Справа № 804/16452/13-а
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2015-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 квітня 2015 рокусправа № 804/16452/13-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дурасової Ю.В.

суддів: Проценко О.А. Туркіної Л.П.

за участю секретаря судового засідання: Комар Н.В.

представників позивача: Білої Людмили Сергіївни, Мартиненко Світлани Анатоліївни

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські мобільні технології»

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 січня 2014 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські мобільні технології» до Криворізької центральної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про скасування податкового повідомлення рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ «Українські мобільні технології» звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до податкового органу про скасування податкового повідомлення-рішення № від 31.05.2013 року на суму 1835 грн. (у відкритті провадження щодо вимог про скасування рішення Міністерства доходів та зборів України вих. №15075/ 6/99-99-1001-15 від 12.11.2013 року про результати розгляду скарги, а також рішення Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області № 1888/10/04-36-10-0409 1158 від 19.08.2013 року - відмовлено згідно ухвали від 06.12.2013 року)

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що податковим органом була проведена камеральна перевірка даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість за березень 2013 року ТОВ «Українські мобільні технології», під час якої встановлено порушення п. 198.4 ст. 198, п. 199.1, п. 199.3, п. 199.5 ст. 199 Податкового кодексу України, пп. 14.7 п. 14 розділу ІІІ, п.п. 4.4, п.п.4.5 п. 4 розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, а саме, арифметичну (методологічну) помилку, що вплинула на розрахунки з бюджетом, про що складено акт перевірки. На підставі акту перевірки податковим органом було винесено оскаржуване податкове повідомлення - рішення, яке позивач вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 січня 2014 року у задоволенні позову відмовлено. Постанова суду першої інстанції обґрунтована тим, що суд дійшов висновку, що оскаржуване податкове повідомлення рішення є законним та обґрунтованим, а тому, підстави для визнання його протиправним та скасування відсутні.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою задовольнити позов повністю. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що податковий інспектор, не вивчивши належним чином документи, не витребувавши пояснення посадових осіб підприємства, дійшов хибного висновку щодо необхідності розподілу сум податкового кредиту в березні 2013 року. Крім того, позивач зазначив, що ТОВ «Українські мобільні технології», сумлінно виконуючи норми діючого законодавства, направило в Криворізьку центральну об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області податкову декларацію з податку на додану вартість за березень 2013 року без жодної помилки з відповідною кількістю додатків, а також не занижувало суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість в березні 2013 року.

Представником відповідача подано до апеляційного суду заперечення, згідно яких просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін. Вважає, що дії податкового органу є законними та здійсненні у відповідність до діючого законодавства. Зазначає, що товариством у декларації з ПДВ за березень 2013 року не здійснено розподіл сум податкового кредиту, яка відповідає частці використання таких товарів/послуг, необоротних активів в оподаткованих операцій, що є порушенням п. 198.4, п. 198.5 ст. 199 ПКУ, не зменшив податковий кредит та не збільшив суму ПДВ, яка підлягає сплаті до державного бюджету, що призвело до завищення сум податкового кредиту на суму 1468 грн. та до заниження суми податкового зобов'язання на загальну суму 1468 грн.

У судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та в задоволенні позову відмовити. Надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції скасуванню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, податковим органом проведено камеральну перевірку податкової звітності з податку на додану вартість за березень 2013 року ТОВ «Українські мобільні технології», за результатами якої складено акт 1385/26-54 від 18.05.2013 року. Згідно висновків акта перевірки, позивачем порушено вимоги:

- п. 198.4 ст. 198, п. 199.1, п. 199.3, п. 199.5 ст. 199 Податкового кодексу України, пп. 14.7 п. 14 розділу ІІІ, п.п. 4.4, п.п.4.5 п. 4 розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 25.11.2011 року № 1492, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.12.2011 року № 149020228, а саме, арифметичну (методологічну) помилку (порушення), що вплинула на розрахунки з бюджетом. У зв'язку з чим, податковим органом зроблено висновок, що позивачем неправомірно сформовано податковий кредит березня 2013 року по операціях, які звільнені від оподаткування, що призвело до заниження податкових зобов'язань за цей період на суму 1468 грн.

За результатами проведеної перевірки податковим органом винесено податкове повідомлення - рішення № від 31.05.2013 року на суму 1835 грн.

Натомість з висновками суду першої інстанції про можливість відмови в задоволенні даного позову колегія суддів апеляційної інстанції погодитися не може, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 199.1. ст. 199 Податкового кодексу України, у разі якщо придбані та/або виготовлені товари/послуги, необоротні активи частково використовуються в оподатковуваних операціях, а частково - ні, до сум податку, які платник має право віднести до податкового кредиту, включається та частка сплаченого (нарахованого) податку під час їх придбання або виготовлення, яка відповідає частці використання таких товарів/послуг, необоротних активів в оподатковуваних операціях.

При цьому, відповідно до п. 261 розділу 2 XX Перехідних положень Податкового кодексу України, тимчасово, з 1 січня 2013 року до 1 січня 2023 року, звільняються від оподаткування податком на додану вартість операції з постачання програмної продукції. Для цілей цього пункту до програмної продукції відносяться: результат комп'ютерного програмування у вигляді операційної системи, системної, прикладної, розважальної та/або навчальної комп'ютерної програми (їх компонентів), а також у вигляді інтернет-сайтів та/або онлайн-сервісів; криптографічні засоби захисту інформації.

Згідно матеріалів справи, в ході проведення перевірки податковим органом встановлено, що у березні 2013 року ТОВ «Українські мобільні технології» здійснило постачання продукції на суму 12000 грн. (операції, які звільнені від оподаткування) та задекларовано у податковій декларації по р.5 розділу І «Податкові зобов'язання», у таблиці 3 додатку 6 «довідка Д(6) подається платниками, які заповнюють рядки 3, та/або 4, та/або 5 декларації, та підприємствами (організаціями) інвалідів» та у р.75 копії Реєстру виданих та отриманих податкових накладних по гр. 11 «Постачання товарів, послуг звільнених від оподаткування, не є об'єктом оподаткування» на суму 12000 грн. по підприємству ТОВ «Люстодорф», про що виписана податкова накладна за №75 від 07.03.2013 року.

За даними звітності податку на додану вартість за 2012 рік операції, які звільнені від оподаткування та/або не є об'єктом оподаткування платника відсутні. Отже розрахунок частки використання товарів/послуг, необоротних активів в оподатковуваних операціях по результатам року платником не здійснювались.

У березні 2013 року платником вперше проведено операції звільнені від оподаткування, при цьому, не надано одночасно з поданням декларації за березень 2013 року додаток 7 розрахунок (перерахунок) частки використання сплаченого (нарахованого) податку за придбаними (ввезеними) товарами/послугами, необоротними активами між оподатковуваними та неоподатковуваними операціями (далі додаток 7), у зв'язку з чим, податковим органом зроблено висновок про порушення п. 199.3 ст.199 Податкового кодексу України.

Натомість, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, судом першої інстанції не були враховані обставини та документи, що мають значення для вирішення справи, а саме.

На підставі ліцензійного договору № б/н від 01.03.2013 року, власник авторських прав на комп'ютерну програму "ІНФОРМАЦІЯ_1" передав позивачу у використання вказане програмне забезпечення (на комп'ютерну програму "ІНФОРМАЦІЯ_1") з правом:

використовувати програмний твір під фірмовим найменуванням, виробничою маркою;

випуску у світ (публікацій) програмного твору в будь-якій формі і будь-яким способом для користування (придбання) невизначеному колу осіб;

відтворення програмного твору без обмеження тиражу;

розповсюдження програмного твору шляхом його реалізації споживачам без обмежень;

внесення змін в програмний твір, в тому числі з пристосуванням до іншого середовища та типів ЕОМ при умові, що зміни, доповнення або скорочення не створюють новий самостійний твір;

комерційного використання програмного твору через надання відповідних послуг за плату;

публічного використання програмного твору з метою демонстрації, реклами, інформації тощо;

трансляції програмного твору відповідними мережами та самостійного використання твору третіми особами за договором з ліцензіатом.

На підставі вищевказаного ліцензійного договору, підприємство уклало договір постачання № 0015-13ПО від 05.03.2013 року з ТОВ «Люстдорф» на поставку комп'ютерної програми "ІНФОРМАЦІЯ_1". Вказаний програмний продукт (на комп'ютерну програму "ІНФОРМАЦІЯ_1") був переданий представнику ТОВ «Люстдорф» на підставі видаткової накладної ТОВ «УМТ» № 4737 від 07.03.2013 року на суму 12 000 грн. без ПДВ.

Пунктом 261 розділу 2 XX Перехідних положень Податкового кодексу України, «тимчасово, з 1 січня 2013 року до 1 січня 2023 року, звільняються від оподаткування податком на додану вартість операції з постачання програмної продукції».

При цьому, комп'ютерна програма "ІНФОРМАЦІЯ_1", відповідно до п. 261 розділу 2 XX Перехідних положень Податкового кодексу України, звільняється від оподаткування податком на додану вартість операції з постачання програмної продукції на протязі періоду з 01.01.2013 року до 01.01.2023 року.

Згідно із п. 10 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженої наказом Міністерства фінансів України № 1379 від 01.11.2011 року, «у разі постачання товарів/послуг звільнення від оподаткування яких передбачено статтею 197 розділу V та підрозділом 2 розділу XX Кодексу, у податковій накладній у розділі III та графі 11 робиться помітка "Без ПДВ" з обов'язковим посиланням на відповідний пункт та/або підпункт, статтю, підрозділ, розділ Кодексу».

Отже, при постачанні комп'ютерної програми "ІНФОРМАЦІЯ_1" покупцю, позивачем була надана податкова накладна № 75 від 07 березня 2013 року на суму 12 000 грн., яка відповідно до п. 261 розділу 2 XX Перехідних положень Податкового кодексу України звільнена від оподаткування, у податковій накладній зроблена помітка "Без ПДВ" у відповідності з п. 10 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженої наказом Міністерства фінансів України № 1379 від 01.11.2011 року.

Відповідно до умов ліцензійний договору, укладеного між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (що є власником комп'ютерної програми "ІНФОРМАЦІЯ_1") та ТОВ «УМТ» позивачу було передано право на використання програмного забезпечення, а також право на розповсюдження програмного твору шляхом його реалізації споживачам без обмежень.

Згідно із п. 4.1 - 4.2 ліцензійного договору, за передачу прав на використання комп'ютерного твору, його розповсюдження Ліцензіат (ТОВ «УМТ») сплачує Ліцензіару (власнику програмного забезпечення) в строк до 20.07.2013 року авторську винагороду у розмірі 1 200 грн. за період з 01.03.2013 року по 30.06.2013 року.

ОСОБА_4, як власник програмного забезпечення, є фізичною особою, тому взагалі не є платником податку на додану вартість в розумінні Податкового кодексу України, а авторська винагорода, яка сплачується підприємством їй за використання та постачання третім особам ПО "ІНФОРМАЦІЯ_1", взагалі не містить будь-якої ставки податку на додану вартість.

Відповідно до зазначеного ліцензійного договору Товариству «УМТ» лише надано право на використання та постачання третім особам комп'ютерної програми "ІНФОРМАЦІЯ_1", при цьому фізична особа власник програмного забезпечення не с платником податку на додану вартість, а ТОВ «УМТ» в рамках цієї господарської операції взагалі не сплачувало (нараховувало) податок на додану вартість, та в свою чергу не включало до податкового кредиту в березні 2013рокужоднісуми.

Слід зазначити, що позивач не придбавав програмний продукт, а отримав право на його використання та реалізацію. Саме тому, в реєстрі виданих та отриманих податкових накладних відсутня інформація про взаємовідносини позивача з ОСОБА_3

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що податковий органи дійшов помилкового висновку щодо необхідності розподілу позивачем сум податкового кредиту в березні 2013 року.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що правова думка щодо застосування норми п. 199.1. ст. 199 Податкового кодексу України висловлена в рішенні ВАСУ від 16.12.2013 року справа №2а-7219/12/1370, від 25.11.2013 справа №2а/1770/3822/12 та ін.

Також, колегія суддів апеляційної інстанції берет до уваги, що в силу п. 56.21. ст. 56 ПКУ, у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

З урахуванням наведеного, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Таким чином, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню.

Керуючись п. 3 ч. 1 статті 198, статтями 202, 205, 207 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські мобільні технології» - задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 січня 2014 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські мобільні технології» до Криворізької центральної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про скасування податкового повідомлення рішення - скасувати.

Позов задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення рішення Криворізької центральної МДПІ від 31.05.2013 року № на суму 1835,00 грн.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч.5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: Ю.В. Дурасова

Суддя: О.А. Проценко

Суддя: Л.П. Туркіна