Справа № 826/20772/14
Суддя: Грищенко Т.М.
Дата ухвалення: 2015-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

28 квітня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Грищенко Т.М.,

суддів Лічевецького І.О., Мацедонської В.Е.,

при секретарі Киш С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, згідно ч.1 ст. 41 КАС України, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 лютого 2015 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної виконавчої служби України про визнання дій неправомірними, скасування постанови та зобов'язати вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної виконавчої служби України про визнання неправомірними дій щодо безпідставного закінчення виконавчого провадження, зобов'язання ДВС України в особі відділу примусового виконання рішень скасувати незаконну постанову про закінчення виконавчого провадження від 11.12.2014р. та поновити виконавче провадження.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 лютого 2015 року у задоволені позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову та постановити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції залишенню без змін, виходячи з наступного.

На виконанні у відділі примусового виконання рішень ДВС України перебуває виконавче провадження з примусового виконання рішення №12895/08, виданого 09.01.2014р. Європейським судом з прав людини у справі «Хайнацький та інші проти України», де одним із заявників є ОСОБА_2, відповідно до якого Суд постановив:

(a) протягом трьох місяців держава-відповідач має виконати рішення національних судів, ухвалених на користь заявників, які підлягають виконанню, та сплатити 2000 (дві тисячі) євро кожному заявнику або його/її спадкоємцю, чиї заяви зазначені у Додатку 1, в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди та компенсації судових витрат, а також будь-який податок, що може нараховуватись; ці суми мають бути конвертовані в національну валюту за курсом на день здійснення платежу;

(b) зі спливом зазначеного тримісячного строку і до остаточного розрахунку на ці суми нараховуватиметься простий відсоток (simpleinterest) у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти.

Так, постановою головного державного виконавця ДВС України Єжова М.В. 05.03.2014р. відкрито виконавче провадження ВП №42340818 з примусового виконання рішення Європейського суду з прав людини.

Постановою головного державного виконавця ДВС України Єжова М.В. від 11.12.2014р. закінчено виконавче провадження з примусового виконання рішення Європейського суду з прав людини у зв'язку із фактичним виконанням рішення Європейського суду з прав людини в повному обсязі.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія Київського апеляційного адміністративного суду зазначає наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку регулюється Законом України «Про виконавче провадження» (далі - Закон).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999р. № 606- ХІV, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно положень ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 1 та п. 3 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну.

Стаття 49 Закону України «Про виконавче провадження» містить вичерпний перелік підстав, з яких виконавче провадження підлягає закінченню, зокрема, у разі: визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; передачі виконавчого документа ліквідаційній комісії (або ліквідатору) у разі ліквідації боржника - юридичної особи; фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; непред'явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону; списання згідно із Законом України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, зокрема: рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Частиною 4 ст. 8 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом 10 днів від дня надходження зазначених у частині третій цієї статті документів здійснює списання на вказаний Стягувачем банківський рахунок, а в разі його відсутності - на депозитний рахунок державної виконавчої служби коштів з відповідної бюджетної програми Державного бюджету України. Порядок збереження коштів на депозитному рахунку державної виконавчої служби визначається Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статей 7, 8, 9 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на Державну виконавчу службу України покладено виконання рішень Європейського суду з прав людини в частині виплати Стягувачеві відшкодування.

Частина 5, 6 статті 8 вищевказаного Закону визначає, що підтвердження списання відшкодування, отримане від центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та підтвердження виконання всіх вимог, зазначених у резолютивній частині остаточного рішення Суду у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції, резолютивній частині остаточного рішення Суду щодо справедливої сатисфакції у справі проти України, у рішенні Суду щодо дружнього врегулювання у справі проти України, у рішенні Суду про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України, є для державної виконавчої служби підставою для закінчення виконавчого провадження.

Виконання рішень Суду передбачає виплату Стягувачеві відшкодування та вжиття додаткових заходів індивідуального та загального характеру.

Відшкодування - а) сума справедливої сатисфакції, визначена рішенням Європейського суду з прав людини відповідно до статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; б) визначена у рішенні Європейського суду з прав людини щодо дружнього врегулювання або у рішенні Європейського суду з прав людини про схвалення умов односторонньої декларації сума грошової виплати на користь Стягувача.

Заходами індивідуального характеру - є а) відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який Стягувач мав до порушення Конвенції (restitutio in integrum); б) інші заходи, передбачені у Рішенні (ст. 10 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»").

Заходами загального характеру - є заходи, спрямовані на усунення системної проблеми та її першопричини, встановленого рішенням Суду, щодо інших осіб (виправлення порушеного права).

Заходи загального характеру вживаються з метою забезпечення додержання державою положень Конвенції, порушення яких встановлене Рішенням, забезпечення усунення недоліків системного характеру, які лежать в основі виявленого Судом порушення, а також усунення підстави для надходження до Суду заяв проти України, спричинених проблемою, що вже була предметом розгляду в Суді.

Згідно до Порядку забезпечення представництва України під час розгляду справ у Європейському суді з прав людини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2004 року № 553, відповідальним за забезпечення представництва України у Європейському суді з прав людини є Міністерство юстиції України в особі Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини.

