Справа № 826/112/15
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2015-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

13 травня 2015 року місто Київ №826/112/15
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., при секретарі судового засідання Давиденко Л.В., за участю представників сторін, здійснюючи відкритий судовий розгляд адміністративної справи

за позовомОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
до третя особаКиївської міської ради, департаменту земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації, комунальне підприємство з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд»
провизнання незаконними та скасування рішення від 22.09.2011 №127/6343, державного акту від 16.01.2012 №04-9-00077, та зобов'язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

В провадженні Окружного адміністративного суду міста Києва перебуває адміністративна справа №826/112/15 за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Київської міської ради, департаменту земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації, третя особа - комунальне підприємство з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд», про визнання незаконними та скасування рішення від 22.09.2011 №127/6343, державного акту від 16.01.2012 №04-9-00077, та зобов'язання вчинити певні дії.

Під час судового розгляду справи представником комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» із посиланням на практику Верховного Суду України у вирішенні подібних взаємовідносин заявлено клопотання про закриття провадження у справі, яке мотивоване тим, що спір щодо захисту цивільних прав, що виникають із земельних відносин має не публічний характер, а приватно-правовий, а тому вирішення таких спорів не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Вислухавши пояснення сторін з приводу заявленого клопотання суд наголошує на наступному.

У відповідності до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною другою статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; 6) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.

За змістом пункту 1 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

При цьому нормами частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що до компетенції судів щодо розгляду цивільних справ відносить справи про захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Предметом спірних правовідносин в адміністративній справі №826/112/15 є рішення Київської міської ради від 22.09.2011 №127/6343 «Про надання комунальному підприємству з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» земельної ділянки для будівництва, експлуатації та обслуговування доступного житла на вулиці Попова, 3/5 в Оболонському районі міста Києва», та державний акт на право постійного користування від 16.01.2012 №04-9-00077.

Позиція щодо юрисдикції названої категорії спорів викладена в постановах Верховного Суду України від 24.02.2015 у справі №21-34а15, від 17.02.2015 у справі №21-551а14, від 16.12.2014 у справі №21-544а14, від 09.12.2014 у справі №21-308а14.

Зокрема, як зазначено в постанові Верховного Суду України від 24.02.2015 у справі №21-34а15, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

За змістом статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Водночас суб'єктивна оцінка порушення права не є абсолютною. В деяких випадках сам законодавець визначає коло осіб, права яких можуть бути порушені внаслідок бездіяльності, вчинення суб'єктом владних повноважень певних дій чи прийняття актів, правомірно обмежуючи право інших осіб на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод або інтересів.

Крім того, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Право на захист - це самостійне суб'єктивне право, яке з'являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.

Таким чином, відсутність у будь-кого (крім власників вказаних земельних ділянок) прав чи обов'язків у зв'язку із оскаржуваними наказами не породжує для останнього і права на захист, тобто права на звернення із цим адміністративним позовом.

За позицією Верховного Суду України, є помилковим висновок, що позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав щодо неї, може бути розглянуто за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини другої статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Згідно із приписами статті 2441 Кодексу адміністративного судочинства України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Враховуючи названі приписи Кодексу адміністративного судочинства України, предмет спірних правовідносин, позицію Верховного Суду України щодо юрисдикції названої категорії спорів, спір про визнання незаконними та скасування рішення від 22.09.2011 №127/6343, державного акту від 16.01.2012 №04-9-00077, та зобов'язання вчинити певні дії слід розглядати в порядку передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

На виконання приписів частини другої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд роз'яснює позивачам, що вирішення спірних відносин відноситься до юрисдикції районного суду міста Києва в порядку цивільного судочинства із урахуванням правил територіальної підсудності.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 3, 6, 17, 157, 160, 161, 2441 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В:

1. Закрити провадження в адміністративній справі №826/112/15.

2. Роз'яснити позивачам, що вирішення спірних правовідносин відноситься до юрисдикції районного суду міста Києва в порядку цивільного судочинства із урахуванням правил територіальної підсудності.

3. Ухвалу про закриття провадження в адміністративній справі видати сторонам.

Попередити позивачів, що повторне звернення з тією самою позовною заявою не допускається.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.