Справа № 2а-774/11
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2015-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2015 р. Справа № 130448/11/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді Довгополова О.М.,
суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,
з участю секретаря судового засідання Прокопенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 лютого 2011 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську про визнання дій протиправними, зобов`язання призначити пенсію за вислугою років, -
В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську, яким просив визнати дії відповідача неправомірними та зобов`язати відповідача починаючи з 18 серпня 2010 року призначити пенсію за вислугою років відповідно до вимог ст. 50-1 Закону України Про прокуратуру, зарахувавши до стажу роботи половину строку навчання у Львівському державному університеті ім. І.Франка та період проходження військової строкової служби з 07 травня 1983 року по 23 липня 1985 року у пільговому обчисленні за участь у бойових діях - один місяць служби за три місяці.
Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 лютого 2011 року позов задоволено частково. Визнано дії відповідача по відмові у призначенні та виплаті ОСОБА_1 пенсії за вислугою років неправомірними; зобов`язано відповідача призначити та виплатити ОСОБА_1 з 18 серпня 2010 року пенсію за вислугою років, зарахувавши до стажу роботи половину строку навчання у Львівському державному університеті ім. І.Франка - два роки п`ять місяців вісім днів та період проходження військової строкової служби у пільговому обчисленні один місяць служби за три місяці участь у бойових діях з 07 травня 1983 року по 23 липня 1985 року. В решті позову відмовити.
Постанову в апеляційному порядку оскаржив відповідач, вважає, що суд порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить постанову скасувати та прийняти нову, якою в позові відмовити.
На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що до 20-річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років зараховується половина строку навчання у юридичних інститутах, юридичних академіях, юридичних університетах. У зв`язку з вказаним, на думку апелянта, немає підстав для задоволення позову в цій частині, оскільки Львівський національний університет відповідно до п.3 Положення про державний вищий навчальний заклад та статуту університету визначається як багатопрофільний вищий учбовий заклад IV рівня акредитації. Крім того, період військової служби в Республіці Афганістан ( з 04.05.1983 року по 23.07.1985 року) зараховано в одинарному розмірі, оскільки законом не передбачено зарахування в пільговому (потрійному) обчисленні період перебування в бойових діях. Згідно поданих позивачем документів стаж роботи обчислено 18 років 3 місяці 11 днів, тому позивачу відмовлено в призначенні пенсії за вислугою років відповідно до Закону «Про прокуратуру».
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок).
Пунктом 1 Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 був зарахований студентом 1-го курсу юридичного факультету денної форми навчання наказом ректора Львівського державного університету ім. І.Франка № 556 від 24.08.1987 р. та відрахований з числа студентів університету з 18.07.1992 року наказом ректора Львівського державного університету ім. І.Франка № 700 від 03.08.1992 р. Відповідно до диплому серії НОМЕР_1 від 30.06.1993 року про вищу освіту позивач закінчив повний курс навчання у Львівському державному університеті імені І.Франка за спеціальністю Правознавство та рішенням державної комісії йому присвоєно кваліфікацію юриста.
Згідно довідки Військової прокуратури Західного регіону № 77 від 16.08.2010 року встановлено, що до стажу роботи, що дає ОСОБА_1 право на песію за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», підлягає включенню половина періоду навчання у Львівському державному університеті ім. І.Франка., тривалість якого становить 02 роки 05 місяців 08 днів.
Як вбачається з довідки Надвірнянсько-Богородчанського районного військового комісаріату Івано-Франківської області № 43 від 30.09.2010 року, виданої на підставі особової справи № 6466, ОСОБА_1 дійсно проходив військову службу у Збройних силах України та приймав участь у бойових діях з 07 травня 1983 року по 23 липня 1985 року. Проте Управлінням Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську зараховано в одинарному розмірі період строкової військової служби (з 04.05.1983 р. по 23.07.1985 р.), не враховуючи його участь у бойових діях.
На звернення позивача про призначення пенсії за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України Про прокуратуру Управлінням Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську листом № 1575/03 від 21.08.2010 р. у такому відмовлено, мотивуючи відмову тим, що його загальний стаж роботи складає 18 років 11 місяців 14 днів, тобто менше необхідних 20 років.
Проте, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про неправомірність таких дій відповідача, виходячи з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 50-1 Закону України Про прокуратуру прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугою років незалежно від віку.
Частиною 5 вказаної статті визначено, що до 20-річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.
