Справа № 2а/1770/4915/2011
Суддя: Охрімчук І.Г.
Дата ухвалення: 2012-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________
_______________________________________________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Друзенко Н.В.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
УХВАЛА

іменем України

"02" липня 2012 р. Справа № 2а/1770/4915/2011

Житомирський апеляційний адміністративний суду складі колегії:

головуючого судді Охрімчук І.Г.

суддів: Бондарчука І.Ф.

ОСОБА_2

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Рівному Рівненської області Державної податкової служби України на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "09" лютого 2012 р. у справі за позовом ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_4 Україна" до Державної податкової інспекції у м. Рівному Рівненської області Державної податкової служби України про визнання нечинним податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_4 Україна" (далі ТОВ "ОСОБА_4 Україна") звернулося з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м.Рівне (далі ДПІ у м.Рівне) про визнання недійсним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 25.10.2011 року.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2012 року позов задоволено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції відповідач по справі подав апеляційну скаргу в якій просить суд скасувати постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 09.02.2012 року та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість винесеної судом першої інстанції постанови судова колегія апеляційного адміністративного суду прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 12.10.2011 року відповідачем щодо позивача проведена камеральна перевірка податкової звітності з податку на прибуток, в результаті чого складено акт №720 , за змістом якого вбачається про встановлення порушень вимог п.57.1 ст.57 Податкового кодексу України, а саме: порушення терміну сплати податкового зобов'язання по податку на прибуток: за III квартал 2010 року в сумі 18417,84 грн. на 262 дні, за 2010 рік в сумі 75569,00 грн. на 170 днів та за 2010 рік (уточнюючий розрахунок) в сумі 34459,84 грн. на 90 днів, разом 128446,68 грн.

На вказану суму платежів, проведених із затримкою сплати, податковим органом, відповідно до п.57.1 статті 57 Податкового кодексу України, нараховано штрафну санкцію в розмірі 20%, яку зафіксовано у податковому повідомленні-рішенні № від 25.10.2011 року (20% від 128446,68 грн. = 25689,34 грн.).

Оцінюючи дії відповідача щодо прийняття оспорюваного рішення на предмет відповідності вимогам законодавства суд враховує наступне.

На момент подання позивачем до ДПІ у м. Рівне податкової декларації з податку на прибуток за III квартали 2010 року, чинними були норми Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" №2181-III від 21.12.2000 року.

Таким чином, до правовідносин щодо визначення порядку та термінів сплати податкового зобов'язання по податку на прибуток у сумі 253637,00 грн. (274541,00 грн. за даними ДПІ) та штрафної санкції в розмірі 2136,00 грн., визначених позивачем на підставі декларації за III квартали 2010 року повинні застосовуватись норми Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" №2181-III від 21.12.2000 року, а не Податкового кодексу України, який набрав чинності 01.01.2011 року.

В силу вимог пп.5.3.1. п.5.3 ст.5 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" №2181-III від 21.12.2000 року, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пп.4.1.4 п.4.1 ст.4 цього Закону для подання податкової декларації.

В свою чергу, пп.4.1.4. п.4.1 ст.4 Закону визначено, що податкові декларації подаються за базовий податковий (звітний) період, що дорівнює календарному кварталу або календарному півріччю (як у випадку з оподаткування прибутку підприємств), - протягом 40 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя).

З огляду на вказані положення законодавства, для сплати позивачем податкового зобов'язання з податку на прибуток за III квартали 2010 року, граничний термін сплати наступив 19.11.2010 року.

Як вбачається із матеріалів справи, вказане податкове зобов'язання з податку на прибуток у сумі 276677,00 грн. (з урахуванням того, що за даними ДПІ сума зобов'язання на 20905,00 грн. більша), повністю сплачене позивачем до бюджету згідно платіжних доручень №2807 від 15.11.2010 року (255773,00 грн.) та №2839 від 18.11.2010 року (20904,00 грн.), в яких призначенням платежу вказано: "податок на прибуток за III квартал 2010 року".

Проте, судом встановлено, що перераховані позивачем кошти згідно вказаних платіжних доручень ДПІ в м. Рівне направлені в рахунок погашення податкової заборгованості з податку на прибуток, яка виникла у платника податків раніше.

Відповідно до п.7.7 ст.7 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" №2181-III від 21.12.2000 року, чинного на час подачі та сплати позивачем податку на прибуток за III квартали 2010 року, податковий борг погашається попередньо погашенню податкових зобов'язань, які не є податковим боргом, у порядку календарної черговості його виникнення, а в разі одночасного його виникнення, за різними податками, зборами (обов'язковими платежами) - у рівних пропорціях.

Як визначено підпунктом 7.1.1 пункту 7.7 статті 7 Закону, джерелами самостійної сплати податкових зобов'язань або податкового боргу платника податку є будь-які власні кошти такого платника податку, а грошовий платіж є єдиною формою сплати податкових зобов'язань і погашення податкового боргу.

Згідно з п.6 ст.7 Закону України "Про Національний банк України" №679-XIV від 20.05.1999 року систему, порядок і форми платежів визначає Національний банк України.

Пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України №22 від 21.01.2004 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 року за №377/89/76, кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі платіжних вимог стягувачів у разі примусового списання коштів згідно з главою 5 цієї Інструкції. При цьому, згідно з п.3.8 зазначеної Інструкції, реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу". Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність установленим вимогам лише за зовнішніми ознаками.

Із наведеного випливає, що право визначати призначення платежу відповідно до чинного на той час законодавства України належало виключно платнику. Тому суми податкових зобов'язань або податкового боргу з урахуванням пп.16.5.2 п.16.5 ст.16 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" №2181-III від 21.12.2000 року, чинного на час подачі та сплати позивачем податку на прибуток за III квартали 2010 року, слід вважати сплаченими у день реєстрації банківською установою платіжного документа із зазначеним у ньому призначенням платежу на сплату відповідних податкових зобов'язань або податкового боргу, визначених платником податків.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" №2181-III від 21.12.2000 року, який був спеціальним законом з питань оподаткування, установлювався порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначався вичерпний перелік заходів, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу. Серед таких заходів не було зміни призначення платежу, самостійно визначеного платником податків.

Таким чином, у разі недотримання платником податків порядку погашення податкового боргу та виконання податкових зобов'язань, передбаченого п.7.7 ст.7 Закону, податковий орган не був наділений правом чи обов'язком змінювати призначення платежу, визначене платником податків.

За таких обставин, суд вважає, що на момент сплати позивачем податкового зобов'язання по податку на прибуток у сумі 276677,00 грн. визначеного на підставі податкової декларації з податку на прибуток за III квартали 2010 року самостійне зарахування податковим органом сплачених платником податку сум згідно платіжних доручень №2807 від 15.11.2010 року та №2839 від 18.11.2010 року в рахунок податкового боргу або тих податкових зобов'язань, які не вказані в призначенні платежу під час перерахування платником податків коштів до бюджету, було неправомірним.

Крім того, з аналізу норм Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" №2181-III від 21.12.2000 року, які встановлювали відповідальність за порушення податкового законодавства на момент виникнення спірних правовідносин, вбачається, що серед переліку таких порушень не було недотримання порядку погашення податкового боргу та податкових зобов'язань, встановленого пунктом 7.7 статті 7 Закону.

Відповідно до ч.2 ст.58 Конституції України ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Отже, оскільки чинним на момент виникнення спірних правовідносин законодавством України не було передбачено застосування заходів відповідальності за порушення платником податків вимог щодо першочергового погашення податкового боргу та виконання податкових зобов'язань у порядку календарної черговості їх виникнення, то суд не вбачає за можливе застосування до позивача заходів відповідальності, передбачених ст.126 Податкового кодексу України за правопорушення, склад яких був відсутній на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно, нарахування позивачу штрафу в сумі 3683,57 грн. за порушення терміну сплати податкового зобов'язання по податку на прибуток за III квартал 2010 року в сумі 18417,84 грн. на 262 дні є незаконним.

Що стосується застосування до позивача відповідальності за порушення на 170 днів граничного строку сплати узгодженого податкового зобов'язання у сумі 54665,00 грн. (75569,00 грн. за даними податкового органу), визначеного на підставі податкової декларації з податку на прибуток за 2010 рік та за порушення на 90 днів граничного строку сплати узгодженого податкового зобов'язання у сумі 34459,84 грн., визначеного на підставі уточнюючого розрахунку до податкової декларації з податку на прибуток за 2010 рік, то суд зазначає наступне.

Граничний термін сплати податкового зобов'язання з податку на прибуток за 2010 рік - 19.02.2011 року, а по уточнюючому розрахунку 10.05.2011 року.

11.02.2011 року позивачем платіжним дорученням №3169 сплачено до бюджету 54861,00 грн. В квітні 2011 року сплачено 325,90 грн. за рахунок перерахування грошових коштів з одного бюджетного рахунку на інший, а 06.05.2011 року платіжним дорученням №3532 сплачено до бюджету 39976,00 грн. Відповідно, податкові зобов'язання погашені своєчасно.

Проте, судом встановлено, що перераховані позивачем кошти згідно вказаних платіжних доручень ДПІ в м.Рівне направлені в рахунок погашення податкової заборгованості з податку на прибуток, яка виникла у платника податків раніше.

З 01.01.2011 року набули чинності положення Податкового Кодексу України.

Відповідно до п.87.9 ст.87 Податкового Кодексу України, у разі наявності у платника податків податкового боргу органи державної податкової служби зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов'язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

В силу вимог п.131.2. ст.131 Податкового кодексу України, при погашенні суми податкового боргу (його частини) кошти, що сплачує такий платник податків, у першу чергу зараховуються в рахунок податкового зобов'язання. У разі повного погашення суми податкового боргу кошти, що сплачує такий платник податків, в наступну чергу зараховуються у рахунок погашення штрафів, в останню чергу зараховуються в рахунок пені. Якщо платник податків не виконує встановленої цим пунктом черговості платежів або не визначає її у платіжному документі (чи визначає з порушенням зазначеного порядку), орган державної податкової служби самостійно здійснює такий розподіл такої суми у порядку, визначеному цим пунктом.

Виходячи з наведених норм права, відповідач з 01.01.2011 року мав право направляти сплачені позивачем кошти в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.

Разом з тим, станом на час сплати позивачем узгодженого податкового зобов'язання у сумі 54861,00 грн., визначеного на підставі податкової декларації з податку на прибуток за 2010 рік та у сумі 34459,84 грн., визначеного на підставі уточнюючого розрахунку до податкової декларації з податку на прибуток за 2010 рік, у позивача не повинен був обліковуватись податковий борг, з огляду на таке.

15.01.2010 року податковим органом було внесено до облікової картки платника податків - ТОВ "ОСОБА_4 Україна" податкове зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 142920,00 грн., з яких: 129927,00 грн. - основний платіж, 12993,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції, нараховане на підставі податкового повідомлення-рішення №/0 від 31.08.2009 року (№/1 від 26.10.2009 року) в зв'язку з пропущенням позивачем строків на його узгодження.

Разом з тим, вказані податкові повідомлення-рішення 22.01.2010 року були оскаржені позивачем до суду, постановою якого від 27.07.2010 року в справі №2а-236/10/1770, проголошеною за участю представників податкового органу, позов задоволено, податкові повідомлення-рішення скасовані.

Відповідно до п.1.3. ст.1 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" №2181-III від 21.12.2000 року, який був чинним на час відповідних правовідносин, податковий борг (недоїмка) це податкове зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого податкового зобов'язання.

