Справа № 814/3796/14
Суддя: Лісовська Н. В.
Дата ухвалення: 2015-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв.

25 лютого 2015 року Справа № 814/3796/14

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Лісовської Н.В. за участю секретаря судового засідання Тимошевської О.І. у відкритому судовому засіданні розглянув адміністративну справу

за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю "Універсальна база 1608", вул. Бузніка, 5, м. Миколаїв, 54010

доДПІ у Заводському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів, вул. Г. Петрової, 2-а, м. Миколаїв, 54029

проскасування податкових повідомлень-рішень від 05.12.2014 р. № і № ,
За участю представників сторін:

від позивача: Богданова І.В., Кірюхіна О.М.,

від відповідача: Гави О.О., Несміяна М.Ю.,

В С Т А Н О В И В:

Позивач - товариство з обмеженою відповідальністю "Універсальна база 1608", звернувся до суду з позовом до державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області (Відповідач) про скасування податкових повідомлень-рішень від 05.12.2014 р. № і № .

У судовому засіданні представник позивача відмовився від частини позовних вимог, а саме: щодо скасування податкового повідомлення-рішення від 05.12.2014 р. № на суму 1298,75 грн. Як слідує з розрахунку сум податків по порушенням, наданого відповідачем, зазначена сума зобов'язання нарахована за порушення п.п. 139.1.11 п. 139.1 ст. 139 ПК України, внаслідок чого завищено фінансові витрати на суму пені, нарахованої на прострочений кредит (а. с. 118). У зазначеній частині суд ухвалою від 25.02.2015 р. закрив провадження у справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що висновки відповідача, викладені в акті перевірки, і, як наслідок, винесені податкові повідомлення-рішення, суперечать діючому законодавству України.

Відповідач надав письмові заперечення на позовну заяву, в яких зазначив, що в позивача рахується кредиторська заборгованість по контрагенту Кірюхін О.М., строк позовної давності якої сплив, а відтак заборгованість отримала статус безнадійної та підлягає включенню до складу доходів. Щодо взаємовідносин із ТОВ "Агротім", відповідач зробив висновок про завищення витрат та податкового кредиту за рахунок операцій з товаром, походження якого не встановлено та не підтверджено відповідними документами (а. с. 110-116).

У судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги та просили суд задовольнити позов у повному обсязі.

Представники відповідача проти позову заперечували та просили суд відмовити у задоволені позову.

У судовому засіданні 25.02.2015 р. в порядку ч. 3 ст. 160 КАС України судом проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Вислухав представників сторін, з'ясував усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінив докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідив матеріали, що містяться у справі, суд дійшов висновку, що позов належить задоволенню частково, виходячи з наступного:

У жовтні-листопаді 2014 р. відповідачем проведена документальна планова виїзна перевірка позивача за період з 01.04.2011 р. по 31.12.2013 р., за результатами якої складено акт від 14.11.2014 р. № 2851/14-04-22-01/20920010 (а. с. 39-95).

Під час перевірки встановлено наступні порушення, що стали підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень:

- п. 134.1 ст. 134, п. 135.1, 135.2, п.п. 135.5.3 п. 135.5 ст. 135, п. 137.1 ст. 137, п.п. 153.1.4 п. 153.1 ст. 153 Податкового кодексу України (далі - ПК України), в результаті чого занижено податок на прибуток на суму 120447,00 грн.;

- п. 198.3 ст. 198, п. 200.1, 200.3 ст. 200 ПК України, п. 4.6 Порядку заповнення і подання податкової звітності з ПДВ, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 25.11.2011 р. № 1492, внаслідок чого завищено залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду, на суму 79200,00 грн.

На підставі акту перевірки прийнято податкові повідомлення-рішення від 05.12.2014 р. № на суму 150558,75 грн. і № на суму 79200,00 грн. (а. с. 10, 12).

Вирішуючи спір між сторонами, суд виходить з наступного.

Перевіркою встановлено, що протягом ІІ кварталу 2012 р. позивач здійснював операції з продажу іноземної валюти, отриманої від нерезидентів у вигляді виручки за поставлені товари по експортним контрактам. Зокрема, на підставі заяв позивача від 18.07.2012 р. і від 20.09.2012 р. банк здійснив продаж іноземної валюти. За розрахунками відповідача позитивна різниця між ціною продажу валюти та її балансовою вартістю становить 5072,58 грн.

Згідно п.п. 153.1.4 п. 153.1 ст. 153 ПК України (в редакції на час вчинення правопорушення) у разі здійснення операцій з продажу іноземної валюти та банківських металів до складу доходів або витрат платника податку відповідно включається позитивна або від'ємна різниця між доходом від продажу та балансовою вартістю такої валюти, металів.

Ані в адміністративному позові, ані в судових засіданнях позивач не наводить підстав, з яких заперечує висновки відповідача щодо зазначеного вище порушення. Згідно розрахунку відповідача, дане порушення стало підставою для нарахування основного зобов'язання з податку на прибуток на суму 1065,00 грн. і штрафних (фінансових) санкцій на суму 266,25 грн. Таким чином, позовні вимоги в частині скасування податкового повідомлення-рішення від 05.12.2014 р. № на суму 1331,25 грн. задоволенню не підлягають.

Перевіркою встановлено, що в позивача рахується кредиторська заборгованість по розрахункам із контрагентом Кірюхіним О.М. у розмірі 200000,00 грн. Заборгованість виникла 28.02.2009 р. на підставі акту виконаних робіт за тією ж датою.