Згідно ст.1 Закону України «Про вищу освіту» вища освіта - рівень освіти, який здобувається особою у вищому навчальному закладі в результаті послідовного, системного та цілеспрямованого процесу засвоєння змісту навчання, який ґрунтується на повній загальній середній освіті й завершується здобуттям певної кваліфікації за підсумками державної атестації; вищий навчальний заклад - освітній, освітньо-науковий заклад, який заснований і діє відповідно до законодавства про освіту, реалізує відповідно до наданої ліцензії освітньо-професійні програми вищої освіти за певними освітніми та освітньо-кваліфікаційними рівнями, забезпечує навчання, виховання та професійну підготовку осіб відповідно до їх покликання, інтересів, здібностей та нормативних вимог у галузі вищої освіти, а також здійснює наукову та науково-технічну діяльність.
Відповідно до положень статті 25 Закону України Про вищу освіту університет є багатопрофільним вищим навчальним закладом четвертого, найвищого, рівня акредитації, який провадить освітню діяльність, пов`язану із здобуттям певної вищої освіти та кваліфікації широкого спектра природничих, гуманітарних, технічних, економічних та інших напрямів науки, техніки, культури і мистецтв, проводить фундаментальні та прикладні наукові дослідження, є провідним науково-методичним центром, має розвинуту інфраструктуру навчальних, наукових і науково-виробничих підрозділів, відповідний рівень кадрового і матеріально-технічного забезпечення, сприяє поширенню наукових знань та здійснює культурно-просвітницьку діяльність.
Відповідно до ст. 30 цього Закону структурними підрозділами вищого навчального заклату третього і четвертого рівнів акредитації є кафедри, факультети, інститути, філії, бібліотека тощо.
Факультет - основний організаційний і навчально-науковий структурний підрозділ вищого навчального закладу третього та четвертого рівнів акредитації, що об`єднує відповідні кафедри і лабораторії. Факультет створюється рішенням Вченої ради вищого навчального закладу за умови, якщо до його складу входить не менше ніж три кафедри і на ньому навчається не менше ніж 200 студентів денної (очної) форми навчання.
Оскільки в Законі України «Про вищу освіту» та в Законі України «Про освіту» не визначено поняття вищий юридичний навчальний заклад, а Львівський державний університет ім. І. Франка, структурним підрозділом якого є юридичний факультет, є таким, що заснований і діє відповідно до законодавства про освіту, провадить освітню діяльність, пов`язану із здобуттям вищої освіти за спеціальністю правознавство та присвоєнням кваліфікації юрист, тому і підлягає зарахуванню половина строку навчання у даному вищому навчальному закладі до стажу.
Крім того, законодавство колишнього СРСР і чинне законодавство України передбачають зарахування періоду проходження військової служби до різних видів трудового стажу, а також пільгове (кратне) обчислення цього періоду військовослужбовцям, які за рішенням Уряду СРСР проходили військову службу в державах, де в той час велися бойові дії, для зарахування до стажу роботи, що дає право на призначення та отримання різних видів пенсій і соціальних виплат.
Зокрема, Законом СРСР від 12 липня 1967 року «Про загальний військовий обов`язок» і Положенням про пільги для військовослужбовців, військовозобов`язаних, осіб, звільнених з військової служби у відставку, та їх сімей, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 17 лютого 1981 року № 193, було передбачено зарахування часу перебування громадян на дійсній військовій службі у Збройних Силах СРСР до загального трудового стажу, безперервного трудового стажу та стажу роботи за спеціальністю.
Спільною постановою Центрального Комітету КПРС та Ради Міністрів СРСР від 17 січня 1983 року № 59-27 «Про пільги військовослужбовцям, робітникам та службовцям, що знаходяться у складі обмеженого контингенту радянських військ на території Демократичної Республіки Афганістан, та їхнім сім`ям» було передбачено зараховувати до вислуги років для призначення пенсії один місяць служби за три місяці часу служби на території Демократичної Республіки Афганістан військовослужбовцям, що прослужили встановлений строк служби в цій країні, а тим, хто отримав поранення, контузії, каліцтво або захворювання - незалежно від строку служби, і період безперервного перебування у зв`язку з цим на лікуванні в лікувальних закладах.
Постановою Верховної Ради України від 12 вересня 1991 року № 1545-ХХІІ «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР» встановлено, що до прийняття відповідних актів законодавства України на території республіки застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і законам України.
У частині першій статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» зазначено, що час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Статтею 57 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що військова служба у складі діючої армії у період бойових дій, у тому числі при виконанні інтернаціонального обов`язку, а також перебування в партизанських загонах і з`єднаннях зараховується до стажу роботи на пільгових умовах у порядку, встановленому для обчислення строків цієї служби при призначенні пенсій за вислугу років військовослужбовцям.
