Справа № 376/2230/14-а
Суддя: Віговський С. І.
Дата ухвалення: 2014-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/2230/14-а
Провадження № 2-а/376/30/2014
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2014 р. Сквирський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Віговського С.І.,

при секретарі Кропивлянській С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сквира справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Горобіївської сільської ради Сквирського району Київської області, треті особи: ОСОБА_3, Реєстраційна служба Сквирського районного управління юстиції Київської області про визнання незаконним рішення відповідача, визнання свідоцтва про право власності на житловий будинок недійсним та скасування державної реєстрації, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з названою позовною заявою, про визнання незаконним рішення виконавчого комітету Горобіївської сільської ради Сквирського району Київської області від 29.03.2006 року про визнання права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_3; визнання дії відповідача щодо винесення вищевказаного рішення неправомірними, визнання свідоцтва про право власності, серія та номер НОМЕР_2 виданого 08.04.2014 року недійсним;скасування державної реєстрації на нерухоме майно, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_3.

Позивач, обґрунтувала позовні вимоги тим, що вона народилася в с.Лаврики Сквирського району Київської області в 1953 році. В 1976 році її батьки розлучалися та проводили розподіл подружнього майна. 09.02.1976 року Сквирським районним судом Київської області було винесено рішення за позовом позивача та її матері ОСОБА_3 до батька позивача ОСОБА_4 про поділ колгоспного двору. Відповідно до вищевказаного рішення, було визнано право власності, по 1/4 частині кожному, з урахуванням неповнолітньої дочки ОСОБА_5, житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 Сквирського району. 1/4 частину майна колгоспного двору, яка належала ОСОБА_4 мати позивача сплатила грошовими коштами і частина відійшла матері ОСОБА_3 З спливом часу позивач з сестрою вийшли заміж і роз'їхалися з батьківського будинку. ОСОБА_3 залишилася сама проживати в будинку, а позивач з сестрою відвідували по вихідним дням спірний будинок та проводили там свою відпустку.

На початку 2014 року позивач звернулася до Горобіївської сільської ради Сквирського району Київської області з приводу приватизації земельної ділянки біля будинку і отримала відповідь про те, що рішенням сільської ради від 18.03.2014 року їй було відмовлено в приватизації земельної ділянки без зазначення причини відмови.

В червні 2014 року позивач звернулася до реєстраційної служби Сквирського РУЮ Київської області з приводу реєстрації рішення Сквирського районного суду Київської області від 09.02.1976 року. В серпні 2014 року вона дізналася про те, що її було відмовлено в реєстрації рішення Сквирського районного суду Київської області від 09.02.1976 року мотивуючи тим, що житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі рішення виконавчого комітету Горобіївської сільської ради Сквирського району Київської області від 29.03.2006 року.

Ознайомившись із інформаційною довідкою реєстраційної служби позивач дізналася про те, що 29 березня 2006 року виконавчий комітет Горобіївської сільської ради Сквирського району Київської області виніс рішення відповідно до якого було визнано право власності на житловий будинок за ОСОБА_3 Реєстрація права власності на нерухоме майно була проведена на підставі свідоцтва про право власності, виданого Реєстраційної службою Сквирського РУЮ Київської області від 08.04.2014 року.

Позивач вважає, що вказане рішення Горобіївської сільської ради Сквирського району Київської області підлягає скасуванню з огляду на те, що згідно рішення Сквирського районного суду Київської області від 09.02.1976 року майно колгоспного двору було розділено на голову та членів двору, включаючи позивача та її сестру ОСОБА_5.

Таким чином, на думку позивача, своїми незаконним рішенням Горобіївська сільська рада Сквирського району Київської області позбавила її права власності на житловий будинок та присадибну земельну ділянку біля нього.

До судового засідання представник позивача подала до суду клопотання в якому просила справу слухати без її участі та позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини зазначені у позові, та письмові докази, що містяться в матеріалах справи, просили суд його задовольнити.

Представник відповідача, Горобіївської сільської радиСквирського району Київської області у судове засідання не з'явився та подав до суду заперечення від 22.10.2014 року за № 221-02-08, де зазначив, що позов сільська рада не підтримує у зв'язку з відсутністю спірного рішення від 29.03.2006 року Горобіївської сільської ради про визнання права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 Київської області, на яке посилається позивач, оскільки такого рішення у справах виконавчого комітету сільської ради не існує, а відтак скасувати таке рішення в судовому порядку неможливо. Просить суд залишити позов без розгляду та закрити провадження у справі.

Третя особа по справі, ОСОБА_3 у судове засідання не з'явилася, заяви про розгляд справи у її відсутності та будь-яких заперечень щодо позовних вимог до суду не подавала.

Представник третьої особи по справі, Реєстраційної служби Сквирського районного управління юстиції Київської області у судове засідання не з'явився, заяви про розгляд справи у відсутності третьої особи по справі та будь-яких заперечень щодо позовних вимог до суду не надано.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

09 лютого 1976 року Сквирським районним судом Київської області було винесено рішення за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про поділ колгоспного двору, відповідно до якого, зокрема було поділено майно колгоспного двору в с. Лаврики Сквирського району, виділено при цьому ОСОБА_3, ОСОБА_6 та неповнолітній дочці ОСОБА_3 - ОСОБА_5, ? частини майна, а саме ? частини хати на 1500 крб., ? хліва на 375 крб., погріб на 150 крб., корову на 300 крб., теля по 50 крб., 2 поросят по 50 крб., ліжко на 40 крб., шкаф на суму 2486 крб.; стягнуто з ОСОБА_4 149 крб. 18 коп. судових витрат на користь ОСОБА_3; виділено з майна двору ОСОБА_4 ? частини майна, а саме: ? частину хати на 500 крб., ? частину хліва на 125 крб., диван на 40 крб., кровать на 20 крб., грошовий вклад. Рішення суду по справі № 2-70/1976 від 09.02.1976 року не оскаржувалося та набрало законної сили 20.02.1976 року.

Як вбачається із рішення суду, по ? частині майна колгоспного двору, зокрема у складі житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 Сквирського району Київської області, набули ОСОБА_3, ОСОБА_6 та неповнолітня дочка ОСОБА_3 - ОСОБА_5. Також ? частина майна колгоспного двору залишилася за ОСОБА_4.

За ? частину майна колгоспного двору, яка належала ОСОБА_4, третя особа по справі ОСОБА_3 сплатила йому грошові кошти, тобто, ОСОБА_4 відчужив ? частину свого майна ОСОБА_3.

Таким чином, на момент прийняття спірного рішення відповідачем, третя особа по справі ОСОБА_3 мала на праві спільної часткової власності 2/4 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 Сквирського району Київської області, а позивач ОСОБА_1 - ? частину майна.

У матеріалах справи наявна довідка Горобіївської сільської радиСквирського району Київської області за № 346-02-08 від 16 грудня 2013 року з абз. 2, 3 якої вбачається, що представлене заявником рішення Сквирського районного суду Київської області від 09 грудня 1976 року немає ніякого відношення до приватизації громадянкою ОСОБА_3 земельної ділянки, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 згідно погосподарського обліку громадянка ОСОБА_3 постійно зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_1, добросовісно, відкрито та безперервно користується земельною ділянкою, а тому, згідно ст. 119 Земельного Кодексу України має право на передачу земельної ділянки у її власність.

31 грудня 2013 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Горобіївської сільської ради Сквирського району Київської області з приводу приватизації присадибної земельної ділянки біля спірного житлового будинку, відповідно до належної їй ? частки спірного житлового будинку, на яку сільська рада надала відповідь від 17 січня 2014 року за вих. № 9-02-08 з якої вбачається, що розгляд заяви включено до повістки денної чергового засідання сесії сільської ради згідно плану роботи.

18 березня 2014 року на двадцять дев'ятій сесії шостого скликання Горобіївська сільська рада Сквирського району Київської області розглянувши заяву громадянки ОСОБА_1, щодо приватизації частини земельної ділянки, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 керуючись ст.ст. 12, 33, 40, 81, 116, 118, 121 Земельного кодексу України, п. 34 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", вирішила відмовити громадянці ОСОБА_1 у приватизації земельної ділянки, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1

Вищевказане рішення сільської ради від 18 березня 2014 року позивач отримала і 19 травня 2014 року листом з додатком за вих. № 118-02-08.