В постанові про закінчення виконавчого провадження від 11.12.2014р. ВП №42340818 зазначено «Рішення суду виконано фактично у повному обсязі згідно з виконавчим документом. Грошові кошти перераховані стягувачу платіжним дорученням Міністерства юстиції України №3009 від 12.09.2014 р. у розмірі 33 554,89 грн. (еквівалент 2000 євро) та платіжним дорученням Міністерства юстиції України №9005 від 21.11.2014 р. перерахована за несвоєчасне виконання рішення Європейського суду у розмірі 507,68 грн. Згідно інформації, наданої державною виконавчою службою Головного управління юстиції у Волинській області, рішення національного суду виконано фактично у повному обсязі».

Апелянт зазначив, що вказана постанова про закінчення виконавчого провадження є незаконною та необґрунтованою, оскільки рішення Європейського суду не виконано в повному обсязі.

Згідно рішення Європейського суду підлягають виконанню постанова Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 13.11.2007 р. у справі № 2-а-77/07 та постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.12.2010 р. у справі № 2а-1075/09.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що постановою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 13.11.2007 р. у справі № 2-а-77/07, зокрема, зобов'язано управління Пенсійного фонду України в м. Володимир-Волинський Волинської області здійснити перерахунок пенсії за віком ОСОБА_2 відповідно до вимог ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», починаючи з 09 липня 2007 року.

Відповідно до інформації, наданої управлінням державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області, виконавче провадження по виконанню виконавчого листа, виданого на підставі постанови Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 13.11.2007 р. у справі № 2-а-77/07, закінчено 24.12.2008 р. на підставі пункту 8 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка була чинна до 09.03.2011 року).

Як вбачається із постанови від 24.12.2008 р. виконавче провадження закінчено на підставі повідомлення УПФ України у м. Володимир-Волинський від 22.12.2008 р., згідно якого перерахунок пенсії здійснено у повному обсязі, що підтверджується актом від 24.12.2008 р.

Також, постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.12.2010 р. у справі № 2а-1075/09, зокрема, зобов'язано управління Пенсійного фонду України в м. Володимирі-Волинському Волинської області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 за період з 09.07.2007 р. по 31.12.2007 р., а починаючи з 22.05.2008 р. нараховувати та виплачувати підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст..6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з урахуванням ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та виплачених сум.

На підставі вказаної постанови Володимир-Волинським міським судом видано виконавчий лист №2а-1075.

Згідно акта, складеного за участю представника управління Пенсійного фонду України в м. Володимирі-Волинському 17.11.2011р. начальником відділу держаної виконавчої служби Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції Іщук JI.M. встановлено, що перерахунок пенсії проведено включно по 01.11.2011 року в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

З 01.11.2011 року виплата припинена на підставі Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2011 рік» від 14.06.2011 року №3491-VI, який набрав чинності з 19.06.2011 року. Виплата підвищення пенсії, як дитині війни з 01.11.2011 року проводиться в розмірі 49,80 грн. відповідно до постанови КМУ від 06.07.2011 року № 745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету».

У зв'язку з вищенаведеним, начальником відділу державної виконавчої служби Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції Іщук Л.М., на підставі пункту 8 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову від 18.11.2011р. про закінчення виконавчого провадження.

Отримавши зазначену інформацію про перерахування грошових коштів ОСОБА_2 згідно платіжного доручення Міністерства юстиції України №3009 від 12.09.2014р. у розмірі 33 554,89 грн. (еквівалент 2000 євро) та про фактичне виконання рішень національних судів, головним державним виконавцем ДВС України Єжовим М.В. винесено постанову від 11.12.2014 р. про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання рішення Європейського суду з прав людини у зв'язку із фактичним виконанням рішення.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини "Войтенко проти України", виконання рішення про стягнення коштів з державної установи могло бути здійснено лише за умови, якщо б такі витрати були попередньо передбачені у законі про державний бюджет. Причина невиконання судового рішення про стягнення коштів з державної установи полягає саме у відсутності відповідних законодавчих заходів, які б забезпечували виконання цього рішення, а не у бездіяльності органу ДВС.

До аналогічного висновку прийшов Європейський суд у справі "Ромашов проти України". Зокрема Суд зазначив, що виконання у відношенні державного органу може бути здійснене лише в тому випадку, якщо державою передбачені та визначені асигнування на відповідні видатки Державного бюджету України шляхом здійснення відповідних законодавчих заходів. Факти справи свідчать про те, що протягом періоду, що розглядається, виконанню відповідного судового рішення перешкоджала саме відсутність законодавчих заходів, а не неналежне виконання своїх обов'язків державними виконавцями.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанцій дійшов вірного висновку, що державний виконавець при винесенні оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження діяв на підставі та у межах повноважень, що визначені чинним законодавством України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 41, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 лютого 2015 р. - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Т.М.Грищенко

Судді І.О.Лічевецький

В.Е.Мацедонська

Головуючий суддя Грищенко Т.М.

Судді: Мацедонська В.Е.

Лічевецький І.О.