Справа № 819/1373/13-а
Суддя: Кушнерик М.П.
Дата ухвалення: 2015-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2015 року Справа № 876/14763/13

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Кушнерика М.П.

суддів Мікули О.І., Курильця А.Р.

розглянувши в порядку письмового провадження у м.Львові апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2013р. по справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Міндоходів у Тернопільській області, Збаразької об"єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Тернопільській області про визнання протиправними дій та скасування податкового повідомлення-рішення, стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

22.05.2013р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ДПІ у Підволочиському районі від 25.02.2013 року № про сплату грошового зобов'язання за штрафними (фінансовими) санкціями 510,00 грн., № про сплату грошового зобов'язання: за основним платежем 139961,25 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 34990,31 грн.; № про сплату суми грошового зобов'язання: за основним платежем 113680, 00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 25121,00 грн., рішення Державної податкової служби України у Тернопільській області №4339/в/10-207/135 від 30.04.2013 року, стягнути з ДПІ у Підволочиському районі на користь позивача матеріальну та моральну шкоду в розмірі 1грн. - за обман вчинений суб'єктом владних повноважень.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2013р. позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Підволочиському районі Тернопільської області Державної податкової служби № від 25.02.2013 року про збільшення суми податкового зобов'язання за штрафними (фінансовими санкціями) на 510,00 грн. за порушення пп.»б» п.176.2 ст.176 ПК України. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Позивач оскаржив дану постанову з підстав неповного з»ясування обставин справи та порушення норм матеріального і процесуального права, мотивуючи тим, що отримавши податкові повідомлення-рішення, апелянт оскаржив їх з підстав невідповідності та незаконності, як це передбачено ст.56 глави 4 розділу II ПК України, до Державної податкової служби України у Тернопільській області.

30.04.2013р. апелянт отримав відповідь у формі рішення за №4339/в/10-207/135 від 20(30).04.13 р. дату не можливо вірно встановити, оскільки є наявним виправлення офіційного документу без належного про це зазначення.

Зазначена вище відповідь-рішення підписана першим заступником голови, ОСОБА_2, при цьому не зазначено, як це вимагається нормами діловодства в державних установах, заступником якого голови виступає пан ОСОБА_2, з чого не можливим є встановити компетенцію посадової особи, зокрема, чи вправі ця людина підписувати відповідні документи.

На документі не зазначається його виконавця та є відсутнім номер службового телефону, що порушує ст.15 розділу II Постанови Кабінету міністрів України від 30 листопада 2011 р. N 1242 «Про затвердження типової інструкції з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Раді Міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади» та п.2.3.21 Типової інструкції з діловодства в органах державної податкової служби України, тому така відповідь-рішення повинне бути визнано протиправним та підлягає скасуванню.

Вважає, що право органів державної податкової служби, визначене підпунктом 20.1.38 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, може бути реалізоване виключно як завершальний етап загальної процедури з визначення платникові податків податкового зобов'язання із застосуванням звичайних цін і лише в разі викликання податкового повідомлення-рішення, винесеного в порядку пункту 39.15 статті 39 Податкового кодексу України.

Із набранням чинності 1 січня 2013 року статті 39 Податкового кодексу України, в разі оскарження податкового повідомлення-рішення контролюючого органу, що при цьому виноситься, є відкликаним. Тому вирішення питання про визначення суми податкового зобов'язання в цьому разі відбуватиметься лише за результатами розгляду в суді позову податкового органу, пред'явленого на підставі підпункту 20.1.38 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України.

Апелянт оскаржує названі податкові повідомлення-рішення, не лише із необхідності умови самого оскарження як такого, для визнання цих ППР відкликаними, але і з мотивів не відповідності їх нормам-чинного законодавства та з підстав їх необґрунтованості й протиправності.

Апелянт надав усі копії бухгалтерських документів необхідних для перевірки, які вимагались перевіряючими, як також надавав оригінали документів, які підтверджують законність господарської діяльності апелянта від 20.04.2001р. по 31.12.2011 р.: рахунки-фактури, заявки-замовлення, акти виконаних робіт, міжнародні накладні «СМR», тобто сума доходу позивача, який підлягав до оподаткування була розрахована вірно і становила 17 36, 36 грн., з якої відповідно було сплачено належні податки.

