Справа № 810/1998/15
Суддя: Скрипка І.М.
Дата ухвалення: 2015-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

13 травня 2015 року №810/1998/15

Суддя Київського окружного адміністративного суду Скрипка І.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Бориспільської районної державної адміністрації Київської області, Управління Держземагентства у Бориспільському районі Київської області, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки, визнання незаконним розпорядження та зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

12 травня 2015 року до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Бориспільської районної державної адміністрації Київської області, Управління Держземагентства у Бориспільському районі Київської області, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, у якому просив:

- припинити користування земельними ділянками (з кадастровими номерами НОМЕР_1 та НОМЕР_2 на підставі державних актів на право власності серії НОМЕР_3 та НОМЕР_4 від 16 листопада 2009 року) шляхом відновлення становища, яке існувало до порушення та визнати незаконним розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації Київської області №3365 від 3 листопада 2009 року;

- визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4, виданий 16 листопада 2009 року ОСОБА_2;

- визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, виданий 16 листопада 2009 року ОСОБА_3.

Вирішуючи питання щодо відкриття провадження у справі, суд зазначає таке.

За правилами статті 107 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, зокрема, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтею 106 цього Кодексу, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом, немає інших підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

За змістом частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

За визначенням у частині першій статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За правилами частини другої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Так, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження (частина друга статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

У той же час, суд встановив, що позивач звернувся до суду з вимогами про захист своїх цивільних прав, оскільки передача третім особам оскаржуваним рішенням у власність земельної ділянки для ведення індивідуального садівництва, як стверджує ОСОБА_1, призвела до порушення його права на безперервні, безпечні та зручні умови руху по вул. Вишнева у Бориспільському районі на території Гнідинської сільської ради. При цьому, на підставі оскаржуваного рішення видано державні акти на право власності на земельні ділянки, які також оскаржуються позивачем. До того ж, в обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на положення статті 16 Цивільного кодексу України, у відповідності до яких способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відновлення становища, яке існувало до порушення; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, огану влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

За змістом частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Таким чином, позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав щодо неї, не може бути розглянуто за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд звертає увагу, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що спір щодо захисту цивільних прав, що виникають із земельних відносин, має не публічний, а приватно-правовий характер, а тому вирішення такого спору не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 24 лютого 2015 року у справі №21-34а15, від 16 грудня 2014 року №21-544а14, від 9 грудня 2014 року у справі №21-308а14 та від 17 лютого 2015 року №21-551а14. Крім того, Верховний Суд України також звернув увагу на те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі й обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року.

За приписами частини першої статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовну заяву ОСОБА_1 не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

У той же час, суд роз'яснює, що такий спір підлягає розгляду місцевим загальним судом з урахуванням правил територіальної підсудності за правилами цивільного судочинства.

За приписами пункту 1 частини першої статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі лише, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно положень статті 7 Закону України «Про судовий збір» судовий збір, сплачений у сумі 73,08 грн., за наведених обставин, підлягає поверненню у вказаному розмірі.

Керуючись статтями 109, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

1. Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Бориспільської районної державної адміністрації Київської області, Управління Держземагентства у Бориспільському районі Київської області, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки, визнання незаконним розпорядження та зобов'язання вчинити дії.

2. Повернути із Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору у розмірі 73 (сімдесят три) грн. 08 коп. згідно квитанції №5495141 від 5 травня 2015 року.

3. Копію ухвали разом із позовною заявою та доданими до неї матеріалами, - надіслати позивачу.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Скрипка І.М.