Справа № 2а-11315/10/1370
Суддя: Нос С.П.
Дата ухвалення: 2015-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2015 року Справа № 876/1247/13

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Носа С. П.,

суддів - Кухтея Р. В., Яворського І. О.;

за участю секретаря судового засідання - Сердюк О. Ю.;

представників позивача - Завалишина Ю. О., Саноцького Ю. Л.;

представників відповідача - Волянського О. Р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2012 року в справі за позовом державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» до Державної фінансової інспекції у Львівській області про скасування вимоги, -

ВСТАНОВИВ:

01 грудня 2010 року Львівським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» до Державної фінансової інспекції у Львівській області про визнання нечинним та скасування обов'язкових вимог за результатами ревізії КРУ у Львівській області від 09 листопада 2010 року № 05-15м/7789 в частині п. 13 стосовно необхідності проведення претензійно-позовної роботи з контрагентом щодо відшкодування коштів за придбану браковану шпалу (з урахуванням уточнення позовних вимог).

В обґрунтування вимог позовної заяви вказано, що згідно договору від 24 червня 2008 року № Л/НХ-081034/НЮ позивачу поставлено приблизно 6% шпал, які не відповідають вимогам ГОСТ 78-2004 за розмірами та якістю деревини, проте, наявність шпали, яка не відповідає окремим вимогам ГОСТ 78-2004 врахована у вартості договору, а тому підстави для здійснення претензійно-позовної роботи з контрагентом позивача відсутні.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2012 року в задоволенні позову відмовлено.

Зазначену постанову мотивовано тим, що вимога відповідача щодо необхідності проведення претензійно-позовної роботи щодо відшкодування коштів за придбану браковану шпалу, яка не відповідає вимогам ГОСТу 78-89 (брак), на думку суду, є правомірною.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, позивачем - державним територіально-галузевим об'єднанням «Львівська залізниця», подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що судом першої інстанції при прийнятті рішення допущено порушення норм матеріального та процесуального права.

Представники позивача, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги підтримали та просять її задовольнити.

Представник відповідача, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги заперечив та просить відмовити в її задоволенні.

Судом апеляційної інстанції заслухано суддю-доповідача, пояснення представників позивача та пояснення представника відповідача, досліджено матеріали справи та проаналізовано доводи апеляційної скарги, внаслідок чого зроблено висновок, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції змінити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Встановлено, що 30 вересня 2010 року Контрольно-ревізійним управлінням у Львівській області складено акт № 05-21/17 «Про наслідки ревізії фінансово-господарської діяльності Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» за 2008-2009 роки та І квартал 2010 року».

За результатами проведеної ревізії КРУ у Львівській області направлено ДТГО «Львівська залізниця» лист № 05-15м/7789 від 09 листопада 2010 року «Про обов'язкові вимоги за результатами ревізії», у якому, крім іншого, зазначено, що ревізією встановлено придбання Львівською залізницею у ТОВ «Магістральліс» шпалу дерев'яну не просочену на суму 761,7 тис. грн., яка не відповідає вимогам ГОСТу 78-89 (брак), у зв'язку з чим необхідно провести претензійно-позовну роботу з контрагентом щодо відшкодування коштів за придбану браковану шпалу.

Згідно з Положенням Державна фінансова інспекція України (далі - Держфінінспекція України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція України відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших службових осіб підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (підпункт 4 пункту 4 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення Держфінінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Також Положенням установлено, що у разі, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, Держфінінспекція України має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями пункту 7 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», згідно з якими державній контрольно-ревізійній службі надано право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

На підставі наведеного суд апеляційної інстанції зробив висновок про наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

В порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

У справі, яка розглядається, Інспекція пред'явила вимоги, які вказують на виявлені збитки, їхній розмір та їх стягнення.

Зважаючи на те, що збитки відшкодовуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не за поданням адміністративного позову підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Вказана позиція апеляційного суду узгоджується з рішеннями Верховного Суду України, зокрема, з постановами від 15 квітня 2014 року у справі № 21-40а14, від 13 травня 2014 року у справі № 21-89а14.

Відповідно до вимог ч.1 ст.244-2 КАС України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України.

У відповідності до ст. 201 КАС України, підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є:

1) правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права;

2) вирішення не всіх позовних вимог або питань.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції правильно вирішено справу по суті, але з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому, мотивувальну частину даної постанови слід змінити.

Керуючись ст. ст. 158-163, 183-2, 195, 196, п. 2 ч. 1 ст. 198, ст. 201, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254, 256 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» - задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2012 року в справі № 2а-11315/10/1370 змінити в частині мотивів відмови в задоволенні адміністративного позову, а в решті - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили, а у випадку коли, відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України, складення постанови в повному обсязі відкладено - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя: С. П. Нос

Судді: Р. В. Кухтей

І. О. Яворський

Постанову складено в повному обсязі 05 травня 2015 року.