Статтею 929 Цивільного кодексу України визначено, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Тобто, за посередницькі послуги експедитор отримує винагороду від клієнта, яка і є його доходом. При цьому, кошти, які одержуються фізичною особою - підприємцем від клієнта для виконання або організації виконання визначених договором послуг, вважаються транзитними і право власності на такі кошти до фізичної особи - підприємця не переходить. Враховуючи вищевикладене, транзитні кошти, які одержуються фізичною особою - підприємцем від клієнта для виконання або організації виконання визначених договором транспортного експедирування послуг, не включаються до обсягу доходу.

Відповідно до листа N10191/7/16-1517 від 18.05.2009 р. ДПА України, враховуючи особливості оподаткування таких послуг у зовнішньоекономічних операціях, об'єктом оподаткування податком на додану вартість експедитора є винагорода експедитора. Всі інші кошти, зараховані підприємцю від замовника є транзитними коштами та перераховуються виконавцю за виконані послуги. Підприємець не є власником транзитних коштів тому ці кошти не оподатковуються.

Разом з тим, відповідно до пп.292.1 ст.292 ПК України доходом фізичної особи - підприємця - платника єдиного податку є дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або

нематеріальній формі.

При цьому, у разі надання послуг, зокрема, за договорами транспортного експедирування доходом є сума отриманої винагороди повіреного (агента) (п.292.4 ст.292 ПК України).

Об'єктом оподаткування апелянта є сума у 734100 грн. з тих підстав, що кошти отримані на рахунок позивача від його контрагентів ТзОВ «ГОЛДТРАНС ЛТД» та ТзОВ «ЮрМакс Інтернешнл» містять ознаку 157 - доходи від підприємницької діяльності.

Контрагенти не визначають доходів, витрат та податкового навантаження суб'єкта господарювання.

Щодо твердження суду про те, що призначення платежу у виписках банку по рахунках визначалось за ознакою 157 «доходи» без розбивки окремо по сумах - винагороди, та додаткових оплат, які включались до плати експедитора, то наведене спростовується копіями первинних бухгалтерських документів які апелянтом надавались у якості доказів на підтвердження правоти своєї-позиції, зокрема, рахунками-фактурами. Актами здачі-прийняття виконаних робіт у яких чітко зазначається поді на: а) оплата за транспортно-експедиційні послуги; б) винагорода експедитора за надання експедиційних послуг. При проведенні оплати експедиторами замовниками - контрагентами апелянта використовувались характеристики доходів передбачених Наказом ДПА України №1020 від 24.12.2010 р. у яких, як уже раніше зазначалось, окрім ознаки 157 не міститься інших підкатегорій та класифікацій ознак, видів та типів доходів, які стосуються само зайнятих осіб, між яким контрагенти могли б здійснити вибір для більш точного відображення проведених фінансових операцій.

Листом ДПА України N10191/7/16-1517 від 18.05.2009 р., враховуючи особливості оподаткування таких послуг у зовнішньоекономічних операціях, є визначено, що об'єктом оподаткування податком на додану вартість експедиторі є винагорода експедитора. Всі інші кошти, зараховані підприємцю від замовника є транзитними коштами та перераховуються виконавцю за виконані послуги. Підприємець не є власником транзитних коштів, тому ці кошти не оподатковуються.

Згідно Наказу ДПС України від 06.07.12р. №610 "Про затвердження Узагальнюючої податкової консультації щодо порядку оподаткування податком на додану вартість транспортно-експедиторської діяльності" Платою експедитору вважаються кошти, сплачені клієнтом експедитору за належне виконання договору транспортного експедирування.

У плату експедитору не включаються витрати експедитора на оплату послуг (робіт) інших осіб, залучених до виконання договору транспортного експедирування, на оплату зборів (обов'язкових платежів), що сплачуються при виконанні договору транспортного експедирування.

Допоміжні операції транспортних послуг (до яких відноситься організація перевезення вантажів) та діяльність автомобільного вантажного транспорту знаходяться навіть в різних сферах економічної діяльності.

Статтею 306 Господарського кодексу України встановлено, що транспортна експедиція є допоміжним видом діяльності, пов'язаним з перевезенням вантажу.

Всі кошти які надійшли від клієнтів (Замовників) відповідно договорів Транспортного ескпедитування на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_1 - є транзитними і перераховуються виконавцям послуг, відповідно до договорів ТЕ, а різниця між сумами отриманими і перерахованими і є винагородою експедитора, яка підлягає подальшому оподаткуванню.

У відповідності до п.2 Указу Президента «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» який діяв у 2011 р., - ставка єдиного податку для суб'єктів малого підприємництва - фізичних осіб встановлюється місцевими радами за місцем їх державної реєстрації залежно від виду діяльності і не може становити менше 20 гривень та більше 200 гривень на місяць.

У разі коли фізична особа - суб'єкт малого підприємництва здійснює кілька видів підприємницької діяльності, для яких установлено різні ставки єдиного податку, нею придбавається одне свідоцтво і сплачується єдиний податок, що не перевищує встановленої максимальної ставки.

У відповідності до ст.929 Цивільного кодексу України, ст.9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність», ст.294.4 ПК України об'єктом оподаткування податком на додану вартість експедитора є винагорода експедитора.

Просить змінити постанову у тій частині, якою відмовлено у задоволенні позовних вимог та задовольнити вимоги апеляційної скарги щодо позовних вимог: визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення № від 25.02.2013 р., № від 25.02.2013 р.; визнати протиправним та скасувати відповідь-рішення Головного управління Міндоходів у Тернопільській області №4339/в/10-207/135 від 30.04.13р.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, а відтак на підставі п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ДПІ у Підволочиському районі, на підставі направлення від 24.01.2013 року №000023 та наказу №34 від 30.01.2013 року, проведено документальну позапланову виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства ФОП ОСОБА_1 за період з 20.04.2011 року по 30.01.2013 року, про що складено акт від 08.02.2013 року №170/17/НОМЕР_1, яким встановлено порушення позивачем п.164.1 ст.164, п.177.2 ст.177 ПК України - в частині заниження податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на суму 139961,25 грн.; п.181.1 ст.181, п.183.2 п.183.10 ст.183, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188 ПК України - занижено податкові зобов'язання з податку на додану вартість на 113680 грн., в т.ч.: червні 2011р. -13200 грн., липні 2011р. - 31400 грн., серпні 2011р. - 69080 грн.; пп. «а» п.176.1 ст.176 розділу IV ПК України - в частині неналежного ведення обліку доходів і витрат; пп. «б» п.176.2. ст.176 ПК України - в частині подання не у повному обсязі податкової

звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків за 2 та 3 квартали 2011 року.

Не погоджуючись із висновками податкового органу, викладеними в акті перевірки від 08.02.2013 року №170/17/НОМЕР_1, позивачем 14.02.2013 року було подано заперечення до даного акту.

25.02.2013 року, на основі вищезазначеного акту та за наслідками розгляду заперечень до нього, ДПІ у Підволочиському районі прийнято наступні податкові повідомлення-рішення із визначеними в них сумами зобов'язань: № (за порушення пп. «б» п.176.2 ст.176 ПК України) - на суму 510,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; № (за порушення п.164.1 ст.164, п.177.2 ст.177 ПК України) на суми: 139961,25грн. - за основним платежем, та 34990,31 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями; № (за порушення п.181.1 ст.181, п.183.2 п.183.10 ст.183, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188 ПК України) на суми: 113680,00 грн. - за основним платежем, та 25121,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Не погодившись із податковими повідомленнями - рішеннями від 25.02.2013р. №, №, №, позивачем було подано три скарги від 02.03.2013 року на зазначені податкові повідомлення до Державної податкової служби України у Тернопільській області.

30.04.2013р. на адресу позивача надійшло рішення Державної податкової служби України у Тернопільській області №4339/в/10-207/135 від 30.04.2013 року про результати розгляду скарг на податкові повідомлення-рішення, відповідно до якого податкове повідомлення рішення № про застосування штрафних санкцій на суму 510,00 грн. - залишено без змін; податкове повідомлення- рішення № - збільшити на 17295,72 грн. податку на доходи фізичних осіб та на 4312,68 грн. штрафних санкцій; податкове повідомлення - рішення № - скасовано в частині 13200,00грн. податку на додану вартість та 1 грн. штрафних санкцій.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 25.02.2013 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), то колегія суддів зазначає наступне:

Сума грошових коштів від здійснення операцій з постачання товарів, робіт, послуг, яка за висновком податкового органу перевищила встановлений пунктом 181.1 ст.181 ПК України, 300-тисячний ліміт, - була одержана позивачем (за ознакою 157 - «доходи») у травні 2011 року, - у рамках генеральних договорів на транспортне експедирування від 25.04.2011 року №41 та №74, укладених позивачем із ТзОВ «Голдтранс ЛТД» та ТзОВ «ЮрМакс Інтернешнл» відповідно.

За умовами цих договорів ФОП ОСОБА_1 як експедитор-виконавець зобов'язувався від імені і за кошти експедитора-замовника (ТзОВ «Голдтранс ЛТД» чи ТзОВ «ЮрМакс Інтернешнл» відповідно, здійснити пошук та підбір транспортних засобів з метою організації перевезень та доставки вантажів автомобільним транспортом.

У власному обліку в якості виручки (доходу) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) позивач відображав лише отриманої ним від замовників за транспортні послуги суми винагороди (визначені у рахунках як винагорода за надання експедиційних послуг), Інші грошові суми, які позивач отримував від замовників (в тому числі, визначені у рахунках як кошти за транспортно-експедиційні послуги за межами України), - ФОП ОСОБА_1- не обліковувались, та до складу винагороди за вищезазначеними договорами транспортного експедирування - не включались.

Тобто, відповідно до п.181.1 ст.181 ПК України - у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов'язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку.

Згідно з положеннями п.183.10 ст.183 ПК України, у травні 2011 року загальної суми коштів від здійснення операцій з постачання товарів/послуг позивачем) - будь-яка особа, що підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку, вважається платником податку з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому досягнуто обсягу оподатковуваних операцій, визначеного у ст.181 цього Кодексу, без права на віднесення сум податку до податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування до моменту реєстрації платником податку на додану вартість.

П.188.1 ст.188 ПК України - база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів, крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв'язку з компенсацією вартості товарів/послуг.

До бази оподаткування враховується вартість товарів/послуг, які постачаються за будь-які кошти (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платникові податку безпосередньо отримувачем товарів/послуг або будь-якою третьою особою як компенсація вартості товарів/послуг, поставлених таким платником податку.

Тобто, кошти, отримані як сума коштів за виконання договору постачання товарів/послуг тощо, необхідно розцінювати як компенсацію вартості товарів/наданих послуг.

Позивач загальну суму коштів, отриманих ним у рамках генеральних договорів, укладених із ТзОВ «Голдтранс ЛТД» та ТзОВ «ЮрМакс Інтернешнл», - у податковій звітності не відобразив ні як загальний оподатковуваний дохід, ні як кошти, які були сплачені ним внаслідок понесення витрат за договорами на транспортне експедирування із ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5

Таким чином, загальна сума коштів, отриманих позивачем у травні 2011 року, тобто, в період перебування позивача на загальній системі оподаткування, - перевищила 300000 грн., тобто, перевищила граничний розмір коштів, отриманих сукупно протягом останніх 12 календарних місяців, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ФОП ОСОБА_1, здійснюючи підприємницьку діяльність, зобов'язаний був зареєструватись платником податку на додану вартість.

Оскільки таку реєстрацію позивач не здійснив ні в червні 2011 року, ані вподальшому, протягом періоду, за який проводилась перевірка, тому з врахуванням заниження позивачем податкових зобов'язань з ПДВ по господарських операціях з надання послуг транспортного експедирування, і того, що дане порушення було триваючим (починаючи з червня 2011 року та протягом періоду, за який здійснювалась перевірка), податковий орган здійснив донарахування податкових зобов'язань по податку на додану вартість та відповідно нарахував штрафні (фінансові) санкції спірним податковим повідомленням-рішенням.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 25.02.2013 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування, то колегія суддів вважає таке правомірним, виходить з наступного:

Судом першої інстанції встановлено, що позивач за генеральними договорами на транспортне експедирування від 25.04.2011 року №41 та №74, укладеними із ТзОВ «Голдтранс ЛТД» та ТзОВ «ЮрМакс Інтернешнл» на власний розрахунковий рахунок отримав кошти (за ознакою 157 -«доходи») у сумі 949880 грн.

За період з 20.04.2011р. по 30.01.2013р. ФОП ОСОБА_1 задекларував 17136,56 грн. доходів від здійснення підприємницької діяльності на загальній системі оподаткування за підкласом 63.40.0 «Організація перевезення вантажів» КВЕД ДК 009:2005, який діяв до 31.12.2012 року, включав: експедицію вантажів;організацію перевезень залізничним, автомобільним, водним, авіаційним транспортом; приймання групових та індивідуальних партій вантажів включаючи підбір вантажів та групування вантажів; підготування транспортної документації та супровідних листів; організацію групового відправлення вантажів залізничним, автомобільним, авіаційним або водним транспортом, включаючи збирання та розподілення вантажів; послуги митних брокерів; послуги фрахтових агентів (морського транспорту) та експедиторів (інших видів транспорту); операції з транспортного оброблення вантажів: тимчасове пакування з метою збереження під час транзитного перевезення, розпакування, зняття проб, зважування вантажів тощо; послуги транспортних агентств.

При цьому, у власному обліку в якості виручки (доходу) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) позивач відображав лише отриманої ним від замовників за послуги суми винагороди (визначені у рахунках як винагорода за надання експедиційних послуг). Інші грошові суми, які позивач отримував від замовників (в тому числі, визначені у рахунках як кошти за транспортно-експедиційні послуги за межами України), - ФОП ОСОБА_1 - не обліковувались, та до складу винагороди за вищезазначеними договорами транспортного експедирування - не включались.

У виписках банку по рахунку, призначення платежу визначалось за ознакою 157 «доходи», без розбивки окремо по сумам - винагороди, та додаткових оплат, які включались до плати експедитора.

Пунктом 177.4. ст.177 ПК України (в редакції, чинній до 07.07.2011 року) - було визначено, що до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат виробництва (обігу) згідно з розділом III цього Кодексу.

Відповідно до п.177.4. ст.177 ПК України, - до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Згідно з п.44.1. ст.44 ПК України - для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до договору на транспортне експедирування №02 ТЕ від 07.06.2011 року, укладеного ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_5, яка є платником єдиного податку, ФОП ОСОБА_1 виступає як експедитор-замовних, а ФОП ОСОБА_5, - як експедитор-виконавець. Предметом договору є прийняття експедитором-виконавцем на себе повноважень і обов'язків від імені і за кошти експедитора-замовника здійснити пошук та підбір транспортних засобів з метою організації перевезень та доставки вантажів автомобільним транспортом.

На виконання умов даного договору згідно наданих до перевірки актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) Виконавцем надано транспортно-експедиційні послуги на суму 494200,00 грн.

Відповідно до договору на транспортне експедирування №01 Т-Л від 27.04.2011 року, укладений між ФОП ОСОБА_1, та ФОП ОСОБА_4, який є платником єдиного податку. Згідно даного договору, ФОП ОСОБА_1 виступає як експедитор-замовник, а ФОП ОСОБА_4 - як експедитор-виконавець. Предметом договору визначено прийняття експедитором-виконавцем на себе повноважень і обов'язків від імені і за кошти експедитора-замовника здійснити пошук та підбір транспортних засобів з метою організації перевезень та доставки вантажів автомобільним транспортом.

На виконання умов даного договору згідно наданих до перевірки актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) Виконавцем надано транспортно-експедиційні послуги на суму 438575,00 грн.

Колегія суддів погоджується з твердженням суду, що наявність відповідних міжнародних накладних (СМR), які підтверджують факт надання ФОП ОСОБА_1 послуг експедитора по організації перевезення вантажів на виконання відповідних заявок, виданих йому за умовами договорів, укладеними ним з ТзОВ «Голдтранс ЛТД» та ТзОВ «ЮрМакс Інтернешнл», - не є одночасним підтвердженням факту понесення витрат позивачем за договорами транспортного експедирування, укладеними ним з ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5

Документи визначені ст.9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність", які підтверджують факти надання відповідних послуг експедитором-виконавцем за договорами транспортного експедирування, - не можна вважати документами, які самостійно підтверджують витрати такого експедитора-виконавця в розумінні положень податкового законодавства.

