Справа № 2а-1870/718/12
Суддя: Швець В.В.
Дата ухвалення: 2015-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.05.2015р. м. Київ К/9991/61092/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Швеця В.В.,

Малиніна В.В.,

Ситникова О.Ф.,

провівши в порядку письмового провадження касаційний розгляд адміністративної справи

за позовною заявою ОСОБА_4 до Міністерства фінансів України, Міністерства юстиції України, Державного казначейства України, Державної судової адміністрації України про стягнення грошової компенсації,

провадження в якій відкрито за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу та постанову Сумського окружного адміністративного суду від 21 березня 2012 року та ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду від 19 липня 2012 року,

в с т а н о в и л а:

23 жовтня 2006 року ОСОБА_4 пред'явила в суді зазначений позов.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 22 червня 1987 року працює на посаді судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області. Відповідно до пункту 2.10 Положення про порядок одержання, обміну, видачі та носіння службового обмундирування судді України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 квітня 1994 року № 16/5, за одяг, який не виданий згідно з нормами забезпечення з причин, незалежних від Верховного Суду України, Вищого Арбітражного суду, Міністерства юстиції України, суддям виплачується грошова компенсація вартості даного одягу. За 2004 - 2006 роки службове обмундирування або грошову компенсацію вона не отримувала.

Посилаючись на наведені обставини, просила стягнути з відповідачів грошову компенсацію за невидане службове обмундирування в розмірі 15 400 гривень.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 21 березня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 19 липня 2012 року, позовні вимоги за 2003, 2004 роки залишено без розгляду.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 21 березня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 19 липня 2012 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В обґрунтування касаційної скарги позивач посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування ухвалених ними рішень та прийняття нової постанови про задоволення позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та рішення, що приймалися під час її розгляду, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на момент звернення позивача до суду: далі - КАС України) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами (частина перша). Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина друга).

Статтею 100 КАС України встановлено, що пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції Державна судова адміністрація України у своєму запереченні на позовну заяву заявляла про пропущення строку звернення до суду (а.с.62).

Звертаючись 23 жовтня 2006 року до суду з позовними вимогами за 2003, 2004 роки, позивач клопотання про поновлення строку звернення до суду не подала, доводи, що вказують на перешкоди для своєчасного звернення до суду в межах строку, встановленого процесуальним законом, не зазначила.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, правильно застосував річний строк звернення до адміністративного суду, встановлений статтею 99 КАС України (у редакції, чинній на час звернення до суду), та обґрунтовано залишив без розгляду позовні вимоги за 2003, 2004 роки, оскільки позивачем пропущено зазначений строк звернення до суду без поважних причин.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 з 22 червня 1987 року працює на посаді судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області.

Відповідно до частини дванадцятої статті 44 Закону України від 15 грудня 1992 року № 2862-XII «Про статус суддів» (в редакції, що була чинною до 11 березня 2000 року) судді забезпечуються безплатним службовим обмундируванням за нормами, які визначаються Урядом України.

На виконання вказаного Закону 19 березня 1994 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову №177 «Про норми забезпечення службовим обмундируванням суддів України», якою затвердив норми забезпечення службовим обмундируванням і мантією суддів України.

Наказом Міністерства юстиції України від 22 квітня 1994 року № 16/5 затверджено Положення про порядок одержання, обліку, видачі та носіння службового обмундирування суддів України, пунктом 2.10 якого передбачено, що за одяг, який не виданий, згідно з нормами забезпечення з причин незалежних від Верховного Суду України, Вищого Арбітражного Суду України, Міністерства юстиції України, суддям виплачується грошова компенсація вартості даного одягу і згідно із нормами зараховується у термін його носіння. Для оформлення компенсаційних виплат подається заява судді на ім'я голови Верховного Суду України, Вищого Арбітражного Суду України, обласного (міського) суду, арбітражного суду, Міністра юстиції Республіки Крим, начальника управління юстиції.

Виплата грошової компенсації проводилася бухгалтеріями Верховного Суду України, Вищого Арбітражного Суду України, обласного, Київського, Севастопольського міського суду, арбітражних судів областей, міст Києва та Севастополя, Міністерства юстиції Республіки Крим, управлінь юстиції обласних, Київського, Севастопольського міських держадміністрацій.

11 березня 2000 року набув чинності Закон України від 17 лютого 2000 року № 1459-III «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів», відповідно до пункту 1 статті першої якого перше речення частини дванадцятої статті 44 Закону України «Про статус суддів» виключено.

Рішенням Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року №5-рп/2002 визнані неконституційними положення пункту 1 статті 1 Закону України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів».

13 березня 2003 року Міністерством юстиції України прийнято наказ №19/5 «Про визнання таким, що втратив чинність, наказу Мін'юсту України від 22 квітня 1994 року №16/5».

З 4 вересня 2003 року постанова Кабінету Міністрів України від 19 березня 1994 року №177 «Про норми забезпечення службовим обмундируванням суддів України» втратила чинність на підставі постанови Уряду від 4 вересня 2003 року №1393 «Про норми забезпечення мантіями та суддівськими нагрудними знаками суддів судів загальної юрисдикції».

Таким чином, забезпечення службовим обмундируванням суддів або виплата грошової компенсація за невикористане службове обмундирування були передбачені законодавством лише в період з 1996 року по 11 березня 2000 року та з 20 березня 2002 року по 13 березня 2003 року.

З огляду на наведене, суди попередніх інстанцій прийшли до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог за 2005, 2006 роки.

Тож, колегія суддів приходить до висновку, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки вони прийняті з додержанням норм матеріального і процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана правильно, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 222, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а ухвалу та постанову Сумського окружного адміністративного суду від 21 березня 2012 року та ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду від 19 липня 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам та оскарженню не підлягає.

Судді В.В.Швець

В.В.Малинін

О.Ф.Ситников