Справа № 808/2400/14
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2015-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" квітня 2015 р. № К/800/62512/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів: головуючого судді Юрченко В.П., суддів: Голубєвої Г.К., Сіроша М.В., розглянувши в порядку письмового провадження
касаційну скаргуБердянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Запорізькій області
на постановуДніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.11.2014
у справі №808/2400/14
за позовом Бердянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Запорізькій області
доДержавного підприємства «Бердянське агроторгове підприємство»
прозупинення видаткових операцій платника податків на рахунку платника податків,-

ВСТАНОВИВ:

Бердянська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Запорізькій області звернулась з поданням до Державного підприємства «Бердянське агроторгове підприємство» про зупинення видаткових операцій платника податків на рахунках платника податків.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 23.04.2014 подання задоволено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.11.2014 у даній справі, скасована постанова Запорізького окружного адміністративного суду від 23.04.2014 та прийнято нове рішення про відмову в задоволенні подання.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким залишити без змін рішення суду першої інстанції, оскільки вважає, що постанову було прийнято з порушенням норм матеріального права.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили, що не перешкоджає її розгляду по суті.

З урахуванням неприбуття у судове засідання жодної з осіб, які беруть участь у справі, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження у відповідності до пункту 2 частини 1 статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідач має податковий борг у загальному розмірі 336904,54 грн., у тому числі по земельному податку з юридичних осіб в сумі 335519,27 грн. та з податку з доходів найманих працівників в сумі 1385,27 грн.

20.01.2014 податковим органом була виставлена податкова вимога форми «Ю» №472-11 на суму 1385,27 грн., яка 31.01.2014 направлена на юридичну адресу відповідача.

20.03.2014 керівнику ДП «Бердянське АТП» Зварійчуку В.В. направлено лист №3934/10/08-22-25 про надання документів для опису майна, у якому зазначено про наявність податкового боргу на суму 336904,54 грн. та повідомлено про необхідність протягом п'яти робочих днів з дня отримання цього листа надати документи необхідні для опису майна в податкову заставу із зазначенням балансової вартості, підтвердження права власності та знаходження на балансі підприємства, який отримано уповноваженою особою 24.03.2014, та на який відповідь не надана.

01.04.2014 податковим керуючим Бутко Ю.Ю. складено акт відмови платника податків від опису майна у податкову заставу за №3. Податковим керуючим підтверджено, що ДП «Бердянське АТП» за наявності законодавчих підстав відмовив у здійсненні опису майна у податкову заставу та не надав документи, необхідні для такого опису та складено акт про перешкоджання платником податків виконанню повноважень податковим керуючим за №3. Податковим керуючим підтверджено факт перешкоджання ДП «Бердянське АТП» виконання повноважень, визначених Податковим кодексом України, зокрема: ненадання документів, необхідних для опису майна в податкову заставу із зазначенням балансової вартості, підтвердженням права власності та знаходження на балансі підприємства.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції, посилаючись на вимоги пункту 89.4 статті 89 та пункту 91.4 статті 91 Податкового кодексу України, дійшов висновку про необхідність задоволення позову, встановивши факт відмови позивача від опису майна у податкову заставу та перешкоджання виконанню податковим керуючим повноважень.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову повністю, суд апеляційної інстанції зазначив про неврахування судом першої інстанції наявності наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 01.07.2013 №403, яким вирішено припинити шляхом ліквідації діяльність ДП «Бердянське агроторгове підприємство», внаслідок чого до спірних правовідносин підлягали застосуванню положення пункту 97.2 статті 97 Податкового кодексу України, а майно платника податків, який ліквідується використовується у черговості, визначеній відповідно до законів України.

Суд касаційної інстанції вважає висновки суду апеляційної інстанції передчасними, та такими, що зроблені без всебічного та об'єктивного дослідження усіх обставин справи, з невірним застосуванням норм матеріального права, які регулюють спірні відносини, при цьому колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Статтею 69 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Під час прийняття постанови суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження (стаття 161 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно із статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тобто таким, що ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції вказаним вимогам не відповідає.

В даному випадку суд апеляційної інстанції, приймаючи в якості належного та допустимого доказу на підтвердження припинення юридичної особи ДП «Бердянське агроторгове підприємство» шляхом ліквідації наказ Міністерства аграрної політики та продовольства України від 01.07.2013 №403, не дослідив та не перевірив, чи підтверджується наведена відповідачем обставина відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Окрім того, апеляційний суд, посилаючись на положення пункту 97.2 статті 97 Податкового кодексу України, не врахував, що їх застосування повинно здійснюватись з урахуванням пункту 97.1 цієї статті, за вимогами якої у цій статті під ліквідацією платника податків розуміється ліквідація платника податків як юридичної особи, внаслідок якої відбувається закриття їх рахунків та/або втрата їх статусу як платника податків відповідно до законодавства.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції обставини щодо закриття рахунків відповідача та/або втрати ним статусу платника податків, взагалі не досліджував та не оцінював, що виключає можливість перевірки касаційним судом правильності судового акту у цій частині.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції не звернув уваги, що статтею 97 Податкового кодексу України врегульовано порядок погашення грошових зобов'язань або податкового боргу в разі ліквідації платника податків, не пов'язаної з банкрутством, втім в межах даної справи розглядається питання виключно щодо законності зупинення видаткових операцій відповідача на рахунках, а не продажу майна.

Вказані обставини та фактичні дані залишилися поза межами дослідження суду апеляційної інстанції, що, з урахуванням повноважень касаційного суду (які не дають касаційній інстанції права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні), виключає можливість перевірити Вищим адміністративним судом України правильність його висновків в цілому по суті спору.

Під час нового розгляду справи суду слід взяти до уваги викладене в цій ухвалі, встановити наведені у ній обставини, що входять до предмета доказування у даній справі та дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам та постановити рішення відповідно до вимог статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та(або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 4 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом.

З огляду на викладене, а також враховуючи той факт, що судом апеляційної інстанції на підставі належних та допустимих доказів не було з'ясовано належним чином обставини справи, в той час як їх встановлення впливає на правильність вирішення спору, ухвалене у справі судове рішення підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 222, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Бердянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Запорізькій області задовольнити частково.

2. Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.11.2014 скасувати та направити справу на новий розгляд до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

3. Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В.П.Юрченко
Судді Г.К.Голубєва
М.В.Сірош