Справа № 2а/487/301/13
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2015-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2015 р.м.ОдесаСправа № 2а/487/301/13

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: БОБРОВА І.В.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

доповідача, судді - Димерлія О.О.

суддів - Романішина В.Л., Єщенка О.В.

розглянув у порядку письмового провадження в м. Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Миколаєва на постанову Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 листопада 2013 року за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Миколаєва про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2013 року позивач звернувся до суду з вказаним вище адміністративним позовом та. посилаючись на невірне застосування відповідачем п.1 примітки до наказу Міністерства охорони здоров'я України №195 від 25 грудня 1992 року «Про затвердження переліку вищих і середніх спеціальних навчальних закладів, підготовка і отримання звання в яких дають право займатися медичною і фармацевтичною діяльністю» та не врахування примітки 2 цього наказу при прийнятті рішення комісією з призначення пенсії та допомоги від 11 червня 2013 року №420, просив суд: визнати протиправним та скасувати рішення комісії з призначення пенсії та допомоги Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Миколаєва (надалі - УПФУ) №420 від 11 червня 2013 року в частині відмови в зарахуванні періоду проходження ним інтернатури з 01 серпня 1992 року по 21 липня 1993 року до спеціального стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років; зобов'язати УПФУ нарахувати та виплатити пенсію ОСОБА_1 відповідно до ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» як працівнику охорони здоров'я, що має спеціальний стаж роботи 25 років, починаючи з 11 березня 2013 року.

За наслідками розгляду адміністративного позову Заводським районним судом м. Миколаєва 27 листопада 2013 року ухвалено постанову про задоволення адміністративного позову ОСОБА_1

Суд першої інстанції скасував рішення комісії з призначення пенсії та допомоги УПФУ від 27 листопада 2013 року в частині відмови в зарахуванні до спеціального стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, періоду проходження ним інтернатури з 01 серпня 1992 року по 21 липня 1993 року. Заводський районний суд м. Миколаєва зобов'язав відповідача зарахувати до спеціального стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, період проходження ОСОБА_1 інтернатури з 01 серпня 1992 року по 21 липня 1993 року та провести відповідне нарахування і виплату пенсії з 11 березня 2013 року.

Приймаючи означене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що УПФУ не використало всі свої можливості для перевірки записів у трудовій книжці позивача, обмежилося лише направленням запитів до Сумської обласної санітарно-епідеміологічної станції про витребування картки-довідки та не дочекавшись відповідей на ці запити прийняло оскаржуване рішення.

В апеляційній скарзі УПФУ, посилаючись на допущені судом порушення норм матеріального права, просить рішення суду скасувати, повністю відмовити позивачу у задоволенні заявлених позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач послався на Закон України «Про вищу освіту» та на постанову Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року №909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років». УПФУ вважає, що Переліком не передбачено включення до спеціального стажу необхідного для призначення пенсії за вислугу років проходження інтернатури. Зарахування періоду проходження інтернатури до спеціального стажу, відповідно до роз'яснення Міністерства охорони здоров'я та Професійної спілки працівників охорони здоров'я України від 25 січня 2010 року, можливе лише за наявності в трудовій книжці запису про зарахування саме на посаду лікаря інтерна по спеціальності. Позивачем не було надано жодних підтверджуючих документів про проходження інтернатури саме на посаді лікаря-інтерна, а тому відсутні підстави для зарахування цього періоду до спеціального стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років.

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача, розглянув та обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив матеріали справи та вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Перевіряючи повноту з'ясування судом першої інстанції обставин справи та правильність застосування правових норм, апеляційний суд звертає увагу на таке.

Статтею 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Відповідно до пункту «е» статті 55 цього ж Закону право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993р. №909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» затверджено перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років. До віднесено посади лікарів та середнього медичного персоналу лікарняних закладів, лікувально-профілактичних закладів особливого типу, лікувально-трудових профілакторіїв, амбулаторно-поліклінічних закладів, закладів швидкої та невідкладної медичної допомоги, закладів переливання крові, закладів охорони материнства і дитинства, санаторно-курортних закладів, установ з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань

Держсанепідслужби та територіальних органів Держсанепідслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), діагностичних центрів.

