Справа № 802/115/15-а
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2015-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2015 р. м. Вінниця

Справа № 802/115/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Заброцької Людмили Олександрівни,

за участю:

секретаря судового засідання: Панченка Тараса Дмитровича,

представника позивача: Сидорчук Н.М.,

представника відповідача: Порхун Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 ( далі - ОСОБА_1 , позивач ) з адміністративним позовом до управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області ( далі - УДМС України у Вінницькій області, відповідач ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач, на думку позивача, в порушення вимог статті 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", безпідставно листом №14/Г-1 від 20.11.2014 року відмовив ОСОБА_1 в реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та пояснення надані в судовому засіданні, просила адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача позовні вимоги не визнала, надавши суду письмові заперечення ( а.с. 31-33 ), в яких вказала, що ОСОБА_1 при подачі заяви про реєстрацію місця проживання не подано документів, що підтверджують право на проживання в житлі. В зв`язку з чим, позивачу обґрунтовано відмовлено в реєстрації місця проживання. Крім того, представник відповідача зауважила, що позивачем подано заяву про реєстрацію місця проживання, яка не відповідає встановленій формі.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

З метою проведення реєстрації місця проживання позивач 19.11.2014 року звернувся до УДМС України у Вінницькій області з заявою, написаною в довільній формі, щодо реєстрації його місця проживання в квартирі АДРЕСА_2 ( а.с. 38 ). В заяві позивач зазначає, що вказана квартира не приватизована, позивач не має ордеру або державного акту на житло.

Як видно зі змісту заяви, до неї позивачем додано ксерокопії наступних документів: паспорта, свідоцтва про смерть батьків, інвентаризаційної справи ( а.с. 38 43 ).

Листом начальника першого міського відділу у м. Вінниці управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області № 14/Г-1 від 20.11.2014 ОСОБА_2 відмовлено у реєстрації місця проживання за вказаною адресою, оскільки останнім не подано документів, що підтверджують право на проживання у вищезазначеному житлі ( а.с. 44 ).

В свою чергу, позивач, вважаючи таку відмову відповідача протиправною, звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати протиправними дії УДМС України у Вінницькій області щодо відмови у реєстрації його місця проживання та зобов`язати відповідача зареєструвати місце проживання ОСОБА_1 за адресою: квартира АДРЕСА_2 , згідно його заяви.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та визначаючись щодо заявлених позовних вимог суд виходив з наступного.

Порядок реєстрації місця проживання (перебування) особи, зняття з реєстрації регламентовано Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 № 1382-IV ( далі Закон, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин ) та Порядком реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1077 від 22.11.2012, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18.12.2012 за № 2109/22421 (далі Порядок).

Стаття 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" визначає місце проживання як житло, розташоване на території адміністративно територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово; реєстрацію - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла.

Статтею 6 вказаного Закону визначено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання.

Для реєстрації особа або її законний представник подає:

письмову заяву;

документ, до якого вносяться відомості про місце проживання (якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження або свідоцтво про належність до громадянства України);

квитанцію про сплату державного мита або документ про звільнення від його сплати;

талон зняття з реєстрації (у разі зміни місця проживання в межах України);

документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації;

військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).

Забороняється вимагати для реєстрації місця проживання подання особою інших документів.

Статтею 11 Закону визначено, що реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері реєстрації фізичних осіб, затверджує відповідно до закону порядок реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, зразки документів, необхідних для реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та місця перебування.

Відповідно до підпункту 20 пункту 4 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 № 405/2011 ( далі Положення ), Державна міграційна служба України відповідно до покладених на неї завдань, здійснює реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб, веде відповідні реєстраційні обліки.

Пунктом 7 вказаного Положення встановлено, що Державна міграційна служба України здійснює свої повноваження безпосередньо та через головні управління (управління) міграційної служби в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, управління, відділи (сектори) міграційної служби в районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим).

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 1.3. Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється управліннями, відділами (секторами) Державної міграційної служби України (далі - ДМС України) в районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення (далі - територіальний підрозділ ДМС України) у день подання особою документів. Реєстрація місця проживання особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання.

Відповідно до пункту 2.1 Порядку громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів.

Пунктом 2.2 вказаного Порядку визначено, що для реєстрації місця проживання особа або її законний представник подає до територіального підрозділу ДМС України:

письмову заяву про реєстрацію місця проживання ( додаток 5 );

документ, до якого вносяться відомості про місце проживання;

квитанцію про сплату державного мита або документ по звільнення від його сплати;

та, зокрема, документи, що підтверджують право на проживання в житлі - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї на реєстрацію місця проживання.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач відмовив позивачу в здійсненні реєстрації місця проживання у зв`язку з ненаданням позивачем документу, що підтверджує його право на проживання у вказаній квартирі.

Зі змісту позовної заяви та наданих в судовому засіданні представником позивача пояснень, судом встановлено, що при зверненні до УДМС України у Вінницькій області позивач до заяви про реєстрацію місця проживання, як документи, що підтверджують право на проживання у вказаній квартирі додав: копію паспорта, в якому міститься відмітка, що ОСОБА_1 в період з 07.07.1983 року по 06.06.2014 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; копію технічного паспорта на дану квартиру, де користувачем зазначено ОСОБА_1 ; копії свідоцтв про смерть батьків. В ході судового розгляду справи на підтвердження права на проживання у вказаній квартирі позивачем також було надано довідку, видану квартальним комітетом мікрорайону "Центральний" №633 від 14.11.2014 року, в якій зазначено, що позивач є власником квартири за вищезазначеною адресою, та заяву ОСОБА_3 про приватизацію зазначеного вище нерухомого майна від 21.11.2006 року ( а.с. 5-14 ).

Однак, суд критично оцінює надані позивачем документи, як такі, що підтверджують право ОСОБА_1 на проживання в квартирі АДРЕСА_2 , оскільки як було встановлено судом, зокрема з пояснень представників сторін, вказана квартира як на час звернення позивача до міграційної служби, так і станом на день розгляду справи в суді не перебуває у власності позивача. Зазначена обставина не заперечувалась представником позивача під час судового розгляду справи.

Крім того, суд зазначає, що ОСОБА_1 не надано належних доказів, що він є користувачем вказаної квартири на законних підставах.

З наявних в матеріалах справи документів та пояснень сторін судом встановлено, що житлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , знаходилось у користуванні матері позивача - ОСОБА_3 , яка в 2006 році звернулась до виконкому Вінницької міської ради з заявою про передачу вказаної квартири, яку вона займала разом з членами сім`ї на умовах найму, у приватну спільну сумісну власність, зазначивши, що уповноваженим власником квартири слід визначити її. Однак, як вбачається з свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла. Разом з тим, приватизацію квартири, користувачем якої вона являлась, ОСОБА_3 не здійснила.

Крім того, суд зауважує, що позивачем не надано документів, які б свідчили, що він набув законних прав на вказане нерухоме майно.

В зв`язку з вищенаведеними встановленими обставинами суд критично ставиться до наданої позивачем довідки квартального комітету мікрорайону "Центральний" №633 від 14.11.2014 року, оскільки в останній містяться відомості, що не відповідають дійсності, а саме, що ОСОБА_1 є власником вищезгаданого житлового приміщення.

Як вже зазначалось вище, документом, що підтверджує право на проживанні в житлі є ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи.

Отже, законодавець визначив перелік документів, що можуть підтверджувати право на проживання в житлі.

Суд звертає увагу позивача, що в даному випадку під поняттям «інші документи» можуть розглядатись судове або інше рішення щодо права користування житловим приміщенням або його найму.

Разом з тим, подані позивачем до міграційної служби документи не відповідають критеріям, визначеним в ст. 6 Закону України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та п. 2.2 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні.

Таким чином, відповідач, відмовляючи позивачу в реєстрації його місця проживання в квартирі АДРЕСА_2 , діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення.

Відповідно до положень, закріплених статтею 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В ході судового розгляду справи встановлено, що дії відповідача щодо відмови в реєстрації місця проживання позивача відповідають критеріям щодо правомірності дій/рішення суб`єкта владних повноважень, в контексті статті 2 КАС України, з боку відповідача наведено достатньо аргументів та доводів і надано належні докази, які свідчать, що оскаржувана відмова прийнята у спосіб та в порядку, що передбачені Конституцією та Законами України. В той же час, позивач не довів обставин в обґрунтування заявлених позовних вимог.

Виходячи з вище викладеного, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, в зв`язку з чим в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

На підставі ст. 94 КАС України понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

п о с т а н о в и :

Відмовити в задоволенні адміністративного позову повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.
Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб`єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Заброцька Людмила Олександрівна