Справа № 806/514/15
Суддя: Гурін Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2015-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2015 року м. Житомир справа № 806/514/15

категорія 6.2

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гуріна Д.М.,

секретар судового засідання Костарчук О.Ф.,

за участю: прокурора Кондратюка Д.А.,

представника відповідача Головакової В.А.,

представника третьої особи ОСОБА_2,

решта осіб, які беруть участь у справі у судове засідання не з'явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Прокурора Олевського району Житомирської області до Головного управління Держземагентства у Житомирській області, треті особи: Державна інспекція сільського господарства у Житомирській області, ОСОБА_2, про визнання недійсними наказів

встановив:

5 лютого 2015 року до Житомирського окружного адміністративного суду звернувся Прокурор Олевського району Житомирської області із позовом до Головного управління Держземагентства у Житомирській області, треті особи: Державна інспекція сільського господарства у Житомирській області, ОСОБА_2 про визнання недійсними наказів.

У позовній заяві прокурор Олевського району Житомирської області в обґрунтування позовних вимог вказав, що ОСОБА_2 звернувся із заявами до відповідача про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду за рахунок земель сільськогосподарського призначення, розташованих не єдиним масивом, та таких, що знаходяться в різних місцях за межами населеного пункту Хочинської сільської ради для ведення фермерського господарства. Крім того ОСОБА_2 не наведено жодних обґрунтувань щодо необхідності надання йому у користування земельних ділянок у зазначеному розмірі з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. Просить визнати недійсними накази Головного управління Держземагентства у Житомирській області про надання ОСОБА_2 дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства, розташованих за межами Хочинської сільської ради Олевського району Житомирської області орієнтовною загальною площею 81,4 га: №ЖТ/НОМЕР_1/00000788; №ЖТ/: 08:000/00000789; №ЖТ/НОМЕР_1/00000790; №ЖТ/НОМЕР_1/00000791.

Ухвалами судді Житомирського окружного адміністративного суду від 6 лютого 2015 року відкрито провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду.

Прокурор у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, вважає, вказані накази незаконними та просить їх скасувати та просив адміністративний позов задовольнити у повному обсязі, посилався на неможливість отримання декількох земельних ділянок третьою особою, що знаходяться на території одного району, але не межують одна з одною, крім того громадянин ОСОБА_2 не обґрунтував розмірів вищевказаних ділянок з урахуванням можливості їх обробітку та не довів свого наміру займатись фермерським господарством.

Представник відповідача у судовому засіданні проти заявлених вимог заперечувала та просила у задоволенні позову відмовити повністю з підстав, що викладені у письмових запереченнях на позов (а.с.55-58). У судовому засіданні пояснила, що у відповідача були відсутні підстави для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою. Інших земельних ділянок з можливістю передачі у користування громадянину ОСОБА_2 для ведення фермерського господарства у районі немає. Зазначила також, що надання дозволу на виготовлення проектної документації не значить, що саме цій особі будуть надані в оренду земельні ділянки.

Представник третьої особи - Державної інспекції сільського господарства у Житомирській області у судове засідання не з'явилася, у попередніх судових засіданнях позовні вимоги підтримала та пояснила, що всупереч положенням Закону України «Про фермерське господарство» оскаржуваними наказами ОСОБА_2 надано дозволи на розроблення проекту землеустрою земельних ділянок, які розташовані не єдиним масивом.

Третя особа - ОСОБА_2 проти позову заперечував з підстав, що викладені у письмових поясненнях (а.с.59). У судовому засіданні пояснив, що при поданні ним відповідних заяв, ним зазначено необхідні відомості, які передбачені бланком заяви, та надано всі передбачені законодавством документи. Щодо доводів прокурора пояснив, що має досвід у фермерському господарстві, має намір створити нове фермерське господарство для участі в обласній програмі розвитку тваринництва, має необхідну техніку для обробітку земель та ведення фермерської діяльності, пояснив також, що розмір земельних ділянок обґрунтовується вимогами обласної програми, їх розташування дозволяє йому здійснювати фермерську діяльність на них, інших вільних земельних ділянок у районі немає.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини у справі та перевіривши їх доказами, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

Питання надання земельних ділянок державної або комунальної власності в оренду для створення фермерських господарств регулюються Земельним кодексом України та Законом України від 19 червня 2003 року №973-IV «Про фермерське господарство» (далі - Закон України №973-IV).