Згідно наказу МОЗ України від 19 вересня 1996 № 291 "Про затвердження Положення про спеціалізацію (інтернатуру) випускників вищих медичних і фармацевтичних закладів освіти ІІІ-ІУ рівнів акредитації" лікарі-інтерни після закінчення вищих медичних закладів освіти ІІІ-ІУ рівнів акредитації отримують диплом лікаря-спеціаліста та для проходження інтернатури зараховуються до штатів закладів охорони здоров'я, на базі яких вони проходять інтернатуру на посадах лікарів-інтернів, про що у трудову книжку заноситься відповідний запис.

Пунктом 7.3. цього ж наказу передбачено, що заробітна плата лікарям (провізорам)-інтернам протягом всього періоду навчання сплачується за рахунок закладів (установ), в які вони зараховані лікарями(провізорами)-інтернами, або закладом (установою), з яким укладено трудовий договір у розмірі, встановленому чинним законодавством. Спеціалістам, які навчалися в вищих навчальних закладах за контрактною формою, період проходження інтернатури зараховується до стажу, що дає право на надбавку за вислугу років, за умови, що у трудовій книжці записано про його зарахування на посаду лікаря-інтерна.

В судовому засіданні суду першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 в 1992 році закінчив Харківський медичний інститут. Рішенням Державної екзаменаційної комісії від 30 червня 1992 року йому було присвоєно кваліфікацію лікаря-гігієніста, епідеміолога.

Згідно до запису №5,6 у трудовій книжці з 01 серпня 1992 року по 22 липня 1993 року позивач проходив інтернатуру по спеціальності епідеміологія в Сумській обласній санітарно-епідеміологічній станції. Вказане, також підтверджується наказами № 39 від 31 липня 1992 року та №43-а від 22 липня 1993 року.

З карток-довідок, копії яких були надані на запит суду головою ліквідаційної комісії Сумській обласній санітарно-епідеміологічній станції, вбачається, що за період з 01 серпня 1992 року по 22 липня 1993 року ОСОБА_1 нараховувалася та виплачувалася заробітна плата.

В сертифікаті №64 від 30 червня 1993 року зазначено про присвоєння ОСОБА_1 звання лікаря-спеціаліста за спеціальністю епідеміологія.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку виплати надбавки за вислугу років лікарям і фахівцям з базовою та неповною вищою медичною освітою» № 1418 від 29 грудня 2009 року передбачено, що до стажу роботи, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років включається час роботи в державних і комунальних закладах охорони здоров'я на посадах лікарів і фахівців з базовою та неповною вищою медичною освітою.

Пунктом 5 згаданого Порядку встановлено, що документом для визначення стажу роботи, який дає право на отримання надбавки за вислугу років, є трудова книжка та інші документи, які, згідно із законодавством, підтверджують стаж роботи.

Після закінчення терміну підготовки в інтернатурі лікарі-інтерни підлягають атестації для визначення знань та практичних навиків з присвоєнням звання лікаря (провізора) - спеціаліста з конкретної спеціальності. По закінченні атестації лікарі-інтерни отримують відповідний сертифікат.

Оскільки лікувальним закладом, в якому ОСОБА_1, як лікар-інтерн проходив інтернатуру на контрактній основі, не було зроблено запис про його зарахування на посаду, то документом, що підтверджує проходження інтернатури, є сертифікат про присвоєння ОСОБА_1 звання лікаря-спеціаліста за спеціальністю епідеміологія.

Суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи відповідача про правомірність прийнятого рішення за відсутності запитаних копій первинних документів Сумської обласної санітарно-епідеміологічної станції. Не отримання відповіді на запити, свідчить тільки про те, що відповідь на запити не отримана, і не може бути підставою для висновку про відсутність письмових доказів проходження ОСОБА_1 інтернатури по спеціальності епідеміологія в Сумській обласній санітарно-епідеміологічній станції. Ти більше, що є і інші докази, що підтверджують твердження позивача про трудову діяльність - сертифікат про присвоєння ОСОБА_1 звання лікаря-спеціаліста за спеціальністю епідеміологія.

При розгляді справи судом правильно застосовані норми матеріального і процесуального права, вірно встановлено фактичні обставини справи та дана правова оцінка.

Постанова суду першої інстанції викладена достатньо повно, висновки обґрунтовані з посиланням на конкретні норми законів України та відповідають чинному законодавству.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки базуються на невірному трактуванні відповідачем фактичних обставин норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись: ст.. ст..185, 195, 197,198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Миколаєва - залишити без задоволення, а постанову Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 листопада 2013 року за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Миколаєва про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її підписання та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України на протязі двадцяти днів з часу отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач:

Судді: