Справа № 2а/1770/924/2011
Суддя: Охрімчук І.Г.
Дата ухвалення: 2012-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________
_______________________________________________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Борискін С.А.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
УХВАЛА

іменем України

"17" вересня 2012 р. Справа № 2а/1770/924/2011

Житомирський апеляційний адміністративний суду складі колегії:

головуючого судді Охрімчук І.Г.

суддів: Моніча Б.С.

ОСОБА_2

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "18" травня 2012 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Державної судової адміністрації України, Територіального управління Державної судової адміністрації України про стягнення недонарахованої і не виплаченої заробітної плати, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась з позовом до Державної судової адміністрації України про стягнення не донарахованої і не виплаченої заробітної плати за період з 04.01.2006 року по 31.12.2010 року, обчислену з розрахунку мінімальної заробітної плати, в сумі 10388,35 грн., матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2006 рік в сумі 3128,71 грн., за 2007 рік - 5440,50 грн.

В решті позовних вимог позовна заява була залишена без розгляду за заявою представника позивача.

Ухвалою суду від 18 травня 2012 року позовна заява в частині позовних вимог про стягнення на користь позивача матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2006 рік в сумі 3128,71 грн., за 2007 рік - 5440,50 грн., була залишена без розгляду.

Позовні вимоги ОСОБА_3 обґрунтовує тим, що вона з 04.01.2006 року працює суддею Рівненського міського суду Рівненської області. 03.09.2005р. було прийнято постанову КМУ №865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів", якою затверджено схеми посадових окладів керівників та суддів Конституційного Суду України, Верховного Суду України, вищих спеціалізованих судів, Апеляційного суду України, апеляційних та місцевих судів згідно з додатками 1-6. Посадові оклади, передбачені постановою, встановлювались виходячи з кількості розмірів мінімальної заробітної плати. 31.12.2005р. було прийнято постанову №1310, якою доповнено постанову КМУ №865 від 03.09.2005р. пунктом 4-1, який передбачає, що розміри посадових окладів, передбачених цією постановою, встановлюються виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 грн. і в подальшому при підвищенні мінімальної заробітної плати їх перерахунок не провадиться". Позивачка вказує, що прийняття зазначених змін є протиправним. Внаслідок цих змін, нарахування посадового окладу і загалом заробітної плати за вказаний період, здійснювалось без врахування росту мінімальної заробітної плати, що на думку позивача є незаконним. При цьому позивач також посилається на постанову Печерського районного суду м. Києва від 19.03.2007р. по справі за позовом до ОСОБА_4 Україна, Кабінету Міністрів України, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03.12.2007р., якою визнано протиправним та скасовано п.4-1 Постанови КМУ від 03.09.2005р. №865. Постановою Окружного адміністративного суму м. Києва від 21.05.2008р. визнано незаконними постанови КМУ від 21.12.2005р. №1243 "Питання оплати вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органі державної влади і органів місцевого самоврядування та судів" в частині встановлення розміру посадового окладу суддів; п.4-1 постанови КМУ від 31.12.2005р. №1310 "Про внесення змін до постанови КМУ від 03.09.2005р. №865"та п.4-1 постанови КМУ від 03.09.2005р. №865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів".

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 18.05.2012 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу. В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Рівненського окружного адміністративного суду та прийняти нове рішення про задоволення її позовних вимог.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при прийнятті оскаржуваної постанови, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_3 не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно Указу Президента України від 14.12.2005 року№1764/2005, ОСОБА_3 з 04.01.2006 року працює суддею Рівненського міського суду Рівненської області. В період роботи позивачка отримувала заробітну плату за посадовим окладом, розмір якого встановлювався з розміру мінімальної заробітної плати 332 грн. Крім того, в 2006 та 2007 роках позивачка не отримувала, передбачену пп.2 п.2-1 постанови Кабінету міністрів України від 03.09.2005 року №865, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань.

Згідно з частиною першою статті 126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України. Відповідно до частини першої статті 130 Конституції України забезпечення фінансування та створення належних умов для функціонування судів і діяльності суддів покладено на державу.

Відповідно до ч.2 п.3, пп. 4, 21 п.4 та п. 6 Положення про ОСОБА_4 судову адміністрацію України, затвердженого Постановою КМ України від 14 січня 2009 року № 14 (діючого на час виникнення спірних відносин), основними завданнями ДСА є здійснення матеріального і соціального забезпечення суддів та працівників апарату судів; ДСА виконує функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів, здійснює матеріальне і соціальне забезпечення суддів, у тому числі суддів у відставці, а також працівників апарату судів та державної судової адміністрації та здійснює свої повноваження безпосередньо та через територіальні управління.

Статус суддів з метою забезпечення належних умов для здійснення правосуддя визначається Законом України "Про статус суддів" від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ (діючого на час виникнення спірних правовідносин). Стаття 11 цього Закону передбачає незалежність суддів, яка, серед іншого, забезпечується їх матеріальним і соціальним забезпеченням відповідно до їх статусу.

Судом встановлено, що відповідно до ч. 1 статті 44 Закону України "Про статус суддів" заробітна плата суддів складається: з посадового окладу, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років, премій та інших надбавок.

03.09.2005 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 865 "Про оплату праці суддів" (назва постанови в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), якою затвердив схеми посадових окладів інших керівників та суддів Конституційного Суду України, керівників та суддів інших судів загальної юрисдикції, привівши оклади суддів у відповідність з встановленим частиною другою статті 44 Закону України "Про статус суддів" співвідношенням до посадових окладів Голови Верховного Суду України та голови суду, в якому працює суддя. Відповідно до пункту 5 вказаної Постанови вона набирала чинності з 1 січня 2006 року.

31.12.2005 Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 1310 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 р. № 865". Серед іншого, постанову доповнено пунктом 4-1 за змістом якого розміри посадових окладів встановлюються виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 грн. і в подальшому при підвищенні мінімальної заробітної плати їх перерахунок не проводиться.

Постановою Печерського районного суду міста Києва від 19.03.2007 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03.12.2007 року, було визнано протиправним та скасовано пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 31.12.2005 р. № 1310 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 р. № 865"та пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 р. № 856 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів". В цій частині судові рішення були залишені в силі постановою Вищого адміністративного суду України від 29.10.2009 року. Суди прийшли до висновку, що Кабінетом Міністрів України, який перебрав на себе функцію законодавця, були встановлені протиправні обмеження щодо встановлення розмірів посадових окладів суддів залежно від розмірів мінімальної заробітної плати на день ухвалення нормативно-правового акта з одночасною забороною перераховувати оклади при підвищенні мінімальної заробітної плати.

Крім того, положення п. 4-1 постанови КМУ № 865 від 03.09.2005 "Про оплату праці суддів" було визнано незаконним відповідно до постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.05.2008 року у справі № 2а-174, яка набрала законної сили 19.08.2009 року згідно ухвали Київського апеляційного адміністративного суду.

Щодо постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.08.2008р., якою було визнано положення п. 4-1 постанови КМ № 865 від 03.09.2005 "Про оплату праці суддів" незаконним, суд першої інстанції правильно зазначив, що 13 квітня 2011 року Вищим адміністративним судом України було розглянуто в касаційному порядку законність зазначеної вище постанови суду та винесено рішення, яким постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.05.2008р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19.08.2009р. скасовано і відмовлено у задоволенні позову до Кабінету Міністрів України, третіх осіб - Конституційний Суд України, Верховний Суд України, Вищий адміністративний суд України, Вищий господарський суд України, - про визнання незаконними та скасування актів на підставі того, що у статті 6 Конституції України міститься правова норма, згідно з якою державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.

Статус суддів, відповідно до пункту 14 частини першої статті 92 Конституції України, визначається виключно законами України. Відповідно до частини першої статті 126 Конституції України, Конституція і закони України повинні гарантувати незалежність і недоторканість суддів. Збереження існуючого статусу суддів, недопущення його скасування або звуження його змісту та обсягу є однією з основоположних гарантій незалежності суддів. Незалежність та недоторканість суддів гарантується наданням їм відповідно до Закону України "Про статус суддів" спеціальних умов матеріального та соціально-побутового забезпечення. Згідно зі статтею 44 вказаного Закону заробітна плата судді, як складова його матеріального і соціально-побутового забезпечення, є елементом статусу судді. Вона складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок. Розміри посадових окладів суддів встановлюються у відсотковому відношенні до посадового окладу Голови Верховного Суду України і не можуть бути меншими від 50 відсотків його окладу. У свою чергу посадовий оклад судді не може бути меншим від 80 відсотків посадового окладу голови суду, в якому працює суддя.

У такий спосіб законодавець диференційовано вирішив питання про оплату праці суддів, які здійснюють правосуддя, та суддів, які виконують ще й обов'язки на адміністративних посадах, з тим, що б досягти справедливого співвідношення в оплаті праці в залежності від обсягу виконуваної роботи. Іншого законодавчого акту з питань оплати праці суддів не приймалось.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України "Про оплату праці" умови та розміри оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з державного бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України.

На виконання вказаного Закону 30 червня 2005 року та 03 вересня 2005 року Кабінет Міністрів України прийняв постанови № 514 "Про оплату праці Голови, першого заступника Голови та заступника Голови Верховного Суду України", згідно з абзацом другим пункту 1 якої посадовий оклад Голови Верховного Суду України з 01 червня 2005 року становив 15 розмірів мінімальної заробітної плати, та № 865 "Про оплату праці суддів", якою затверджена Схема посадових окладів голови та заступника голови судової палати, голови Військової судової колегії, секретаря Пленуму та суддів Верховного Суду України, керівників та суддів вищих спеціалізованих судів, Апеляційного суду України, апеляційних та місцевих судів (додатки № 2 -6). Постанова Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 повинна була набрати чинності з 01 січня 2006 року. Однак, до набрання чинності вказаною постановою, постановою Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2005 року № 1243 "Питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів" було зафіксовано розрахункову величину для обчислення посадових окладів працівників певних установ, що фінансуються з бюджету, у тому числі й суддів, у розмірі встановленої мінімальної заробітної плати -332 грн. Іншою постановою від 31 грудня 2005 року № 1310 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865"внесені зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року №865, зокрема, постанову доповнено пунктом 4-1, згідно з яким також встановлено, що розміри посадових окладів, передбачені постановою від 03 вересня 2005 року № 865, встановлюються виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 грн. і у подальшому при підвищенні мінімальної заробітної плати їх перерахунок не провадиться. Такі зміни були внесені до постанови від 03 вересня 2005 року № 865 до набрання нею чинності.

При обчисленні посадового окладу в якості сталої (розрахункової) величини Кабінет Міністрів України використав встановлений з 01 вересня 2005 року Законом України "Про державний бюджет України на 2005 рік" розмір мінімальної заробітної плати 332 грн., що виключало можливість її збільшення у випадку підвищення розміру мінімальної заробітної плати.

Із схем посадових окладів голови та заступника голови судової палати, голови Військової судової колегії, секретаря Пленуму та суддів Верховного Суду України, керівників та суддів вищих спеціалізованих судів, апеляційного суду України, апеляційних та місцевих судів кількість розмірів мінімальної заробітної плати при обчисленні посадового окладу суддів складає від 8,5 до 12,5, що значно перевищує розміри мінімальної заробітної плати та прожиткового мінімуму, а також розмір посадових окладів багатьох працівників установ, які фінансуються з державного бюджету. Також оклад голови загального апеляційного суду області становить 11 розмірів мінімальної заробітної плати, або 3652 грн., а посадовий оклад судді цього ж суду - 9 розмірів мінімальної заробітної плати, або 2988 грн. Різниця у розмірах вказаних посадових окладів складає менше ніж 20 відсотків, а тому, оклад судді є більшим ніж 80 відсотків від посадового окладу голови суду.

Крім того, у зв'язку з прийняттям Кабінетом Міністрів України зазначених постанов збільшено оклади суддям та головам судів більш як у шість разів.

Відповідно до частини другої статті 40 Закону України "Про статус суддів" суддям, які мають кваліфікаційні класи, що встановлюються залежно від посади, стажу, досвіду роботи і рівня професійних знань, нараховуються доплати до посадових окладів. Наявність у законодавстві таких гарантій відповідає Європейської хартії про закон "Про статус суддів" стосовно права суддів на винагороду в залежності від стажу, обсягу і характеру посадових обов'язків судді.

Проте, постановою Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 не скасовуються і не змінюються, а навпаки встановлюються надбавки та доплати за виконання особливо важливої роботи, за науковий ступінь, для вирішення соціально-побутових питань, а також визначено порядок преміювання тощо.

Також вони не передбачають будь-якої заборони щодо застосування до грошових доходів суддів, як і до доходів інших громадян, механізму їх підвищення шляхом індексації відповідно до положень Закону України "Про індексацію грошових доходів громадян".

Таким чином, Кабінет Міністрів України при прийнятті оскаржуваних постанов не зменшив розрахунок посадових окладів суддів, а отже, й не обмежив матеріальний і соціальний захист суддів."

28 липня 2011 року Окружним адміністративним судом м. Києва розглянуто заяву за нововиявленими обставинами та розглянуто позовну заяву до Кабінету Міністрів України, третьої особи Державного казначейства України, Державної судової адміністрації України про скасування постанови Печерського районного суду м. Києва від 19.03.2007 року та винесено постанову, якою постанову Печерського районного суду від 19.03.2007р. в частині визнання протиправними та скасування пункту 4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005р. № 865 "Про оплату праці суддів" скасовано і в задоволенні позовних вимог в цій частині відмовлено. Зазначеною постановою встановлені обставини, аналогічні обставинам, викладеним в постанові Вищого адміністративного суду України від 13.04.2011р.

01.03.2012р. ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.07.2011 року залишено без змін.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Отже суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що твердження позивача про те, що прийняття змін до постанови КМУ №865, а саме п.4-1 є протиправним, так як наслідком цього стало нарахування посадового окладу і загалом заробітної плати без врахування мінімальної заробітної плати, є необґрунтованими та безпідставними.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без зміни, якщо визнає, що суди першої інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З урахуванням наведеного, постанова суду першої інстанції у даній справі є обґрунтованою та законною, а тому її слід залишити без змін, доводи ж позивача є не переконливими, спростовуються наведеним вище та відповідно, не можуть бути підставою для скасування постанови суду, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 197,198, 200, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "18" травня 2012 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис) І.Г. Охрімчук

судді: (підпис)

(підпис) ОСОБА_5

ОСОБА_2

Роздруковано та надіслано:

1- в справу

2 - позивачу ОСОБА_3 вул.Шкільна,1,м.Рівне,33000

3- відповідачу ОСОБА_4 судова адміністрація України вул. Липська, 18/5,м. Київ,Центральна Частина Києва, Київ,01601