Згідно договору від 01.01.2006 р. № 4, укладеного між ФОП Кірюхіним О.М. та ТОВ "Універсальна база 1608", ФОП Кірюхін О.М. надав ТОВ "Універсальна база 1608" юридичні послуги. Відповідно до акту виконаних робіт від 28.02.2009 р., вартість послуг склала 200000,00 грн. В подальшому ФОП Кірюхін О.М. припинив свою підприємницьку діяльність. Судами першої апеляційної та касаційної інстанцій в адміністративній справі № 2а-4555/09/1470 встановлено право Кірюхіна О.М. як фізичної особи (не підприємця) вимагати виконання боржником свого обов'язку у будь-який час, оскільки строк такого виконання не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги (а. с. 96-106).

Однак відповідач вважає, що Кірюхіним О.М. пропущено трирічний строк позовної давності, визначений ст. 257 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). На думку відповідача, заборгованість у розмірі 200000,00 грн. набула статусу безповоротної фінансової допомоги і має бути включена до складу доходів, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування згідно ст. 135 ПК України.

Суд не може погодитися з такою позицією відповідача на підставі того, що перевіряючими не було враховано обмін позивача з Кірюхіним О.М. листами про перенесення строку сплати зобов'язання (а. с. 107-109).

На підставі ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

З огляду на викладене, враховуючи те, що позивач і Кірюхін О.М. визначилися щодо відстрочення виконання зобов'язання шляхом обміну листами до спливу строку позовної давності, відповідач помилково вважає, що Кірюхін О.М. втратив право на пред'явлення вимоги на суму 200000,00 грн. і вказана сума є безповоротною фінансовою допомогою.

У межах проведення перевірки відповідачем досліджувалися взаємовідносини позивача з ТОВ "Агротім" на підставі договору від 26.07.2013 р. № 26/07/13цп (а. с. 135-137). За вказаним договором ТОВ "Агротім" зобов'язувалося поставити та передати у власність позивача цукор-пісок на умовах EXW (Інкотермс 2010).

Відповідно до правил використання внутрішніх та міжнародних торгових термінів Інкотермс 2010 термін "франко-завод" означає, що продавець вважається таким, що виконав свої зобов'язання щодо поставки, в момент, коли він надав товар у розпорядження покупця на площах свого підприємства чи в іншому названому місці, без здійснення митного очищення товару для експорту та завантаження його на будь-який приймаючий транспортний засіб.

18.07.2013 р. позивач уклав договір купівлі-продажу № 1807/03, за яким продав цукор ТОВ "Атлантіда Фінанс" (а. с. 157-159).

26.07.2013 р. (у день придбання цукру) позивач направив лист директору ТОВ "Агротім" про те, що право власності на цукор перейшло до ТОВ "Атлантіда Фінанс" (а. с. 150). Таким чином, позивач фактично не отримував товару від ТОВ "Агротім", а перепродав його ТОВ "Атлантіда Фінанс", яке й транспортувало його на свій склад.

Відповідач вважає, що позивач завищив витрати та податковий кредит за рахунок операцій з товаром, походження якого не встановлено та не підтверджено відповідними документами, зокрема, товарно-транспортними накладними, що підтверджують рух товару від ТОВ "Агротім" до позивача, а також посвідчення про якість товару. Крім того, ТОВ "Агротім" не відображає у 2013 р. придбання у контрагентів (ТОВ "Агроскоп Україна") цукру.

З даного приводу суд зазначає, що, виходячи з правовідносин, які склалися між позивачем і його контрагенти, позивач не мав і не міг мати товарно-транспортних накладних і сертифікату якості товару. Зазначені документи були надані відповідачу разом із запереченнями на акт перевірки, але не враховані останнім при винесенні оскаржуваних податкових повідомлень-рішень. Наданий також договір між ТОВ "Агротім" і ТОВ "Агроскоп України" щодо придбання цукру.

На переконання суду, можливе порушення податкового законодавства контрагентом позивача не означає "автоматичного" порушення вимог податкового законодавства самим позивачем. У позивача відсутній обов'язок і можливості перевіряти добросовісність своїх контрагентів щодо ведення податкового обліку.

Зазначена позиція узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22.01.2009 р. у п. 71 зазначив, що платник податку не повинен нести відповідальності за наслідки невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також пеню. На думку суду, такі вимоги стали б надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини", українські суди мають застосовувати при розгляді справ практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Вищий адміністративний суд України у своєму листі від 02.06.2011 р. вих. № 11/13-11 роз'яснив, що оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Згідно ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач не довів перед судом законності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України. Позивач надав платіжні доручення про сплату судового збору в сумі 459,52 грн. (а. с. 3, 197), у зв'язку з чим підлягає відшкодуванню 454,92 грн.

Керуючись ст. 2, 7, 17, 94, 158, ч.3 ст. 160, 161, 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів від 05.12.2014 р. № на суму 146550,00 грн.

3. Скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів від 05.12.2014 р. № повністю.

4. Повернути товариству з обмеженою відповідальністю "Універсальна база 1608" (ідентифікаційний код 20920010) судовий збір у сумі 454,92 грн. з Державного бюджету України.

Постанова суду першої інстанції набирає чинності з моменту закінчення десятиденного строку на апеляційне оскарження.

Постанова суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного Адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Порядок та строки апеляційного оскарження визначені ст. 186 КАС України.

Повний тест постанови

виготовлено та підписано суддею 02.03.2015 р.

Суддя Н. В. Лісовська