Згідно зі статтею 17-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 2 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій визнаються: військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього СРСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього СРСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів). Перелік таких держав, періоди бойових дій у них та категорії працівників визначаються Кабінетом Міністрів України.
Як зазначено у пункті 2 постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1994 року № 63 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та затвердженому нею Переліку держав і періодів бойових дій на їх території, бойові дії в Афганістані, під час яких йому надавалася допомога за участю військовослужбовців Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки та осіб рядового, начальницького складу і військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ, військовослужбовців Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, інших військових формувань, осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ колишнього СРСР, проходили в період із квітня 1978 року по грудень 1989 року.
Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» до вислуги років зараховується, зокрема, дійсна військова служба у Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР та інші види служби і періоди роботи, які відповідно до законодавства колишнього СРСР зараховувалися до вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ. Вислуга років (у тому числі на пільгових умовах) у цьому випадку обчислюється у порядку, встановленому законодавством колишнього СРСР, якщо цією постановою не передбачено більш пільгових умов зарахування до вислуги років часу служби для призначення пенсій військовослужбовцям та особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ. У пункті 3 цієї постанови передбачено, що до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним у її пункті 1, зараховується на пільгових умовах - один місяць служби за три місяці - участь у бойових діях у воєнний час.
Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» права та пільги для ветеранів війни і членів їх сімей, встановлені раніше законодавством України і законодавством колишнього СРСР, не можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни.
Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що закони і нормативно-правові акти України, які регулюють пільговий порядок обчислення періоду проходження військовослужбовцями за рішенням Уряду колишнього СРСР військової служби в Демократичній Республіці Афганістан для зарахування його до стажу роботи, що дає право на призначення пенсій та соціальних виплат, не є рівноцінною заміною відповідного законодавства колишнього СРСР. Тому при вирішенні конкретних спорів з питання пільгового порядку обчислення періоду проходження військової служби суди повинні користуватися як законами і нормативними актами України так і законодавством колишнього СРСР.
Вирішуючи питання про можливість пільгового обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу роботи, який дає право прокурорам і слідчим на пенсію за вислугою років, колегія суддів виходить із того, що визначальною підставою у цьому випадку є наявність законодавчого регулювання, яке передбачає включення зазначеного періоду (строку) до стажу роботи працівників певних категорій, для реалізації цими особами права на призначення різних видів пенсій, щомісячного грошового утримання чи інших соціальних виплат. Основними актами, на підставі яких здійснюється таке регулювання, зокрема є: Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Закон України «Про прокуратуру».
Можливість пільгового обчислення періоду проходження військової служби є похідною від визначальної підстави і повинна пов`язуватися не з категорією працівників, що реалізують право на пенсію за вислугою років, а зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті проходження військової служби в певний, визначений у законодавчому порядку період часу. Така можливість передбачена, зокрема: спільною постановою Центрального Комітету КПРС та Ради Міністрів СРСР «Про пільги військовослужбовцям, робітникам та службовцям, що знаходяться в складі обмеженого контингенту радянських військ на території Демократичної Республіки Афганістан, та їхнім сім`ям», Законом України «Про пенсійне забезпечення», постановою Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» (для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»), Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» тощо.
Тобто, до актів правового регулювання умов і порядку призначення прокурорам і слідчим пенсій за вислугою років належать і ті правові акти, які передбачають пільгове (кратне) обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу роботи, що дає право на призначення й отримання різних видів пенсій та соціального забезпечення.
Враховуючи наведене, суб`єкт владних повноважень неправомірно не врахував до стажу, що дає право на призначення пенсії на підставі статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру», військову службу на території Демократичної Республіки Афганістан у складі діючої армії в період бойових дій при виконанні інтернаціонального обов`язку в період з 07 травня 1983 року по 23 липня 1985 року, та половину строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі - Львівському державному університеті ім. І.Франка, тривалість якого становить 02 роки 05 місяців 08 днів.
Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано поновив порушене право позивача на пенсію за вислугою років на підставі статті 50-1 Закону України Про прокуратуру.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд
УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську залишити без задоволення.
Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 лютого 2011 року у справі № 2а-774/11/0907 за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську про визнання дій протиправними, зобов`язання призначити пенсію за вислугою років залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий О.М. Довгополов

Судді Л.Я. Гудим

В.В. Святецький