Відповідно до частин 1, 2 статті 1 Закону України №973-IV фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону. Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім'ї, відповідно до закону.

Частиною 2 статті 22 Земельного кодексу України встановлено, що до земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Статтею 58 Земельного кодексу України визначено, що до земель водного фонду належать землі, зайняті: а) морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об'єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; б) прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; в) гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; г) береговими смугами водних шляхів; ґ) штучно створеними земельними ділянками в межах акваторій морських портів. Для створення сприятливого режиму водних об'єктів уздовж морів, навколо озер, водосховищ та інших водойм встановлюються водоохоронні зони, розміри яких визначаються за проектами землеустрою.

Згідно з частиною 1 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до частини 4 статті 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Як передбачено частиною 1 статті 7 Закону України №973-IV для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради. У заяві зазначаються: бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі. Перелік документів, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві, затверджується Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної аграрної політики.

Відповідно до частини 3 статті 7 Закону України №973-IV земельні ділянки для ведення фермерського господарства передаються громадянам України у власність і надаються в оренду із земель державної або комунальної власності.

Згідно з частинами 6, 7 статті 7 Закону України №973-IV земельні ділянки надаються громадянам для ведення фермерського господарства єдиним масивом з розташованими на них водними джерелами та лісовими угіддями, наближеними до існуючих шляхів, електро- і радіотелефонних мереж, газо- і водопостачальних систем та інших видів інженерної інфраструктури. Землі лісового і водного фондів, що входять до складу сільськогосподарських угідь, не можуть передаватися у приватну власність для ведення фермерських господарств, за винятком невеликих - до 5 гектарів ділянок лісів у складі угідь фермерського господарства і невеликих - до 3 гектарів ділянок під замкненими природними водоймами. Фермерське господарство має право проводити залісення частини земель та будувати замкнену водойму на земельній ділянці, що належить фермерському господарству чи його членові на праві приватної власності.

На виконання вказаних вимог, ОСОБА_2 як фізична особа звернувся до Головного управління Держземагенства у Житомирській області із заявами про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства, розташованих за межами Хочинської сільської ради Олевського району Житомирської області орієнтовною загальною площею 81,4 га (а.с.9, 13, 17, 23), в яких заповнено необхідні графи, разом із заявами подав необхідні документи, а саме: графічні матеріали на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (а.с.11, 14, 18, 24), копію паспорта та трудової книжки (а.с.20-21). До заяв складені довідки про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо передачі земельної ділянки в оренду (а.с.10, 15, 19, 25).

Бланк заяви не містить графи щодо обґрунтування розмірів земельних ділянок та перспектив діяльності фермерського господарства.

За результатами розгляду зазначених заяв наказами начальника Головного управління Держземагенства у Житомирській області:

- від 6 березня 2014 року №ЖТ/НОМЕР_1/00000788 надано дозвіл громадянину ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, розташованої на території: Хочинської сільської ради Олевського району Житомирської області за межами населених пунктів, орієнтовний розмір земельної ділянки 21,90 га, з цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства (а.с.22);

- від 6 березня 2014 року №ЖТ/НОМЕР_1/00000789 надано дозвіл громадянину ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, розташованої на території: Хочинської сільської ради Олевського району Житомирської області за межами населених пунктів, орієнтовний розмір земельної ділянки 27,0 га, з цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства (а.с.26);

- від 6 березня 2014 року №ЖТ/НОМЕР_1/00000790 надано дозвіл громадянину ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, розташованої на території: Хочинської сільської ради Олевського району Житомирської області за межами населених пунктів, орієнтовний розмір земельної ділянки 26,0 га, з цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства (а.с.16);

- від 6 березня 2014 року №ЖТ/НОМЕР_1/00000791 надано дозвіл громадянину ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, розташованої на території: Хочинської сільської ради Олевського району Житомирської області за межами населених пунктів, орієнтовний розмір земельної ділянки 6,50 га, з цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства (а.с.21).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Стосовно доводів прокурора щодо надання ОСОБА_2 земельних ділянок в оренду, які розташовані не єдиним масивом, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Аналізуючи положення частини 7 статті 7 Закону України №973-ІV суд зазначає, що земельні ділянки які надаються громадянам для ведення фермерського господарства повинні утворювати єдиний масив з розташованими на них водними джерелами та лісовими угіддями, наближеними до існуючих шляхів, електро- і радіотелефонних мереж, газо- і водопостачальних систем та інших видів інженерної інфраструктури. Тому, твердження прокурора про те, що всі земельні ділянки, що надаються громадянам для ведення фермерського господарства повинні формувати єдиний масив зі спільними межами є безпідставним.