Колегія суддів також вважає, що позивачем не доведено як суду першої так і апеляційної інстанції виконання згаданих операцій контрагентами позивача - ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5 за укладеними ними із позивачем договорами на транспортне експедирування №01 Т-Л від 27.04.2011 року та №02 ТЕ від 07.06.2011 року, та відсутність у позивача підстав для формування відповідних сум податкових вигод, оскільки одним із видів господарської діяльності як позивача - ФОП ОСОБА_1, так і його контрагентів: ФОП ОСОБА_4, та ФОП ОСОБА_5, - у період, який перевірявся (з 20.04.2011р. по 30.01.2013р.), була діяльність за підкласом 63.40.0 «Організація перевезення вантажів» КВЕД ДК 009:2005, який діяв до 31.12.2012 року.

Також, позивачем не надано і доказів, що вказані договори укладались ФОП ОСОБА_1 з метою забезпечення виконання договорів від 25.04.2011 року, укладених ним з ТзОВ «Голдтранс ЛТД» (генеральний договір №41) та ТзОВ «ЮрМакс Інтернешнл» (генеральний договір №74).

Судом першої інстанції підставно зазначено, що договори на транспортне експедитування №01 Т-Л від 27.04.2011 року та №02 ТЕ від 07.06.2011 року, - не містять усіх істотних умов, встановлених ст.9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність», а саме: видів транспортно-експедиційних послуг, що надаються експедитором; виду та найменування вантажу; розміру плати експедитору; пунктів відправлення та призначення вантажу; порядку погодження змін маршруту, виду транспорту, вказівок клієнта; строку (терміну) виконання зобов'язань сторін за даними договорами.

Не представлено позивачем і доказів того, що на кожне перевезення ним були оформлені у письмовій формі транспортні замовлення (заявки), які в містили дані, перелічені у пунктах 2 самих Договорів (про: маршрут руху; найменування вантажу; вага, вид пакування, кількість місць вантажу; властивості вантажу, що вимагають особливих умов або запобіжних заходів для збереження вантажу під час перевезення, фрахтова ставка, умови оплати, адреси місць завантаження і розвантаження вантажу з указівкою контактних осіб і їхніх телефонів, адреси проведення митних формальностей при завантаженні і розвантаженні з указівкою контактних осіб і їхніх телефонів, дати і часу завантаження, розвантаження (терміни доставки) вантажу, проведення митних формальностей, найменування прикордонного переходу й умови проходження кордону (при необхідності), особливі умови (страхування, митне оформлення і т.д.), та які - є невід'ємною частиною Договорів.

У заявках на перевезення вантажу, які були оформлені ТзОВ «Голдтранс ЛТД» та ТзОВ «ЮрМакс Інтернешнл» на виконання укладених ними з позивачем генеральних договорів на транспортне експедирування, виконавцем визначений позивач - ФОП ОСОБА_1 Крім того, у вказаних заявках визначено додаткові умови їх виконання: обов'язки ФОП ОСОБА_1 як виконавця, його персональну відповідальність за збереження та цілісність вантажу, повну матеріальну відповідальність за невиконання зі свого боку умов заявки, а також - визначено обумовлену сторонами суму фрахту, форму розрахунку - за кожне перевезення.

Тобто, заявки ТзОВ «Голдтранс ЛТД» та ТзОВ «ЮрМакс Інтернешнл» на перевезення вантажу, оформлені на виконання генеральних договорів на транспортне експедирування №41 та №74 від 25.04.2011 року, які були невід'ємними частинами саме цих Договорів, не можна вважати заявками на перевезення вантажу, оформленими позивачем у виконання умов договорів транспортного експедирування, укладених із ФОП ОСОБА_4 В, та ФОП ОСОБА_5

Акти здачі-прийняття робіт, підписані позивачем із ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5 також не відповідають вимогам ст.9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність», оскільки неможливо встановити те, чи здійснювалось перевезення вантажу безпосередньо експедиторами, визначеними в договорах №01 Т-Л від 27.04.2011 року та №02 ТЕ від 07.06.2011 року, чи експедитори надавали послуги, пов'язані лише з організацією такого перевезення; не містять вказані акти ані виду, ані найменування вантажу, який перевозився. Крім того, у даних актах - не міститься жодних посилань на наявність документів: рахунки, накладні тощо, видані суб'єктами господарювання, що залучалися до виконання договору транспортного експедирування, або органами влади, а також - жодних посилань на те, що послуги надавались за транспортними документами (відповідною міжнародною товарно-транспортною накладною СМR) або комплектом документів, які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Дані акти не містять жодної інформації про дати здійснення замовлень, терміни їх виконання, умови, які були виставлені замовником.