Як вбачається із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27 травня 2014 року за індексним номером 22211352, наданого позивачу за її запитом щодо об'єкта нерухомого майна - житлового будинку АДРЕСА_1 у с. Лаврики, Сквирського району Київської обл., державним реєстратором Реєстраційної служби Сквирського РУЮ Київської області 08 квітня 2014 року за ОСОБА_3 зареєстроване в цілому право приватної власності на спірний житловий будинок. ОСОБА_3 за наслідками реєстрації права приватної власності на спірний житловий будинок видане свідоцтво про право власності, серія та номер: НОМЕР_2 від 08.04.2014 року, видавник: Реєстраційна служба Сквирського РУЮ. Підстава реєстрації права власності на спірний житловий будинок в цілому за ОСОБА_3 - рішення виконавчого комітету місцевої Ради депутатів, серія та номер: 03-29-06, виданий 18.03.2012 року, видавник: Горобіївська сільська рада.

Також у матеріалах справи наявна довідка Горобіївської сільської радиСквирського району Київської області за № 239-02-08 від 02 червня 2014 року з якої вбачається, що згідно погосподарської книги № 14 за 2011-2015 роки особовий рахунок № НОМЕР_3 на житловий будинок, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 Сквирського району Київської області відкритий на ОСОБА_3.

03 червня 2014 року позивач звернулася до Реєстраційної служби Сквирського РУЮ (звернення за реєстраційним номером 6863573) для проведення державної реєстрації права власності ? частини житлового будинку по АДРЕСА_1 Сквирського району Київської області, належного її за рішенням Сквирського районного суду Київської області від 09 лютого 1976 року по справі № 2-70/1976.

10 червня 2014 року державний реєстратор прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Сквирського РУЮ, розглянувши заяву позивача про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та документи, подані для державної реєстрації прав, встановив, що із заявою звернулася неналежна особа, оскільки право власності на даний об'єкт нерухомого майна (в цілому) зареєстровано за іншою особою. Таким чином, керуючись ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", пунктами 20 та 28 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень" вирішив відмовити у державній реєстрації права приватної власності на житловий будинок (? чого частину), що розташований: Київська обл., Сквирський р., с. Лаврики, АДРЕСА_1, за суб'єктом ОСОБА_1, податковий номер НОМЕР_1. Рішення державного реєстратора про відмову у державній реєстрації прав ? частини спірного житлового будинку, належного її за рішенням Сквирського районного суду Київської області від 09 лютого 1976 року по справі № 2-70/1976, позивач у встановленому законом порядку не оскаржувала.

За клопотанням представника позивача та на підставі ухвали суду від 10 листопада 2014 року, Реєстраційна служба Сквирського РУЮ надала 17 грудня 2014 року за вих. № 704 надала інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого майна - житлового будинку АДРЕСА_1 у с. Лаврики, Сквирського району Київської області. Із довідки вбачається, що право приватної власності на спірний житловий будинок в цілому зареєстровано за ОСОБА_7 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Фетісовою В.О. від 20 жовтня 2014 року (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 40, номер запису про право власності: 7398796), на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 1408, виданий 20.10.2014 року, видавник: Фетісова В.О., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу. Також із довідки вбачається, що на підставі договорів купівлі-продажу, серія та номер: 1411 та 1419, виданих 20.10.2014 року та 22.10.2014 року, відповідно, видавник: Фетісова В.О., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, за власником ОСОБА_7 зареєстрована в цілому: 1) присадибна земельна ділянка, кадастровий номер: НОМЕР_4 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 40, номер запису про право власності: 7398822); 2) земельна ділянка з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: НОМЕР_5 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 40, номер запису про право власності: 7430691).

Вищевказані обставини та відповідні їм правовідносини, встановлені матеріалами справи.

Суд, дослідивши докази, які є у справі, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд вирішує справи на підставі Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість, яких надана Верховною Радою України.

Згідно ч.ч. 1, 2, 4 ст. 41 Конституції Україникожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч. 1, 2 ст. 328 ЦК України).

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду (ч. 5 ст. 11 ЦК України).

Обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ч. 1 ст. 72 КАС України).

Як зазначалося вище, рішення Сквирського районного суду Київської області від 09 лютого 1976 року у цивільній справі № 2-70/1976 не оскаржувалося та набрало законної сили 20.02.1976 року, а також відповідно до вимог встановлених законом не визнавалося таким, що не підлягає виконанню на момент винесення спірного рішення відповідачем від 18.03.2012 року, серія та номер: 03-29-06.

Виходячи з вищевказаного, суд вважає, що обставини, які встановлені рішенням Сквирського районного суду Київської області від 09 лютого 1976 року у цивільній справі №2-70/1976, зокрема, щодо визнання ? частини майна колгоспного двору за позивачем, - ОСОБА_6, обов'язкові для суду, що розглядає вказаний цивільно-правовий спір.

Згідно ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції Закону № 1878-VI від 11.02.2010 року на момент винесення відповідачем спірного рішення) права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. А згідно ч. 4 ст. 3 цього Закону, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Суд вважає, що оскільки на момент виникнення права на ? частину майна колгоспного двору - житлового будинку по АДРЕСА_1 Сквирського району Київської області у ОСОБА_6 на підставі рішення Сквирського районного суду Київської області від 09 лютого 1976 року № 2-70/1976 діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав, то право позивача на відповідну частину нерухомого майна, що виникло до набрання чинності Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (03 серпня 2004 року), визнається дійсними у разі відсутності державної реєстрації, передбаченої цим Законом.

Власником майна є особа, яка на відповідній правовій підставі володіє, користується та розпоряджається своїм майном (ст. 2, ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 318 ЦК України).

Вимогами ст. 346 ЦК України передбачено, що право власності припиняється у разі: 1)відчуження власником свого майна; 2) відмови власника від права власності; 3) припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; 4) знищення майна; 5)викупу пам'яток культурної спадщини; 6) примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; 8) звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника; 9) реквізиції; 10) конфіскації; 11) припинення юридичної особи чи смерті власника. Право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом.

Однією з підстав припинення права власності згідно ст. 346 ЗК України є відмова власника від права власності.

Так, особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. У разі відмови від права власності на майно, права на яке не підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту вчинення дії, яка свідчить про таку відмову. У разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру (ст. 347 ЦК України).

Відповідно до п. 3.13 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно (в редакції наказу Мін'юсту від 28.07.2010 року на момент винесення відповідачем спірного рішення), затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 р. за №157/6445, у разі відмови, у випадках, передбачених законом, від права власності чи іншого речового права на нерухоме майно власником (власниками) чи правокористувачем (правокористувачами) реєстратору БТІ подається заява про відмову від права власності та інших речових прав на нерухоме майно за формою, визначеною у додатку 9. У випадку відмови від права власності на нерухоме майно справжність підпису власника (власників) такого майна на заяві, поданій особисто, засвідчується нотаріусом. Разом із заявою про відмову від права власності та інших речових прав на нерухоме майно подаються правовстановлювальні документи, на підставі яких була проведена державна реєстрація прав. Моментом прийняття заяви про відмову від права власності та інших речових прав на нерухоме майно вважається внесення реєстратором БТІ запису в журнал обліку заяв про державну реєстрацію прав з присвоєнням порядкового номера. За результатом розгляду заяви про відмову від права власності та інших речових прав на нерухоме майно реєстратор БТІ вносить запис про відмову від права власності чи іншого речового права на нерухоме майно до відповідного розділу Реєстру прав або приймає рішення про відмову у її задоволенні за формою, визначеною у додатку 10. Одночасно з внесенням запису про відмову від права власності чи іншого речового права на нерухоме майно до відповідного розділу Реєстру прав реєстратором БТІ на оригіналах правовстановлювальних документів робиться відмітка "Анульовано", яка посвідчується підписом реєстратора БТІ та скріплюється печаткою БТІ. Оригінали анульованих правовстановлювальних документів підшиваються до реєстраційної справи. Заявнику (заявникам) надається витяг з Реєстру прав. Про внесення запису про відмову від права власності на нерухоме майно до відповідного розділу Реєстру прав реєстратор БТІ у одноденний строк письмово повідомляє органи місцевого самоврядування, а у випадку відмови правокористувача (правокористувачів) - власника (власників) нерухомого майна.

Аналізуючи ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317, ст.ст. 346, 347 ЦК України, п. 3.13 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, суд приходить до висновку, що лише власник наділяється правом добровільної відмови від права на своє особисте майно, зокрема на житловий будинок (його частку).

Проте, на момент винесення відповідачем спірного рішення від 18.03.2012 року, серія та номер: 03-29-06, всупереч вимогам ст. 346 ЦК України не було жодних правових підстав для припинення права власності за позивачем на ? частину майна колгоспного двору - житлового будинку по АДРЕСА_1 Сквирського району Київської області, належного її за рішенням Сквирського районного суду Київської області від 09 лютого 1976 року у цивільній справі № 2-70/1976.

Відповідно до приписів частини 2 ст. 19 Конституції України та статті 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Місцеве самоврядування в Україні здійснюється на принципах законності (ст. 4 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні").

