Справа № 2а-3396/11/2170
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2015-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.04.2015р. м. Київ К/9991/78284/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Федорова М.О.

суддів: Островича С.Е.

Степашка О.І.

розглянувши в письмовому провадженні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Херсоні Херсонської області Державної податкової служби постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 23.10.2012

у справі № 2а-3396/11/2170

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до Державної податкової інспекції у м. Херсоні Херсонської області Державної

податкової служби

про скасування рішення про застосування санкцій

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_3 звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Херсоні Херсонської області Державної податкової служби про визнання незаконними рішень: № від 07.06.2011; № від 07.06.2011.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 25.07.2011 позовні вимоги задоволено частково, скасовано рішення № від 07.06.2011 в частині застосування штрафної (фінансової) санкції у сумі 6183759,75 грн., № від 07.06.2011 в частині застосування штрафної (фінансової) санкції у сумі 3740 грн.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 23.10.2012 постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 25.07.2011 скасовано, прийнято нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково, скасовано рішення Державної податкової інспекції у м. Херсоні про застосування штрафних (фінансових) санкцій: № від 07.05.2011 у сумі 6366209, 50 грн.; № від 07.06.2011 в частині застосування штрафних (фінансових) санкції у сумі 3740 грн.

Не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанції відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в який просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції, прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Касаційна скарга вмотивована тим, що судом апеляційної інстанцій при вирішенні спору по даній справі порушено норми матеріального права.

Сторони в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце судового засідання були повідомлені належним чином. Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 222 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, юридичної оцінки обставин справи, розглянувши надані письмові докази в їх сукупності, Вищий адміністративний суд України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, відповідачем проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фінансово - господарської діяльності позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2009 по 31.12.2010 та складено акт № 1713/17-2/ від 25.05.2011.

За результатами перевірки відповідачем прийнято рішення: № від 07.06.2011, яким застосовано до позивача штрафні (фінансові) санкції у сумі 6183759, 75 грн.; № від 07.06.2011, яким застосовано до позивача штрафні (фінансові) санкції у сумі 3740 грн.

Перевіркою встановлено порушення позивачем ст. 1, п. 1 ст. 3 Закону України від 06.07.1995 № 265/95-ВР „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", при проведенні розрахункових операцій не застосовував РРО, оскільки у 2009 році сума отриманих приватним підприємцем з порушенням готівкових коштів склала 820764, 90 грн., у 2010 році 416573, 90 грн., статей 1, 3 Закону України від 23.03.1996 № 98/96-ВР „Про патентування деяких видів підприємницької діяльності", здійснювалось реалізацію товару за готівкові кошти без придбання торгового патенту з січня 2009 року по грудень 2010 року, вартість торгового патенту складає 110 грн. на місяць.

Відповідно до ст. 3 Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06.07.1995 № 265/95-ВР, визначено, що суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.

Пунктами 5 та 6 ст. 9 зазначеного Закону суб'єктів, що використовують спрощену систему оподаткування, звільнено від застосування РРО та розрахункових книжок при продажу товарів (наданні послуг), у разі якщо не здійснюють продаж підакцизних товарів (крім пива на розлив).

Отже реалізація права суб'єкта малого підприємництва на запровадження спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, яка за певних умов звільняє такого суб'єкта від обов'язку застосовувати РРО, залежить від виконання цим суб'єктом вимог, установлених Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва".

Порушення ж умов запровадження спрощеної системи оподаткування, визначених названим Указом, є юридичним фактом, який виключає можливість застосування до суб'єкта малого підприємництва правил оподаткування, передбачених для платників єдиного податку.

Згідно з положеннями п. 115.1 ст. 115 Податкового кодексу України встановлено, що у разі вчинення платником податків двох або більше порушень законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, штрафні (фінансові) санкції (штрафи) застосовуються за кожне вчинене разове та триваюче порушення окремо.

З огляду на викладене колегія суддів касаційної інстанції зазначає, що позивач, незважаючи на перебування на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності, з огляду на встановлений факт порушення умов запровадження спрощеної системи оподаткування, зобов'язан здійснювати розрахункові операції із застосуванням РРО.

Статтею 17 вказаного Закону встановлена відповідальність суб'єктів господарювання за недотримання порядку використання РРО, зокрема, п. 1 цієї статті - за не проведення розрахункових операцій через РРО.

Відповідальність за невиконання зазначеного обов'язку передбачена п. 1 ст. 17 Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" у вигляді фінансової санкції вчинене вперше - 1 гривня.

Відповідно до пунктів 1, 2 ст. 3 Закону України „Про патентування деяких видів підприємницької діяльності" патентуванню підлягає торговельна діяльність, що здійснюється суб'єктами підприємницької діяльності або їх структурними підрозділами у пунктах продажу товарів. Під торговельною діяльністю слід розуміти роздрібну та оптову торгівлю, діяльність у торговельно-виробничій (громадське харчування) сфері за готівкові кошти, інші готівкові платіжні засоби та з використанням кредитних карток.

Тобто, суб'єкт господарювання при здійсненні торговельної діяльності за готівкові кошти або інші готівкові платіжні засоби у пунктах продажу товарів (платіжні термінали) зобов'язаний відповідно придбати торговий патент.

Встановлені абз. 4 ч. 1 ст. 8 Закону штрафні санкції у подвійному розмірі вартості торгового патенту за повний термін діяльності суб'єктів підприємницької діяльності із зазначеним порушенням є заходом впливу до правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення, що відповідає визначенню адміністративно-господарських санкцій, наведеному в ч. 1 ст. 238 ГК України.

Так, згідно ст. 238 ГК України за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків. Види адміністративно-господарських санкцій, умови та порядок їх застосування визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Адміністративно-господарські санкції можуть бути встановлені виключно законами.

Колегія погоджується висновком суду апеляційної інстанції стосовно того, що передбачена абз. 4 ч. 1 ст. 8 Закону фінансова санкція повністю підпадає під визначення адміністративно-господарської санкції, закріплене в ст. 238 ГК України, а саме: є заходом майнового характеру, спрямованим на припинення порушення суб'єктом господарювання встановлених законодавчим актом правил здійснення господарської діяльності, а тому при вирішенні спору підлягають застосуванню положення ст. 250 названого Кодексу, відповідно до яких адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніше як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 220 КАС України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

З огляду на вищевикладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про те, що касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Херсоні Херсонської області Державної податкової служби на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 23.10.2012 у справі № 2а-3396/11/2170 залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Херсоні Херсонської області Державної податкової служби залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 23.10.2012 у справі № 2а-3396/11/2170 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та порядку, передбачених статтями 236-2392 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий М.О. Федоров
Судді С.Е. Острович
О.І. Степашко