Суд звертає увагу на той факт, що термін «земельна ділянка» вживається в частині 7 статті 7 Закону України №973-ІV у множині, тобто передбачається можливість отримання декількох земельних ділянок для ведення фермерського господарства. При цьому термін «єдиний масив» Законом України №973-ІV не визначений, а законодавець застосовує його з метою забезпечення громадянинові зручності у здійсненні фермерської діяльності.

ОСОБА_2 пояснив, що спірні земельні ділянки розташовані серед земель розпайованого КСП «Хочинське» (а.с. 59).

Словосполучення єдиний масив зустрічається у Законі України від 5 червня 2003 року №899-ІV «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» (далі - Закон України №899-ІV), однак його зміст чітко не визначений. Зі змісту статті 4 Закону України №899-ІV вбачається, що єдиний масив розуміється як дві або більше земельних ділянок, що узгоджується з частиною 7 статті 7 Закону України №973-ІV.

Виходячи з загального аналізу вказаних вище понять, а також враховуючи відсутність у чинному земельному законодавстві чіткого визначення поняття «єдиного земельного масиву», суд приходить до висновку, що земельні ділянки, дозволи на розробку проектів землеустрою щодо відведення в оренду яких надані ОСОБА_2, становлять групу компактно розташованих земельних ділянок в межах одного району, що дозволяє здійснювати фермерську діяльність, а тому є єдиним земельним масивом та відповідає меті з якою ці земельні ділянки можуть бути відведені (а.с. 130).

Тому, суд вважає необґрунтованим посилання прокурора на те, що ОСОБА_2 неправомірно надано дозвіл на розробку проектів землеустрою, що не є «єдиним масивом».

Стосовно посилань прокурора на ненадання громадянином ОСОБА_2 обґрунтувань необхідності та можливості обробітку землі, необхідності отримання саме такого розміру земельних ділянок та відсутність намірів і можливості у громадянина ОСОБА_2 щодо зайняття фермерським господарством, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Прокурор посилається на частину 1 статті 7 Закону України №973-ІV відповідно до змісту якої у заяві на отримання земельної ділянки зазначається, зокрема, бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства.

Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування передбачений статтею 123 Земельного кодексу України.

Відповідно до частин 2, 3 статті 123 Земельного кодексу України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Забороняється відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, місце розташування об'єктів на яких погоджено відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування згідно із статтею 151 цього Кодексу.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення документації із землеустрою або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення документації із землеустрою без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Умови і строки розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок визначаються договором, укладеним замовником з виконавцем цих робіт відповідно до типового договору. Типовий договір на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки затверджується Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, виходячи з аналізу наведених норм слід зазначити, що рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду приймають органи, визначені в статях 122, 123 Земельного кодексу України. Їхня бездіяльність не перешкоджає процесу відведення земельної ділянки, оскільки здійснення замовлення на виготовлення проектної документації можливе без отримання дозволу на її виготовлення.

Правову позицію щодо бездіяльності органів, уповноважених вирішувати питання щодо відведення земельних ділянок, висловив Верховний Суд України у постанові №2а-358а13 від 10 грудня 2013 року.

Виходячи із аналізу доданих до заяв ОСОБА_2 документів, які відповідають переліку встановленому частиною 2 статті 123 Земельного кодексу України, суд вважає, що у відповідача були відсутні підстави для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

Під час судового розгляду на підтвердження досвіду роботи у сільськогосподарському виробництві ОСОБА_2 надав наступні документи: довідку сільської ради від 4 березня 2015 року №206, якою підтверджується досвід ОСОБА_2 у ведененні фермерського господарства з вирощування овочів та фруктів з підтвердженням, що він має намір брати участь у програмі розвитку фермерських господарств тваринницького напрямку (а.с. 77); довідку з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України про створене Фермерське господарство «Афіна-2007» та свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи, свідоцтво про реєстрацію сільськогосподарського підприємства як суб'єкта спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість (а.с.78-80, 110-114), статут ФГ «Афіна-2007» (а.с.81-88), копії трудових книжок осіб, які є працівниками вказаного фермерського господарства та направлення центру зайнятості на працевлаштування, виписки з наказів, фінансовий звіт та довітку про розмір сплачених податків (а.с.89-104), що підтверджують, що створене раніше ОСОБА_2 фермерське господарство здійснювало діяльність та сплачувало податки, отже ОСОБА_2 має досвід у сільськогосподарському виробництві. При цьому до заяв про надання дозволу на розробку проекту землеустрою ОСОБА_2 додавав копію трудової книжки (а.с. 21), з якої вбачається, що він є директором ФГ «Афіна-2007», а отже має досвід у здійсненні сільського господарства.

