Справа № 804/15741/14
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2015-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Боженко Наталії Василівни
В обґрунтування позову зазначено, що податковий орган провів перевірку позивача, однак висновки викладені в акті перевірки не відповідають фактичним обставинам справи. Вважає, що спірні повідомлення-рішення, прийняті на підставі акту перевірки є необґрунтованими, прийнятими без урахування всіх обставин, що мають значення для їх прийняття, що має наслідком їх неправомірності та є підставою для скасування.
Представники позивача та відповідача надали до суду клопотання про розгляд справи у письмовому провадженні у їх відсутність на підставі матеріалів справи.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд встановив наступне.
Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційне підприємство №26» Дніпропетровської міської ради як платник податків перебуває на обліку в Лівобережній об'єднаній державній податковій інспекції м.Дніпропетровська ГУМ у Дніпропетровській області та є платником податків.
За наслідками перевірки складено Акт від 22.08.2014 року №3026/2201/32616358 (далі - Акт перевірки), згідно висновків якого встановлено порушення: п.135.1. п.п.135.5.4 п.135.5 ст.135 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2756 - VI (із змінами та доповненням), в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся на загальну суму 133 668 грн. в т.ч. по періодам: 4 квартал 2011 року на суму 58 470 грн., 4 квартал 2012 року на суму 21 074 грн., 2013 рік на суму 54 124 грн.; п.198.1. п.198.2, п. 198.3, п. 198.4 ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2756 - VI (із змінами та доповненням) в результаті чого встановлення заниження податку на додана вартість у сумі 214 411 грн., в тому числі по періодам: за квітень 2011 року на суму 16 250 грн.; за травень 2011 року на суму 604 грн.; за липень 2011 року на суму 2 500 грн.; за серпень 2011 року на суму 4 462 грн.; за вересень 2011 року на суму 8 168 грн.; за листопад 2011 року на суму 10 327 грн.; за липень 2012 року на суму 40 554 грн.; за серпень 2012 року на суму 44 727 грн.; за жовтень 2012 року на суму 5 000 грн.; за травень 2013 року на суму 24 994 грн.; за серпень 2013 року на суму 14 167 грн.; за вересень 2013 року на суму 6 700 грн.; за листопад 2013 року на суму 14 998 грн.; за березень 2014 року на суму 16 500 грн.; за травень 2014 року на суму 4 460 грн.. Враховуючи, вимоги п.102.1 ст.102 Податкового Кодексу України №2755- VI від 02.12.2010 року
Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість вказаних висновків відповідача і винесеного на підставі такого висновку спірних актів індивідуальної дії на відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає наступне.
Правова позиція податкового органу, покладена в основу прийняття цього акта індивідуальної дії, полягає, зокрема, у тому, що у періоді, охопленому перевіркою, позивачем було отримано фінансування з Державного бюджету України. На думку відповідача, під час розрахунків з постачальниками за рахунок фінансування з державного бюджету є неоподатковуваною операцією, у зв'язку з чим частка ПДВ у складі вартості послуг, компенсована за рахунок бюджетних коштів, не підлягає включенню до податкового кредиту підприємства.
Так, згідно п.196.1 ст. 196 Податкового кодексу України не є об'єктом оподаткування операції, зокрема, з виплат у грошовій формі заробітної плати (інших прирівняних до неї виплат), а також пенсій, стипендій, субсидій, дотацій за рахунок бюджетів або Пенсійного фонду України чи інших фондів загальнообов'язкового соціального страхування (крім тих, що надаються у майновій формі); виплат дивідендів, роялті у грошовій формі або у вигляді цінних паперів, які здійснюються емітентом; надання комісійних (брокерських, дилерських) послуг із торгівлі та/або управління цінними паперами (корпоративними правами), деривативами та валютними цінностями, включаючи будь-які грошові виплати (у тому числі комісійні) фондовим або валютним біржам чи позабіржовим фондовим системам або їх членам у зв'язку з організацією та торгівлею цінними паперами ліцензованими торговцями цінними паперами, а також деривативами та валютними цінностями.
Відповідно до п.198.4 ст. 198 Податкового кодексу України, якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника.
Таким чином, чинне податкове законодавство не обмежує право платника на реалізацію права на податковий кредит в залежності від джерела отримання коштів, використаних для розрахунків за отримані товари (роботи, послуги). Отже, формування платником податкового кредиту за наслідками придбання товарів (робіт, послуг) за рахунок цільових бюджетних коштів здійснюється за загальними правилами.
Посилання податкового органу на приписи п.196.1 ст. 196 Податкового кодексу України не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки регулюють оподаткування операцій з виплат, а не з отримання фінансування.
Таким чином, податкове повідомлення-рішення №005792201 від 23.09.2014 року підлягає скасуванню.
П.2.8 Положення №637 встановлено, що підприємства можуть тримати в позаробочий час у своїх касах готівкову виручку (готівку) у межах, що не перевищують установлений ліміт каси. Готівкова виручка (готівка), що перевищує встановлений ліміт каси, обов'язково здається до банків для її зарахування на банківські рахунки. Відокремлені підрозділи підприємств - юридичних осіб можуть здавати готівкову виручку (готівку) безпосередньо до кас таких юридичних осіб або до будь-якого банку для її переказу і зарахування на банківські рахунки зазначених юридичних осіб.
За відсутності банків готівкова виручка (готівка) для переказу на банківські рахунки підприємства (підприємця) може здаватися до операторів поштового зв'язку та небанківських фінансових установ, які в установленому законодавством порядку отримали ліцензію на переказ коштів без відкриття рахунку.
Здавання готівкової виручки (готівки) здійснюється самостійно (у тому числі із застосуванням платіжних пристроїв та через пункти приймання готівки) або через відповідні служби, яким згідно із законодавством надано право на перевезення валютних цінностей та інкасацію коштів.
Здавання готівкової виручки (готівки) може здійснюватися для зарахування на будь-який банківський рахунок підприємства (підприємця) на його вибір.
П.2.10 Положення №637 визначає, що підприємства мають право зберігати у своїй касі готівку, одержану в банку для виплат, що належать до фонду оплати праці, а також пенсій, стипендій, дивідендів (доходу), понад установлений ліміт каси протягом трьох робочих днів, уключаючи день одержання готівки в банку. Для проведення цих виплат працівникам віддалених відокремлених підрозділів підприємств залізничного транспорту та морських портів готівка може зберігатися в їх касах понад установлений ліміт каси протягом п'яти робочих днів, уключаючи день одержання готівки в банку. Готівка, що одержана в банку на інші виплати, має видаватися підприємством своїм працівникам у той самий день. Суми готівки, що одержані в банку і не використані за призначенням протягом установлених вище строків, повертаються підприємством до банку не пізніше наступного робочого дня банку або можуть залишатися в його касі (у межах установленого ліміту).
Підприємство має право зберігати в касі готівку для виплат, які належать до фонду оплати праці та здійснюються за рахунок виручки, понад установлений йому ліміт каси протягом трьох робочих днів з дня настання строків цих виплат у сумі, що зазначена в переданих до каси відомостях на виплату грошей (далі - видаткова відомість) (додаток 1).
П.3.5 Положення №637 визначено, що у разі видачі окремим фізичним особам готівки (у тому числі працівникам підприємства) за видатковим касовим ордером або
видатковою відомістю касир вимагає пред'явити паспорт чи документ,
що його замінює, записує його найменування і номер, ким і коли він виданий. Фізична особа розписується у видатковому касовому ордері або видатковій відомості про одержання готівки із зазначенням одержаної суми (гривень - словами, копійок - цифрами), використовуючи чорнильну або кулькову ручку з чорнилом темного
кольору. Якщо видаткова відомість складена на видачу готівки кільком особам, то одержувачі також пред'являють паспорти чи документи, що їх замінюють, і розписуються у відповідній графі документа.
Для виведення залишку готівки в касі не приймаються видаткові касові ордери або видаткові відомості, в яких видача готівки з каси не підтверджена підписом одержувача.
Видача готівки особам, яких немає в штатному розписі підприємства, проводиться за видатковими касовими ордерами, що виписуються окремо на кожну особу або за окремою видатковою відомістю.
П.3.8. Положення №637 передбачено, що виплати, пов'язані з оплатою праці, проводяться касиром підприємства або за видатковими касовими ордерами на кожного
одержувача чи за видатковими відомостями.
На титульній сторінці видаткової відомості робиться дозвільний напис про видачу готівки за підписами керівника і головного бухгалтера або осіб, уповноважених керівником, із зазначенням строків видачі готівки і суми (гривень - словами, копійок - цифрами).
Наявність встановленого порушення під час перевірки позивачем не спростована.
Як зазначено в Акті перевірки, проведеною перевіркою відображеного показника за період з 01.04.2011 року по 31.12.2013 року в сумі 2 532628 грн. на підставі таких документів: банківських виписок, інших документів, журналів ордерів по рах.31 «Рахунки в банках», встановлено заниження задекларованих КП «ЖЕП №26» ДМР показників у рядку 03 ІД Декларацій «Інші доходи» на суму 639 431 грн., у тому числі по періодах: 4 квартал 2011 року на суму 254 217 грн., 4 квартал 2012 року на суму 100 352 грн., 2013 рік на суму 284 862 грн..
Так, відповідно до п.п.14.1.11 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України безнадійна заборгованість - заборгованість, що відповідає одній з таких ознак, зокрема, заборгованість за зобов'язаннями, щодо яких минув строк позовної давності.
Згідно статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Згідно п.п.14.1.43. п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, дебітор - особа, у якої внаслідок минулих подій утворилася заборгованість перед іншою особою у формі певної суми коштів, їх еквіваленту або інших активів.
Згідно п.п.14.1.257. п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, фінансова допомога - фінансова допомога, надана на безповоротній або поворотній основі. Безповоротна фінансова допомога - це сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності.
Відповідно до п.135.1. ст.135 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та устатті 136 цього Кодексу.
Відповідно до пп.135.5.4 п.135.5 ст.135 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) інші доходи включають вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.
Згідно п.137.1 ст.137 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) дохід від реалізації товарів визнається за датою переходу покупцеві права власності на такий товар. Дохід від надання послуг та виконання робіт визнається за датою складення акта або іншого документа, оформленого відповідно до вимог чинного законодавства, який підтверджує виконання робіт або надання послуг.
Відповідно до п. 137.10 ст. 137 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) суми безповоротної фінансової допомоги та безоплатно отримані товари (роботи, послуги) вважаються доходами на дату фактичного отримання платником податку товарів (робіт, послуг) або за датою надходження коштів на банківський рахунок чи в касу платника податку, якщо інше не передбачено цим розділом.
Таким чином, якщо сума кредиторської заборгованості платника податку за неоплачені товари/послуги залишається не стягнутою після закінчення терміну позовної давності, то у податковому періоді, на який припадає закінчення терміну позовної давності, такі товари/послуги вважаються безоплатно отриманими і платник податку повинен таку суму включити до складу доходів, що враховується при обчисленні об'єкта оподаткування.
При перевірці встановлено, що КП «ЖЕП №26» ДМР укладено ряд договорів про надання послуг, а саме планування та організація капітального ремонту, технічного обслуговування житлового фонду, підготовка житлового фонду до роботи в осінньо-зимовий період, складання загальних кошторисів, надання консультацій, довідок, тощо, про що зазначено в Акті перевірки.
Наявність встановленого порушення позивачем не спростована.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись ст.ст. 71, 86, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна, скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко