Справа № 753/22369/14-а
Суддя: Даниленко В. В.
Дата ухвалення: 2015-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2-а/753/40/15
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" квітня 2015 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:
Головуючого судді Даниленко В.В.,
При секретарі Пасько І.В.,
Розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся в Дарницький районний суд м. Києва з позовом до Міністерства оборони України та ІНФОРМАЦІЯ_1 в якому просить суд: визнати дії Міністерства оборони України, Київського міського військового комісаріату Міністерства оборони України неправомірними і протиправними щодо не призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги, та зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити позивачеві одноразову грошову допомогу у розмірі 160 083 грн. відповідно грошового забезпечення на момент його звільнення зі служби 29.12.2005 року.
В судове засідання з`явився позивач, який позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить суд позов задовольнити з підстав, що були зазначені в позовній заяві, зокрема позивач зазначив, що йому було протиправно відмовлено у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги в разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження військової служби, що призвело до порушення його законних прав та інтересів.
Представник Міністерства оборони України та представник Київського міського військового комісаріату в судовому засіданні щодо заявлених позовних вимог заперечили в повному обсязі, просили суд в задоволені адміністративного позову відмовити, оскільки у спірних правовідносинах Міністерство оборони України діяло у спосіб та в межах, визначених чинним законодавством України, а тому не було допущено порушень законних прав та інтересів позивача.
Суд, вислухавши пояснення позивача, заперечення представників відповідачів, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтується позов, оцінивши докази які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.
Згідно витягу з наказу заступника Міністра оборони України №47 від 23.12.2005 р. підполковника ОСОБА_1 звільнено у запас за станом здоров`я.
16.08.2010 р. ОСОБА_1 було встановлено 3 групу інвалідності, причина інвалідності - захворювання, пов`язане із проходженням військової служби, на підтвердження чого позивачем було надано Довідку до акта огляду МСЕК серії 10 ААА № 124182 від 30.08.2010 р.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до КМВК із заявою від 21.02.2012 р., в якій просив виплатити йому одноразову грошову допомогу, у зв`язку з визнанням його медико-соціальною комісією інвалідом 3 групи, захворювання пов`язане з проходження військової служби.
Для надання висновку стосовно правомірності отримання грошової допомоги заява від 21.02.2012 р. КМВК була направлена до Міністерства оборони України.
КМВК листом №1940 від 30.03.2012 р. повідомило позивача, що Міноборони України за наслідками розгляду заяви від 21.02.2012 р. повернуло документи до КМВК без реалізації, у зв`язку з відсутністю у позивача права на виплату одноразової грошової допомоги.
Вважаючи, зазначену вище відмову Міноборони України у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги в разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження військової служби, такою, що порушує законні права та інтереси позивача, останній звернувся за їх захистом суду.
Згідно положень ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до преамбули Закону №2011-XII цей закон відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до ст.16 Закону №2011-XII військовослужбовці, а також військовозобов`язані, призвані на збори, підлягають державному обов`язковому особистому страхуванню на випадок загибелі або смерті в розмірі 100-кратного мінімального прожиткового рівня населення України на час загибелі або смерті, а також в разі поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних у період проходження служби (зборів), у розмірі, залежному від ступеня втрати працездатності, що визначається у відсотковому відношенні від загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті.

Крім того, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб" №328-V від 03.11.2006 р. (набрав чинності 01.01.2007 р.) ст.16 Закону №2011-XII було викладено в новій редакції, так, згідно ч.2 ст.16 Закону №2011-XII, в редакції Закону №328-V, у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Законом України "Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців" №5040-VI від 04.07.2012 р. (надалі - Закон №5040-VI), внесено зміни до Закону №2011-XII, зокрема, ч.1ст.16 викладено в новій редакції, так, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Пунктом 5 ч.2 ст.16 Закону №2011-XII, в редакції Закону №5040-VI, передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується, зокрема, у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.

Однак, відповідно до п.1 Прикінцевих положень Закону №5040-VI даний закон набрав чинності з 01.01.2014 р.

Суд також звертає увагу, що згідно п.2 Прикінцевих положень Закону №5040-VI встановлено, що дія цього Закону не поширюється на осіб, стосовно яких до набрання чинності цим Законом прийнято рішення про виплату їм одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, або які отримали замість зазначеної допомоги інші компенсаційні виплати відповідно до законодавства.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України №499 від 28.05.2008 р. затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб (надалі - Порядок №499), а також установлено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 01.01.2007 р., здійснюється згідно з Порядком №499.

Відповідно до пп.2 п.2 Порядку №499 одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі настання інвалідності в період проходження військової служби та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби чи після закінчення зазначеного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, - у розмірі 20-місячного грошового забезпечення - інвалідам 3 групи.

Таким чином, одноразова грошова допомога виплачується звільненим з військової служби (зборів) особам у зв`язку з інвалідністю, що сталася після 01.01.2007 р.

Аналогічна позиція закріплена в Ухвалі Вищого адміністративного суду України К/800/34025/13 від 11.09.2014 р.

Враховуючи те, що позивачу було встановлено 3 групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, що пов`язане із проходженням військової служби, після 01.01.2007 р., а також звертаючи увагу на те, що відповідачами не було надано належних доказів того, що до набрання чинності Законом №5040-VI відносно позивача було прийнято рішення про виплату йому одноразової грошової допомоги або він отримав замість зазначеної допомоги інші компенсаційні виплати відповідно до законодавства, суд приходить до висновку, що відповідачі необґрунтовано посилались на відсутність у позивача права на виплату одноразової грошової допомоги, у зв`язку з тим, що його було звільнено з військової служби до набрання чинності Законом №5040-VI.

Як наслідок, відмова відповідача є необґрунтованою, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Частиною 1 ст.6 КАС України гарантовано, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином, завданням адміністративного судочинства є захист саме порушених прав, свобод та інтересів фізичної особи.

Частиною 1 ст.11 КАС України, визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У ч.1 ст.9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

Крім того, в ч.2 ст.71 КАС України зазначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на вищевказане суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Керуючись положеннями ст. ст. 2, 17, 71, 86, 158-163, 167, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:
Позовні вимоги задовольнити.
Визнати протиправною відмову Міністерства оборони України Київського міського військового комісаріату Міністерства оборони України неправомірними і протиправними щодо не призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги.
Зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 160 083 грн. відповідно грошового забезпечення на момент його звільнення зі служби 29.12.2005 року.
Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом десяти днів.

Головуючий суддя: