності досягнення податкового компромісу, а заява про намір досягнення податкового компромісу від 20.01.2015 р. подана у межах 90 календарних днів з дня набрання чинності підрозділом 9-2 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, як того вимагає законодавство України.

Крім того, суд звертає увагу, що під час звернення до відповідача із заявою про застосування податкового компромісу податкове повідомлення- рішення № від 04.08.2014 р. залишилося неузгодженим і стосовно нього продовжувалася процедура судового оскарження, а саме в апеляційній інстанції. Вказана обставина підтверджується матеріалами справи та не заперечувалося сторонами в судовому засіданні.

Також сторонами в судовому засіданні не заперечувалося, що позивач сплатив як того вимагає ПК України 5 % визначеної у податковому повідомленні - рішенні суми заниженого податкового зобов'язання з податку на додану вартість згідно квитанції №33548171 від 22.01.2015 р. на суму 4980,00 грн. Вказана обставина підтверджується також зворотнім боком облікової картки платника.

Суд критично оцінює доводи відповідача, стосовно того, що згідно Методичних рекомендацій податковий компроміс розповсюджується виключно на факти заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість (у зв'язку із завищенням податкового кредиту) та податку на прибуток (у зв'язку із завищенням витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування), з наступних підстав.

Так, зазначені Методичні рекомендації щодо особливостей уточнення податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість у разі застосування податкового компромісу затверджені наказом ДФС України від 17.01.2015 р. № 13 (далі - Методичні рекомендації).

Відповідно до п. 1.3 вказаних Методичних рекомендацій не встановлюють нових норм права, а носять виключно рекомендаційний та роз'яснювальний характер щодо єдиного розуміння процедури застосування податкового компромісу.

Натомість, норми Податкового кодексу України не містять обов'язкової умови наявності факту заниження зобов'язання з податку на прибуток виключно у зв'язку із завищенням витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, при застосуванні податкового компромісу з неузгоджених сум податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість, визначених у податкових повідомленнях-рішеннях, щодо яких триває процедура судового та/або адміністративного оскарження.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що Податковий кодекс України не надає будь-яких повноважень контролюючому органу щодо відмови платнику податків в застосуванні податкового компромісу.

Також суд звертає увагу, що Методичні рекомендації не зареєстровані в Міністерстві юстиції України, як це передбачено Порядком подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 12.04.2005 р. № 34/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 15.05.2013 р. № 742/23274.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінюючи правомірність дій та рішень відповідача, суд керується критеріями, закріпленими у ч. 3 ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, яких повинні дотримуватися суб'єкти владних повноважень при реалізації дискреційних повноважень.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судовим розглядом встановлено порушення зазначених критеріїв відповідачем під час прийняття оскаржуваного рішення, а тому воно є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до положень, закріплених ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Під час судового розгляду справи відповідач, як суб'єкт владних повноважень не довів правомірність прийнятого рішення.

Щодо позовних вимог про зобов'язання ДПІ у Сторожинецькому районі подати до Вінницького апеляційного адміністративного суду письмове клопотання із дотриманням встановлених Кодексом адміністративного судочинства України вимог щодо затвердження примирення сторін у справі у зв'язку із досягненням такими сторонами податкового компромісу, суд зазначає наступне.

Пунктом 11.2 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» КАС України передбачено, що підставою для примирення сторін на будь - якій стадії процесу є досягнення податкового компромісу щодо сплати податкових зобов'язань з податку на додану вартість та податку на прибуток підприємств відповідно до підрозділу 9-1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України.

Відповідно до норм чинного законодавства повноваження відповідача щодо застосування податкового компромісу є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов'язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

За таких обставин, адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Аналіз норм КАС України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Крім того, суд звертає увагу, що нормами КАС України не передбачено жодного випадку коли суд може зобов'язати одну зі сторін в іншому провадженні вчиняти певні процесуальні дії, в тому числі звернутись до суду апеляційної інстанції із заявою про примирення.

Таким чином, в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Частина 1 ст. 94 КАС України визначає, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Матеріали справи підтверджують сплату позивачем судового збору в сумі 146,16 грн. Оскільки, судом позов задоволено частково, то відповідно присудженню на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 із Державного бюджету України підлягає судовий збір в розмірі 73,08 грн.

У процесі розгляду справи не виявлено інших фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 2, 11, 69 - 71, 86, 94, 158, 160 - 167 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення державної податкової інспекції у Сторожинецькому районі Головного управління Міндоходів у Чернівецькій області від 02.02.2015 р. щодо непогодження застосування процедури податкового компромісу по податковому повідомленню-рішенню № від 04.08.2014 р. про донарахування ПДВ у сумі 99559,99 грн.

3. Стягнути з Державного бюджету України на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 73,08 грн.

4. В решті позовних вимог відмовити.

Порядок та строки набрання постановою законної сили та оскарження.

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 254 КАС України постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова, згідно ст. 186 КАС України, може бути оскаржена в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня її проголошення апеляційної скарги. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено та підписано судом 12 травня 2015 р.

Суддя В.К. Левицький