Справа № 820/3579/15
Суддя: Бадюков Ю.В.
Дата ухвалення: 2015-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

"29" квітня 2015 р. Справа № 820/3579/15

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Бадюков Ю.В., розглянувши в порядку письмового провадження за наявними матеріалами в приміщенні суду у м. Харкові адміністративну справу за позовом громадянина Вєтнаму ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, управління Державної міграційної служби України в Луганській області про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Громадянин Вєтнаму ОСОБА_1 (надалі по тексту - позивач, ОСОБА_1) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (далі по тексту - відповідач-1, ГУ ДМС в Харківській області), управління Державної міграційної служби України в Луганській області (далі по тексту - відповідач-2, УДМСУ в Луганській області), в якому з урахуванням змінених позовних вимог, просить суд скасувати висновок (рішення) управління Державної міграційної служби України в Луганській області від 08.02.2010 року про скасування громадянину В'єтнаму ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 посвідки на постійне проживання в Україні та зобов'язати ГУ ДМС України в Харківський області вчинити певні дії, а саме здійснити обмін бланку посвідки на постійне проживання в Україні НОМЕР_1 від 15.01.2008 року громадянину В'єтнаму ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, в зв'язку з її непридатністю для користування.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що з листа № 4/19708 від 17.10.2014 року «Щодо обміну посвідки на постійне проживання в Україні громадянину Вєтнаму ОСОБА_1», яким відповідачу відмовлено в обміні посвідки НОМЕР_1 від 15.01.2008 року і листа № 04/6380 від 31.03.2015 року йому було повідомлено, що рішенням УГІРФО УМВС України в Луганській області (правонаступником якого є УДМСУ в Луганській області) від 08.02.2010 року була скасована посвідка позивача на постійне проживання серії НОМЕР_2 від 15.04.2003 року, у зв'язку з чим йому відмовлено у задоволенні його заяви про обмін бланку посвідки на постійне проживання в Україні НОМЕР_1 від 15.01.2008 року, в зв'язку з її непридатністю для користування.

Позивач вважає рішення УГІРФО ГУМВС України в Луганській області таким, що підлягає до скасуванню через його незаконність та безпідставність у зв'язку з чим вважає належним засобом захисту його прав та просить суд зобов'язати відповідача-1 здійснити обмін бланку посвідки.

Представник позивача до канцелярії Харківського окружного адміністративного суду 29.04.2015 року подав заяву про слухання справи за його відсутності в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Представник відповідача-1, надав до суду письмові заперечення проти позову в яких зазначив, що дозвіл на імміграцію в Україну та посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_2 від 15.04.2003 року позивач отримав в УГІРФО ГУМВС України в Луганській області відповідно до абз. 4 пункту 4 Прикінцевих положень Закону України «Про імміграцію».

15.01.2008 року, після зміни місця проживання, УГІРФО ГУ УМВС України в Харківській області здійснило позивачу обмін посвідки серії НОМЕР_2 від 15.04.2003 року на нову - НОМЕР_1.

У 2010 році з листа УГІРФО ГУМВС України в Луганській області відповідач-1 дізнався про скасування посвідки серії НОМЕР_2 від 15.04.2003 року рішенням від 08.02.2010 року.

Як вказує представник відповідача -1, у зв'язку з тим, що первинна посвідка позивача була скасована, то у позивача немає законних підстав для знаходження на території України та унеможливлює обмін посвідки відповідно до постанови КМУ від 28.03.2012 року №251.

Представник відповідача-1 в письмових запереченнях заявив клопотання про слухання справи без його участі.

Представник відповідача-2, УДМСУ в Луганській області, до судового засідання не з'явився з невідомих суду причин, про день, час та місце судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином.

Відповідно до ч.6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі , хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. Враховуючи те, що сторони повідомлені належним чином про дату , час та місце судового розгляду та те, що відсутня потреба заслухати свідка чи експерта, суд вважає за можливе розглянути справу у порядку письмового провадження.

Згідно положень ч.1 статті 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіряючи оскаржуване рішення відповідача на відповідність положенням ч.3 ст.2 КАС України суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином В'єтнаму, що підтверджується копією паспорту НОМЕР_3 від 25.07.2011 року. Зареєстрований за адресою АДРЕСА_1.

Рішенням УГІРФО ГУМВС України в Харківський області позивача документовано посвідкою на постійне проживання в Україні НОМЕР_1 від 15.01.2008 року, в якій посвідки зазначено місце реєстрації позивача.

15.10.2014 року позивач звернувся з письмовою заявою до ГУ ДМС України в Харківський області в якій, на підставі п. 3 ст.14 постанови Кабінету Міністрів України № 251 від 28.03.2012 року, просив здійснити йому обмін бланку посвідки на постійне проживання в Україні, у зв'язку з її непридатністю для її користування.

При цьому позивачем оплачено квитанцію про сплату держмита на суму 85 гривень, квитанції про сплату послуг ГУ ДМС України в Харківський на суму 52 гривні 49 копійок та на суму 26 гривень 10 копійок.

На вказане звернення ГУ ДМС України в Харківський області обмін бланку посвідки на постійне проживання в Україні позивачу не здійснив, а надав письмову відповідь № 04/19708 від 17.10.2014 року «Щодо обміну посвідки на постійне проживання в Україні громадянину СРВ ОСОБА_1».

Зазначеним листом позивачу повідомлено про відмову у здійсненні обміну через наявність, згідно комп'ютерних обліків ГУ ДМС України в Харківський області, рішення УГІРФО УМВС України в Луганський області від 08.02.2010 року, яким посвідка на постійне проживання в Україні громадянина В'єтнаму ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 скасована.

20.03.2015 року позивач надав до ГУ ДМС України в Харківський області письмову заяву в якій просив письмово повідомити, яку саме посвідку на постійне проживання в Україні рішенням УГІРФО УМВС України в Луганський області від 08.02.2010

року було скасовано громадянину В'єтнаму ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та надати копію висновку (рішення) УГІРФО УМВС України в Луганський області від 08.02.2010 року про скасування посвідки на постійне проживання в Україні громадянину В'єтнаму ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1.

23.03.2015 року від ГУ ДМС України в Харківський області позивачем отримана письмову відповідь про те, що згідно обліків ГУ ДМС України в Харківський області значиться громадянин СРВ ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, якому 08.02.2010 року рішенням УГІРФО УМВС України в Луганський області скасована посвідка на постійне проживання в Україні НОМЕР_2 від 15.04.2003 року.

Відповідно до ст. 2 КАС України основним завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Таким чином, згідно до вимог частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди зобов'язані перевірити оскаржене рішення на предмет прийняття його на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо; добросовісно; розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно.

Отже, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень, суд зобов'язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи 08.02.2010 року управлінням у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області прийнято висновок про скасування посвідки на постійне місце проживання в Україні позивача.

Вказане рішення відповідач-2 вмотивоване тим, що посвідку на постійне проживання в Україні позивачу оформлено у порушення абзацу 4 п. 4 Прикінцевих положень Закону України "Про імміграцію", оскільки позивач звернувся про видачу посвідки після закінчення терміну, встановленого абз. 4 п. 4 Прикінцевих положень вказаного Закону.

Приймаючи вищезазначене рішення, відповідач керувався п. 6 ст. 12 Закону України "Про імміграцію".

Між тим, суд зазначає, що вищевказана норма Закону України "Про імміграцію" не передбачає підстав скасування посвідки на постійне проживання, а врегульовує порядок скасування дозволу. Діючим законодавством також не передбачено порядок та повноваження спеціально уповноваженого органу з питань імміграції щодо скасування посвідки.

За таких обставин, приймаючи висновок про скасування посвідки відповідач - 2 управління у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб ГУ МВС у Луганській області діяв не на підставі, поза межами повноважень та не у спосіб визначений діючим законодавством.

За приписами ст. 13 Закону України "Про імміграцію" орган спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції за місцем проживання особи, стосовно якої прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, не пізніш як у тижневий строк з дня отримання цього рішення надсилає його копію особі та вилучає у неї посвідку на постійне проживання.

Таким чином, підставою для вилучення у іноземця чи особи без громадянства посвідки на постійне проживання в Україні є рішення компетентного, в розумінні Закону № 2491-III, органу про скасування раніше наданого дозволу на імміграцію.

Між тим, відповідачами не надано рішення про скасування дозволу на імміграцію громадянина Соціалістичної республіки В'єтнам ОСОБА_1, а тому у ГУ ДМС України в Харківській області відсутні правові підстави для відмови в обміні посвідки на постійне проживання, виданої громадянину Соціалістичної республіки В'єтнам ОСОБА_1 з підстави скасування посвідки відповідачем -2.

Таким чином, враховуючи відсутність законних підстав для скасування посвідки позивача на постійне проживання в Україні, рішення ГУ ДМС України в Харківській області, викладене в листі № 04/19708 від 17.10.2014 року «Щодо обміну посвідки на постійне проживання в Україні громадянину СРВ ОСОБА_1» про відмову у здійсненні обміну посвідки є незаконним.

При цьому суд зазначає, що згідно зазначеного вище листа питання обміну бланку посвідки на постійне проживання в Україні саме у зв'язку з її непридатністю для її користування, як звертався позивач, не розглянуто. Відмова була вмотивована саме наявністю рішення відповідача -2 про скасування посвідки, тобто з іншої підстави.

А тому, щодо вимоги позивача зобов'язати зобов'язати ГУ ДМС України в Харківський області здійснити обмін бланку посвідки на постійне проживання в Україні НОМЕР_1 від 15.01.2008 року в зв'язку з її непридатністю для користування, суд зазначає, що із системного аналізу положень ч. 1 ст. 2 та ч. 3 ст. 2 КАС України в кореспонденції з приписами ст. 6 Конституції України, якою закріплений принцип розподілу державної влади та ст. 8 Конституції України, якою запроваджений принцип верховенства права, вбачається, що адміністративному суду при вирішенні адміністративного спору належить перевірити, зокрема, обґрунтованість саме тих висновків, стосовно обставин спірних правовідносин, які покладені суб'єктом владних повноважень в основу спірного рішення. Перевірка судом інших обставин спірних правовідносин виходить за межі предмету доказування в адміністративній справі і має своїм фактичним наслідком перебирання судом на себе функцій суб'єкта владних повноважень, а правовим -мотивування спірного рішення додатковими фактичними підставами, що не відповідає запровадженому ст. 6 Конституції України принципу розподілу державної влади та запровадженому ст. 8 Конституції України принципу верховенства права. При цьому, суд зауважує, що з приписів перелічених норм права вбачається неприпустимість підміни судом суб'єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб'єкта.

Зі змісту рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R/80/2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за відповідними критеріями.

Тому, в даному випадку, питання про обмін бланку посвідки на постійне проживання в Україні у зв'язку з її непридатністю для її користування віднесено виключно до компетенції відповідача - 1 та не входить до компетенції суду, а тому позовні вимоги про зобов'язання про обмін бланку посвідки на постійне проживання в Україні саме у зв'язку з її непридатністю для користування є такими, що не відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Водночас, частиною 2 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог в частині скасування рішення, викладеного в листі № 04/19708 від 17.10.2014 року «Щодо обміну посвідки на постійне проживання в Україні громадянину СРВ ОСОБА_1» про відмову у здійсненні обміну посвідки та щодо зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву від 15.10.2014 року громадянина Вєтнаму ОСОБА_1 про обмін бланку посвідки на постійне проживання в Україні, у зв'язку з її непридатністю для користування.

Згідно статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (стаття 86 КАС України).

Таким чином, позовні вимоги щодо скасування висновку (рішення) УГІРФО УМВС України в Луганський області від 08.02.2010 року, рішення ГУ ДМС України в Харківській області, викладене в листі № 04/19708 від 17.10.2014 року та щодо повторного розгляду заяви позивача про обмін бланку посвідки на постійне проживання в Україні, у зв'язку з її непридатністю для користування є обґрунтованими, не спростовані відповідачами та такими, що підлягають задоволенню, а вимоги щодо зобов'язання ГУ ДМС України в Харківський області здійснити обмін бланку посвідки на постійне проживання в Україні НОМЕР_1 від 15.01.2008 року не підтверджуються матеріалами справи, а відтак задоволенню не підлягають.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 2, 8-14, 71, 94, 159, 160-164, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов громадянина Вєтнаму ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, управління Державної міграційної служби України в Луганській області про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Скасувати висновок (рішення) УГІРФО УМВС України в Луганський області від 08.02.2010 року про скасування громадянину В'єтнаму ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, посвідки на постійне проживання в Україні.

Скасувати рішення ГУ ДМС України в Харківській області, викладене в листі № 04/19708 від 17.10.2014 року «Щодо обміну посвідки на постійне проживання в Україні громадянину СРВ ОСОБА_1», про відмову у здійсненні обміну посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 15.01.2008 року у зв'язку з її непридатністю для користування.

Зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області (61002, м. Харків, вул. Римарська, 24, ) повторно, з урахуванням висновків суду, розглянути заяву від 15.10.2014 року громадянина Вєтнаму ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, про обмін бланку посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 15.01.2008 року у зв'язку з її непридатністю для користування.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Бадюков Ю.В.