На обґрунтування розмірів земельної ділянки ОСОБА_2 послався на те, що має намір вирощувати велику рогату худобу за обласною програмою та надав наступні документи: програму розвитку агропромислового комплексу Житомирської області на 2011-2015 роки, затверджену рішенням четвертої сесії VI скликання Житомирської обласної ради зі змінами від 16 січня 2015 року (а.с. 134-187), інформаційну довідку від 9 квітня 2015 року №874/3 Департаменту агропромислового розвитку Житомирської обласної державної адміністрації про проведення відбору претендентів на участь у конкурсі по освоєнню коштів обласного бюджету відповідно до Програми розвитку агропромислового комплексу Житомирської області на 2011-2015 роки, у якій зазначено, що субвенція надається на відшкодування 24 голів племінних нетелів і одного бичка для м'ясних порід та 24 голів племінних нетелів молочних порід, закуплених фермерськими господарствами, необхідною умовою для участі у програмі є наявність землі, при цьому оптимальними параметрами для утримання 58 голів худоби є наявність у фермерського господарства 85 га землі, з яких 50 га ріллі (а.с.131). ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснив, що на одній із земельних ділянок буде розташований корівник, а на інших вирощуватиметься корм для корів, що робить можливим здійснення діяльності фермерського господарства та цілком відповідає умовам обласної програми.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону України №973-ІV після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб.

Підчас судового розгляду справи встановлено, що отримавши дозволи на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства, ОСОБА_2 розробив проект статуту майбутнього фермерського господарства «Лада» (а.с.199-217), що він має намір створити для участі в обласній програмі розвитку тваринництва.

Також, на підтвердження намірів займатися фермерським господарством ОСОБА_2 окрім раніше згаданої довідки сільської ради від 4 березня 2015 року №206 надав до суду договір на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 15 квітня 2015 року (а.с.197).

Вказані вище документи підтверджують намір ОСОБА_2 займатись фермерським господарством, свідчать про наявність відповідного досвіду для зайняття сільськогосподарським виробництвом та вказують на бажання приймати участь у Програмі розвитку агропромислового комплексу Житомирської області на 2011-2015 роки.

У ході судового розгляду справи також встановлено, що третя особа дійсно має сільськогосподарську техніку за допомогою якої можна займатися фермерським господарством та обробити земельні ділянки загальною площею 81,4 га (а.с.75-76, 115-116, 132-133).

У позові прокурор посилається на позицію Вищого адміністративного суду України, викладену у постанові від 22 січня 2014 року у справі №К/800/40388/13, яка на його думку, ухвалена з тотожного спору.

Суд не приймає посилання прокурора у цій частині, оскільки дана постанова ухвалена за інших обставин.

Так, Вищий адміністративний суд України, у постанові від 22 січня 2014 року у справі №К/800/40388/13 зазначив, що у ході прокурорської перевірки було встановлено, що громадянин намірів займатися фермерським господарством не мав, оскільки у нього немає сільськогосподарської техніки та інших засобів для обробітку земель, а землі планував обробляти із іншою особою, в якої працював за трудовим наймом.

З матеріалів даної справи вбачається, що прокуратурою Олевського району у ході перевірки не встановлено того, що ОСОБА_2 не мав намірів займатися фермерським господарством, що у нього відсутній відповідний досвід та техніка. Не надано доказів зворотного прокурором і у ході судового розгляду.

Відповідно до статті 23 Закону України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З врахуванням вищевикладеного, суд вважає, що прокурором не доведено наявність порушень або загрози порушень інтересів держави з боку відповідача, не визначено в чому вони полягають, натомість оскаржувані накази прийняті відповідачем у межах повноважень та у відповідності до вимог чинного земельного законодавства, в зв'язку з чим позовні вимоги є необґрунтованими та недоведеними, а тому задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 71, 86, 94, 128, 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили у порядку встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції за правилами встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.М. Гурін

Повний текст постанови виготовлено: 12 травня 2015 р.