У вказаних актах відсутнє обґрунтування вартості наданих послуг, тобто відсутній алгоритм розрахунку вартості перевезення вантажів, залежності вартості наданих експедиторських послуг за відповідними маршрутами у відповідний період часу, за будь-якими первинними бухгалтерськими документами.

Таким чином, позивачем не надано доказів суду першої та апеляційної інстанції доказів надання послуг ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5 як експедиторами при перевезенні вантажів, а, відповідно, відсутні докази на підтвердження витрат позивача у відносинах з контрагентами.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 25.02.2013 р., яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 510,00 грн., за неподання у повному обсязі податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платників податків за 2, 3 квартали 2011 року, то судом першої інстанції вірно встановлено, що ФОП ОСОБА_1 здійснював у перевіреному періоді нарахування та виплату доходу ФОП та подавав не у повному обсязі податкову звітність про суми доходів нарахованих (сплачених) на користь платників податків, у тому числі у податковій звітності не відображено: - нарахування та виплату ФОП ОСОБА_5 доходу у сумі 493900,00 грн., в тому числі, в 3 кварталі 2011 року - 493900,00 грн., а також - нарахування та виплату ФОП ОСОБА_4 доходу у сумі 438575,00 грн., в тому числі: в 2 кварталі 2011 року - 395575,00 грн., в 3 кварталі 2011 року - 43000,00 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач у правовідносинах з фізичними особами-підприємцями: ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5 - не є податковим агентом у розумінні положень ПК України, а тому податковим органом безпідставно нараховано податкові зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, виходячи з наступного:

Судом першої інстанції встановлено, що позивач, ОСОБА_1 - є фізичною особою-підприємцем.

У перевіряємому періоді позивач не мав найманих працівників, проте, здійснив перерахування відповідних коштів за договорами, укладеними з іншими фізичними особами-підприємцями: ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5 які здійснювали діяльність на спрощеній системі оподаткування і були платниками єдиного податку, що підтверджується наявними у справі матеріалами.

Відповідно до п.18.1 ст.18 ПК України, податковим агентом є особа, на яку цим Кодексом покладається обов'язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків.

До складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включається дохід фізичної особи - підприємця, з якого сплачується єдиний податок згідно із спрощеною системою оподаткування відповідно до розділу XIV Кодексу пп.165.1.36 п.165.1 ст.165 ПК України.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення ДПІ у Підволочиському районі Тернопільської області Державної податкової служби № від 25.02.2013 року.

Щодо визнання рішення ДПС України у Тернопільській області №4339/в/10-207/135 від 30.04.2013 року таким, що не відповідає дійсності та є протиправним і підлягає скасуванню, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що після прийняття зазначеного рішення, станом на час розгляду даної справи інших додаткових податкових повідомлень-рішень, окрім тих, які позивач оскаржує в даній справі, податковим органом - не виносилось.

Тобто, даним рішенням податкового органу не спричинено юридичний наслідок у вигляді винесення податкового повідомлення-рішення.

Щодо вимоги позивача про стягнення матеріальної та моральної шкоди, то позивачем як суду першої так і апеляційної інстанції не представлено доказів спричинення такої.

Щодо покликання апелянта на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що відмови в призначення судової експертизи, то колегія суддів вважає, що суд підставно відмовив в проведенні такої, оскільки за наявних доказів судом прийнято правильне рішення при всебічному і повному їх досліджені.

Суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги, відповідно до ч.1 ст.195 КАС України, а тому в іншій частині постанова суду першої інстанції не переглядалась.

При цьому, колегія суддів враховує вимоги ч.2 ст.71 КАС України, якою передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, то воно не може бути скасоване чи змінене з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.160, 195 - 197, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2013р. по справі №819/1373/13-а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя: М.П.Кушнерик

Судді: О.І.Мікула

А.Р.Курилець