Справа № 826/486/15
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2015-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10 квітня 2015 року 13 год. 30 хв. № 826/486/15

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Данилишин В.М. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області та відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області, третя особа: ОСОБА_1, про зобов'язання вчинити певні дії.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" (далі - позивач, ПАТ "Укрсоцбанк") звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовом до управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області (далі - відповідач-1) та відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області (далі - відповідач-2), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_1 (далі - третя особа, ОСОБА_1), про зобов'язання відповідачів скасувати арешт та заборону відчуження транспортного засобу ОСОБА_1 марки VOLKSWAGEN, модель Touareg, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (далі - транспортний засіб), який перебуває у заставі позивача відповідно до укладеного 03 квітня 2008 року договору застави майна № 02-10/1228 (далі - договір застави).

В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, оскільки діяннями відповідачів порушуються права та інтереси позивача як власника спірного майна.

У ході судового розгляду справи представник позивача підтримав позов та просив задовольнити його повністю, а представник відповідача-2 проти позову заперечувала частково та надала суду усні пояснення.

Представники відповідача-1 та третьої особи у судові засідання не прибули, хоча про дати, час та місце судового розгляду справи відповідач та третя особа повідомлені належним чином, заяви про розгляд справи за відсутності їх представників до суду не надійшли.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у судовому засіданні 02 лютого 2015 року судом, згідно з ч.ч. 4, 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

У ході розгляду справи судом з'ясовано, що 03 квітня 2008 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" (далі - АКБ СР "Укрсоцбанк"), правонаступником якого є ПАТ "Укрсоцбанк", та ОСОБА_1 укладено договір кредиту на купівлю автотранспортних засобів № 10-29/6180 (далі - кредитний договір).

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 03 квітня 2008 року між АКБ СР "Укрсоцбанк", правонаступником якого є ПАТ "Укрсоцбанк", як заставодержателем, та ОСОБА_1, як заставодавцем, укладено договір застави, за умовами якого заставодавець передав у заставу заставодержателю в якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором транспортний засіб.

На виконання п. 1.14 договору застави, обтяження транспортного засобу, як предмету застави, 15 квітня 2008 року зареєстровано у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна за реєстраційним № 7018904, контрольна сума - А2ГДББЕ889, обтяжувач - АКБ "Укрсоцбанк".

ПАТ "Укрсоцбанк" 15 квітня 2013 року здійснено зміну терміну обтяження, тим самим збільшено термін дії обтяження до 27 березня 2018 року, на підтвердження якого представником позивача надано суду копію витягу № 46033020 із Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 06 січня 2015 року.

Відповідно до вище вказаного витягу, у Держаному реєстрі обтяжень рухомого майна містяться, зокрема, наступні записи:

- запис № 2, згідно з яким, 16 травня 2012 року зареєстровано публічне обтяження - арешт рухомого майна боржника на підставі постанови державного виконавця ВДВС Броварського МРУЮ Демчук Т.П. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, що винесене 10 травня 2012 року по виконавчому провадженню 32522795;

- запис № 3, відповідно до якого, 23 травня 2012 року зареєстровано публічне обтяження - арешт рухомого майна боржника на підставі постанови державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ у Київській області Токар Д.А. про арешт майна боржника, що винесене 23 травня 2012 року по виконавчому провадженню 32712039;

- запис № 4, згідно з яким, 13 липня 2012 року зареєстровано публічне обтяження - арешт рухомого майна боржника на підставі постанови державного виконавця ВДВС Броварського МРУЮ Демчук Т.П. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, що винесене 10 травня 2012 року по виконавчому провадженню 32522617.

Під час судового розгляду справи представник позивача пояснив, що до ПАТ "Укрсоцбанк" звернулася ОСОБА_1, яка повідомила, що на транспортний засіб, який передано позивачу у заставу, органом державної виконавчої служби незаконно накладено арешт.

Суд погоджується із доводами представників позивача щодо наявності підстав для скасування арешту та заборону відчуження транспортного засобу, виходячи з оцінки наявних у матеріалах справи доказів, а також аналізу наступних норм та обставин.

Так, умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України "Про виконавче провадження" (далі - Закон), саме відповідно до норм якого належить давати оцінку діям державного виконавця щодо вчинення виконавчих дій.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 32, ч. 1 ст. 52, ч.ч. 1, 3 ст. 54, ч. 2 ст. 57 Закону, заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Відповідно до п.п. 5.3.1, 5.3.3 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15 грудня 1999 року за № 865/4158 (далі - Інструкція № 74/5), стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя. За постановою державного виконавця про стягнення виконавчого збору, винесеною у виконавчому провадженні про звернення стягнення на заставлене майно, стягнення звертається на вільне від застави майно боржника.

Для підтвердження своїх вимог заставодержатель надає державному виконавцю договір застави, кредитний договір або інший договір, який підтверджує основне зобов'язання, документи, які підтверджують виконання боржником зобов'язань перед заставодержателем (платіжне доручення, квитанція тощо про сплату відповідних сум), розрахунки, які підтверджують вимоги заставодержателя, та інші документи на підтвердження таких вимог.

При реалізації вище викладених норм слід мати на увазі, що згідно з ч. 2 ст. 1 Закону України "Про заставу", в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Крім того, право заставодержателя на звернення стягнення саме на заставлене майно регулюється ст. 20 Закону України "Про заставу".

Тобто, з вище викладених норм вбачається, що застава як правовий інститут виконує забезпечувальну функцію виконання боржником основного зобов'язання, тобто направлена на те, щоб гарантувати кредитору-заставодержателю право на задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна за наявності у боржника заборгованості перед кредитором. Застава має похідний характер від основного зобов'язання та є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії договору застави.

Відповідно до ч. 6 ст. 20 Закону України "Про заставу", звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Звернення стягнення на заставлене майно державного підприємства (підприємства, не менше п'ятдесяти відсотків акцій (часток, паїв) якого є у державній власності) здійснюється за рішенням суду.

Нормами Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" визначено правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Зокрема, ст.ст. 14, 15 вказаного Закону встановлено правила пріоритету обтяження. Пріоритет права заставодержателя на задоволення забезпечених заставою вимог за рахунок предмета застави відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в заставу рухоме майно виникає з моменту державної реєстрації застави. Зареєстровані права та вимоги на рухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Тобто, як вбачається з вище викладених норм, звернення стягнення на предмет застави у порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя, який має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених заставою вимог за рахунок предмету застави.

Як уже зазначено вище, згідно з наявною у матеріалах справи копією витягу №46033020 із Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 06 січня 2015 року, у вказаному реєстрі містяться, зокрема, наступні записи:

- запис № 3, відповідно до якого, 23 травня 2012 року зареєстровано публічне обтяження - арешт рухомого майна боржника на підставі постанови державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ у Київській області Токар Д.А. про арешт майна боржника, що винесене 23 травня 2012 року по виконавчому провадженню 32712039;

- запис № 4, згідно з яким, 13 липня 2012 року зареєстровано публічне обтяження - арешт рухомого майна боржника на підставі постанови державного виконавця ВДВС Броварського МРУЮ Демчук Т.П. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, що винесене 10 травня 2012 року по виконавчому провадженню 32522617.

Однак, у ході розгляду справи судом з'ясовано, що саме у позивача є пріоритетне право на заставлене майно (транспортний засіб), що вбачається із запису № 1 у вище вказаному витязі, відповідно до якого, із 15 квітня 2008 року зареєстровано обтяження на підставі договору застави майнових прав № 02-10/1228 від 03 квітня 2008 року на транспортний засіб та обяжувачем є Київська міська філія АКБ "Укрсоцбанк".

Отже, з урахуванням вище викладених норм та з'ясованих обставин суд прийшов до висновку, що зареєстрована у встановленому порядку застава за позивачем надає йому пріоритет на задоволення його вимог перед іншими стягувачами, які не є заставодержателями спірного майна.

Згідно з ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих судом обставин вбачається, що позов публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області та відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області, третя особа: ОСОБА_1, про зобов'язання вчинити певні дії є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню повністю.

Поряд з цим, відповідно до норм постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 7, акт суб'єкта владних повноважень може бути скасовано тільки у разі визнання його протиправним, тобто таким, що порушує права та законні інтереси особи, оскільки, скасування такого акта є способом захисту порушеного права, який застосовується у разі, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту його прийняття.

При цьому, суд зазначає, що позивачем, як особою, яка не є учасником виконавчого провадження, не пропущено встановлений нормами КАС України шестимісячний строк звернення до суду з позовом, оскільки про спірні правовідносини позивачу стало відомо після вчинення відповідачами дій, направлених на арешт та заборону відчуження транспортного засобу.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). У зв'язку з тим, що представниками позивача не заявлено вимогу про стягнення судового збору за рахунок бюджетних коштів, суд не присуджує на користь позивача здійснені ним судові витрати відповідно до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 69-71, 86, 128, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Зобов'язати управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області та відділ державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області скасувати арешт та заборону відчуження транспортного засобу ОСОБА_1 марки VOLKSWAGEN, модель Touareg, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, який перебуває у заставі публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" відповідно до укладеного 03 квітня 2008 року договору застави майна № 02-10/1228.

Копії постанови направити (вручити) сторонам та третій особі (їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В.М. Данилишин