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

До відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, зокрема розподіл та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності (підпункт 2 пункту а) ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

А згідно підпункту 5 п. б) ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»,до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження з обліку відповідно до закону житлового фонду, здійснення контролю за його використанням.

Згідно ч.ч. 6, 9, 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради. Рішення виконавчого комітету ради з питань, віднесених до власної компетенції виконавчих органів ради, можуть бути скасовані відповідною радою. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Відповідно до ст. 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами. Підстави, види і порядок відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначаються Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд вважає, що приймаючи рішення від 18.03.2012 року, серія та номер: 03-29-06 про визнання права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 на ім'я третьої особи по справі ОСОБА_3, Горобіївська сільська рада Сквирського району Київської області попередньо не з'ясувала обставини щодо набуття за позивачем права власності на ? частину майна колгоспного двору - житлового будинку по АДРЕСА_1 Сквирського району Київської області за рішенням Сквирського районного суду Київської області від 09 лютого 1976 року у цивільній справі № 2-70/1976, хоча могла і повинна була їх з'ясувати.

Разом з тим, у пункті 1 позовних вимог позивач просить визнати незаконним рішення виконавчого комітету Горобіївської сільської ради Сквирського району Київської області прийнятого саме від 29.03.2006 року про визнання права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_3, наявність якого матеріалами справи не встановлено.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи (ч. 1-3 ст. 11 КАС України).

Таким чином, суд, виходячи за межі позовних вимог з метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, вважає рішення відповідача Горобіївської сільської ради Сквирського району Київської області (правовий акт індивідуальної дії) від 18.03.2012 року, серія та номер: 03-29-06 про визнання права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 Сквирського району на ім'я ОСОБА_3 таким, що прийняте з перевищенням владних повноважень, тобто всупереч вимогам ст. 19 Конституції України, ст.ст. 316, 317, 346, 347 Цивільного кодексу України, ст.ст. 4, 11, 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а тому згідно ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» таке рішення визнається незаконним в судовому порядку.

У пунктах 2, 3 змісту позовних вимог позивач просить суд визнати недійсним свідоцтво про право власності, серія та номер НОМЕР_2 видане 08.04.2014 року таскасувати державну реєстрацію прав на нерухоме майно, а саме: право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_3.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Оскільки свідоцтво про право власності, серія та номер НОМЕР_2 видане 08.04.2014 року Реєстраційною службою Сквирського РУЮ Київської області і може бути відповідно до ч.2 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" на підставі рішення суду лише скасоване, то такий спосіб захисту як визнання свідоцтва недійсним не передбачений чинним законодавством України.

Крім того, як встановлено судом та підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17 грудня 2014 року, щодо об'єктів нерухомого майна - житлового будинку АДРЕСА_1 у с. Лаврики, Сквирського району Київської області та відповідних земельних ділянок, право приватної власності на спірний житловий будинок та земельні ділянки в цілому зареєстровано за ОСОБА_7. Реєхстрацію проведено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Фетісовою В.О. від 20 жовтня 2014 року (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 40, номер запису про право власності: 7398796), на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 1408, виданий 20.10.2014 року, видавник: Фетісова В.О., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу.

Тобто, спірне нерухоме майно на час вирішення справи судом, не зареєстроване за третьою особою по справі ОСОБА_3, а відтак не може бути скасовано державну реєстрацію прав на вказане нерухоме майно.

Як вбачається із матеріалів справи, судове рішення може вплинути на права і обов'язки ОСОБА_7, оскільки за ним в цілому зареєстровано право приватної власності на вищевказане спірне нерухоме майно, він не є стороною у справі, не залучався як третя особа у справі, а відтак з метою захисту прав, свобод та інтересів ОСОБА_7 суд відмовляє позивачу у визнанні недійсним свідоцтва про право власності, серія та номер НОМЕР_2 виданого 08.04.2014 року Реєстраційною службою Сквирського РУЮ Київської області та ускасуванні державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Керуючись ст.ст. 19, 41 Конституції України, ст.ст. 4, 11, 30 Закону України "Про місцеве самоврядування", ст.ст. 2, 6, 9, 17, 71, 79, 89, 99, 100, 158-163, 167, 185, 186 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати незаконним рішення виконавчого комітету Горобіївської сільської ради Сквирського району Київської області серія та номер: 03-29-06 видане 18.03.2012 року про визнання права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 Київської області на ім'я ОСОБА_3.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Сквирський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня проголошення постанови.

Суддя: С. І. Віговський