Відповідно до абзацу шостого пп.5.2.4 п.5.2. ст.5 цього ж Закону, при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу, податкове зобов'язання вважається неузгодженим до розгляду судом справи по суті та прийняття відповідного рішення.

А відповідно до пункту в) пп. 6.4.1. п.6.4 ст.6 цього Закону, податкове повідомлення або податкові вимоги вважаються відкликаними, якщо рішення контролюючого органу про нарахування суми податкового зобов'язання або стягнення податкового боргу скасовується чи змінюється судом.

При цьому, в силу положень пп.6.4.4. вказаної статті, податкове повідомлення або податкові вимоги вважаються відкликаними у день отримання платником податків відповідного рішення суду.

З урахуванням наведених правових норм, податкове зобов'язання з податку на прибуток в розмірі 142920,00 грн., нараховане позивачу податковим повідомленням-рішенням №/0 від 31.08.2009 року (№/1 від 26.10.2009 року) з 02.08.2010 року вважалося відкликаним, а тому правових підстав обліковувати його в картці платника податку і, тим більше, спрямовувати на його погашення сплачені ТОВ "ОСОБА_4 Україна" кошти, у ДПІ у м.Рівне не було.

Оскільки ж недоїмка в 2011 році виникла у позивача по обліковим даним відповідача саме через не виключення з картки платника податків даних про податкове зобов'язання з податку на прибуток в розмірі 142920,00 грн., нараховане податковим повідомленням-рішенням №/0 від 31.08.2009 року (№/1 від 26.10.2009 року), а фактично її на початок року не було, то сплачені позивачем платіжними дорученнями №3169 від 11.02.2011 року та №3532 від 06.05.2011 року суми підлягали зарахуванню в рахунок сплати податкового зобов'язання з податку на прибуток за 2010 рік (по декларації та по уточнюючому розрахунку). З урахуванням того, що такі суми сплачені в межах граничного строку сплати відповідних зобов'язань, нарахування позивачу штрафу в сумі 15113,80 грн. за порушення терміну сплати податкового зобов'язання по податку на прибуток за 2010 ріку в сумі 75569,00 грн. на 170 днів та в сумі 6891,97 грн. за порушення терміну сплати податкового зобов'язання по податку на прибуток за 2010 ріку згідно уточнюючого розрахунку в сумі 34459,84 грн. на 90 днів є незаконним.

За таких обставин, податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Рівне № від 25.10.2011 року по нарахуванню ТОВ "ОСОБА_4 Україна" на підставі п.57.1 ст.57 Податкового кодексу України штрафу в загальній сумі 25689,34 грн. (3683,57 грн. + 15113,80 грн. + 6891,97 грн.) не відповідає критеріям правомірності, передбаченим у ст.2 КАС України.

Вирішуючи питання щодо способу задоволення позовних вимог, суд першої інстанції правильно зазначає, що враховуючи вимоги п.1 ч.2 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень і про скасування або визнання нечинним рішення, та норми матеріального права, що визначають порядок набрання та втрати чинності лише стосовно нормативно-правових актів, що кореспондується з нормою ч.11 ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України, а позивачем фактично оскаржується правовий акт індивідуальної дії, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог в спосіб визнання податкового повідомлення-рішення протиправним та його скасування.

Керуючись ст.ст. 197,198, 200, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Рівному Рівненської області Державної податкової служби України залишити без задоволення, а постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "09" лютого 2012 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя І.Г. Охрімчук

судді: ОСОБА_5

ОСОБА_2

Роздруковано та надіслано:

1- в справу

2 - позивачу ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_4 Україна" вул.16 Липня, 10,м.Рівне,33028

3- відповідачу ОСОБА_6 податкова інспекція у м.Рівному Рівненської області Державної податкової служби вул.Відінська , 8,м.Рівне,33023